Справа № 343/1249/17
Провадження № 11-кп/779/492/2017
Категорія ч.1 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

представника

Долинського ВЦ №118 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою (далі АС) засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2017 року про відмову у задоволенні спільного клопотання в.о. начальника Долинського виправного центру №118 ОСОБА_10 та голови спостережної комісії ОСОБА_11 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и в:

Вказаною ухвалою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні спільного клопотання в.о. начальника Долинського виправного центру №118 ОСОБА_10 та голови спостережної комісії ОСОБА_11 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в судовому засіданні не здобуто достатньо доказів, які б переконливо, поза розумним сумнівом, свідчили про те, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання адміністрації Державної установи «Долинський виправний центр (№ 118)» про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

Окрім цього, як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Долинського районного суду від 28 липня 2017 року, засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково звільнено від подальшого відбуття покарання у виді обмеження волі на невідбутий термін 2 роки 9 місяців 11 днів.

Не погодившись із таким рішенням суду, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_12 подав АС, в якій покликався на незаконність та необґрунтованість вказаної ухвали, просив скасувати її та відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого.

В подальшому ухвалою колегії суддів Апеляційного суді Івано-Франківської області від 05.09.2017 року, АС прокурора задовольнено частково. Ухвалу Долинського районного суду від 28 липня 2017 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 скасовано та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зі змісту АС ОСОБА_8 вбачається, що він покликається на незаконність ухвали суду щодо нього, оскільки суд не врахував його характеристику за весь період відбування покарання, а також дані про його особу, які свідчать, що він став на шлях виправлення, тому суд безпідставно не застосував щодо нього положення ст.81 КК.

Просить ухвалу суду щодо нього скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного судом першої інстанції покарання.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення засудженого ОСОБА_8 та представника Долинського ВЦ №118 ОСОБА_9 , які підтримали подану АС та просять задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який заперечив доводи АС та просив ухвалу Долинського районного суду від 03 жовтня 2017 року залишити без змін; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви АС засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи в повній мірі дотримався таких вимог закону.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ч.2, п.3 ч.3 ст. 81 КК, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Ця поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 , раніше судимий: 18.09.2009 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ст. 121 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК звільнений від подальшого відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік, по даній справі засуджений 14.12.2010 року вироком Роздільнянського районного суду Одеської області за ст.ст. 115 ч.1, 71 ч.1 КК до 11 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.02.2016 року засудженому ОСОБА_8 в строк відбування покарання за правилами ст. 72 ч.5 КК, зараховано строк його попереднього ув`язнення з 26.03.2010 року по 26.07.2011 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.09.2016 року засудженому ОСОБА_8 замінено невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на невідбутий термін 3 роки 8 місяців і 24 дні; зараховано в строк відбування покарання за правилами ст. 72 КК час слідування під вартою з 02.09.2016 року по день звільнення з-під варти з розрахунку один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі.

Початок відбування терміну покарання засудженому рахується з 26.03.2010 року; 3/4 частини відбутого терміну - 24.06.2017 року; кінець терміну - 09.05.2020 року.

Судом встановлено, що за весь час відбування покарання засуджений зарекомендував себе з позитивної сторони. Під час тримання під вартою в СІЗО м. Одеса порушень вимог режиму тримання під вартою не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не оголошувались; під час відбування покарання в Коломийській ВК № 41 був працевлаштований на виробництві установи в цеху № 2, порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались, оголошено одне заохочення правами начальника відділення СПС. З 04.10.2012 року засуджений відбував покарання в Стрижавській ВК № 81, яка є установою відбування покарання лікувального типу, не був працевлаштований в зв`язку з незадовільним станом здоров`я, не допускав порушень вимог режиму відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не оголошувались. З 28.11.2012 року знову відбував покарання в Коломийській ВК № 41, де працював на виробництві установи у цеху № 2, порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались, оголошено два заохочення правами начальника відділення СПС.

З 19.09.2016 року засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в Державній установі «Долинський виправний центр (№ 118)», працевлаштований на дільниці МПП «Таля», де працює по даний час. За час відбування покарання порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались, оголошувалося одне заохочення, а саме: 09.03.2017 року оголошено подяку правами начальника відділення СПС за сумлінну поведінку та добросовісне відношення до праці.

Колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про відмову в умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції вірно врахував те, що його перебування в Державній установі «Долинський виправний центр (№ 118)» не є достатньо тривалим для належного вивчення особи засудженого, його поведінку та відношення до раніше скоєного злочину, оскільки він вчинив особливо тяжкий злочин, невідбута частина покарання, за який станом на даний час є досить значною і становить 2 роки 7 місяців і 6 днів.

Отримання тільки 4 заохочень за більш ніж 7 років відбування покарання, з яких тільки одне застосовано за останнім місцем відбування покарання, на думку суду, не свідчить про те, що засуджений сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Одночасно, сам по собі факт працевлаштування засудженого в установах відбування покарання не свідчить про його виправлення.

Окрім цього, засуджений ОСОБА_8 під час розгляду справи в суді першої інстанції вказував, що під час відбування покарання створив сім`ю та допомагає виховувати неповнолітніх дітей, однак в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанції не здобуто доказів того, що засуджений має цивільну дружину та допомагає у вихованні неповнолітніх дітей.

За клопотанням засудженого суд оголошував перерву в судовому засіданні для виклику та допиту як свідка нібито цивільну дружину ОСОБА_8 , однак остання в судове засідання не з`явилася. Доказів того, що підтримує сімейні відносини, засуджений суду не надав.

Таким чином, з огляду на зазначене, коли єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, колегією суддів не доведено. Таким чином, підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 не має, що свідчить про те, що він не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання Долинського ВЦ про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , є обґрунтованою та вмотивованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в АС, не вбачається, а тому АС засудженого слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2017 року про відмову в його умовно-достроковому звільненні від відбування покарання без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5