Справа № 646/3038/17
№ провадження 1-кс/646/3702/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.12.2017 року м.Харків
Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000192 від 08.02.2014,

В С Т А Н О В И В :
До слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова звернулась адвокат ОСОБА_4 із клопотанням, яким просить: скасувати арешт з земельної ділянки, загальною площею, 0,1500 га, кадастровий номер :00:003:0299, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.11.2016 в межах кримінального провадження №0000192 від 08.02.2014 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191, ст. 358 КК України.

Заявник в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд клопотання у її відсутність.

До судового засідання слідчий не з`явився, про час, день та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя прийшов до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що першим слідчим відділом слідчого управління прокуратури Харківської області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000192 від 08.02.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.12.2016 було задоволено клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_5 в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.02.2014 за №0000192 та накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження, поділу, об`єднання, зміни кадастрового номеру , на земельну ділянку площею 0.15 га, кадастровий номер :00:003:0299, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.ч. 2-12 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (речові докази).

У випадку, передбаченому п. 2 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п.п. 1-4 ч.1 ст. 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Зі змісту самого клопотання та доданих до нього копій документів вбачається, що висновки слідчого судді в ухвалі про накладення арешту не відповідають дійсним обставинам.

Слідчим суддею встановлене, що за договором купівлі-продажу від 30.05.2011 року за № 1222, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 та зареєстрований в Реєстрі речових прав, ОСОБА_3 придбала у власність земельну площею 0,15 га, кадастровий номер :00:003:0299, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_7 на підставі Державного акту від 15.10.2004 року № 003439, виданого Дергачівським районним відділом земельних ресурсів. Право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 зареєстроване в Поземельній книзі Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області 18.11.2011 року за реєстровим номером 01. Як вбачається із заяви ОСОБА_8 , зареєстрованої в реєстрі за № 2987 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 , він отримав від ОСОБА_3 460 000 грн. Право власності на час розгляду клопотання не скасоване та ніким не оскаржується.

Конституцією України, ст. 41 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, №4, № 7, та № 11 до Конвенції» закріплено принципи непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користуватися своїм майном та право власника володіти, користуватися і розпоряджатися на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до законодавства та за волею не залежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно приписів ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правилами статті ст. 330 ЦК України визначено, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Крім того, слідчим органом або прокурором на даний час не надано жодного доказу у необхідності подальшого арешту. Також враховується і те, що встановлені процесуальні строки досудового розслідування минули. У зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 96, 98, 170, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :
Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000192 від 08.02.2014 - задовольнити.

Скасувати арешт з земельної ділянки, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:003:0299, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.11.2016 року в межах кримінального провадження №0000192 від 08.02.2014.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1