Справа № 404/2233/17
Номер провадження 1-кс/404/2241/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши в залі судових засідань в місті Кропивницькому клопотання слідчого СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області по матеріалам кримінального провадження, 0004 з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2017 року, в Кіровський районний суд міста Кіровограда по вказаному кримінальному провадженню за погодженням з процесуальним прокурором, звернувся слідчий СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування зазначає, що роками триває виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, з боржника ОСОБА_4 . У 2016 році, на замовлення державного виконавця, експерт ОСОБА_5 видав висновок вартості житла ОСОБА_4 . Згодом, квартиру боржника реалізовано з прилюдних торгів.

Заявлені вимог слідчий обґрунтовує тим, що експерт завідомо занизив вартість майна боржника, тому переможця торгів - ОСОБА_6 доцільно позбавити прав на відчуження та розпорядження речовим доказом в означеному кримінальному провадженні.

Завданням арешту вказує: запобігання можливості відчуження речового доказу.

Прокурор і слідчий просять вирішити подане клопотання без їх участі.

Власники/володільці не викликались, оскільки майно не вилучалось.

Якщо сторони виконавчого провадження вважають, що порушено їх права чи свободи, останні відповідно статті 383 ЦПК України, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення. Суб`єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", оскільки відповідно до частини другої статті 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, виконання яких покладено на державну виконавчу службу, а судовий контроль за виконанням судового рішення поширюється на юрисдикція суду (статті 55, 124 Конституції України, частина перша статті 384 ЦПК України). Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (частина друга статті 82 Закону про виконавче провадження).

Згідно роз`яснень п. 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України.

На виконання п.1 цієї Постанови, та частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є невідємною складовою права на справедливий суд і завершальною стадією судового розгляду та процесуальною гарантією доступу до суду. (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод)

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Подане клопотання містить твердження слідчого про можливу низьку вартість оцінки вартості майна боржника, тобто з процедурою примусового виконання судового рішення.

Спірну квартиру примусово реалізовано. Боржник не оскаржив в судовому порядку результат проведених торгів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України) Незважаючи на це, слідчий беззастережно покладається на зміст припущень зацікавленого боржника. Вони разом сумніваються у законності прийнятих процесуальних заходів спрямованих на виконання чинного судового рішення на завершальній стадії судового розгляду. Незгода боржника з процесуальними діями державного виконавця, вирішується в іншому провадженні. За таких умов, арешт є надмірним заходом забезпечення, що не забезпечить гарантій незалежності стягувача і державного виконавця при здійсненні ним професійних обов`язків. Зниження рівня гарантій державного виконавця, опосередковано призведе до обмеження можливостей реалізації права стягувача на судовий захист. Враховуючи викладене, констатую недоведеність обґрунтованої підозри самої події кримінального правопорушення, а відтак і відсутность законних передумов на задоволення поданого слідчим клопотання.

Втручання органу досудового розслідування у судовий розгляд в цивільному провадженні, вплив на сторін цивільного провадження та учасників виконавчого провадження під час здійснення завершальної стадії судового розгляду, яким є виконавче провадження - неприйнятне, оскільки ЦПК України гарантує всім учасникам провадження право на подачу апеляції/касації/заяви про ново виявлені обставини, а чинна редакція Закону України «Про виконавче провадження» передбачає засіб юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих, яким є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні, та також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Дійсно, за правилами ч. 1 ст. 98 КПК України, у даному конкретному випадку квартира може відповідати критеріям речового доказу. Проте, нерухоме майно має: адресу, технічні характеристики і конструктивні властивості. Нерухомому майну притаманна ознака незмінності. За таких умов, доказ достатньо оглянути. Арешт і заборона розпорядження, є вочевидь надмірним видом заходу забезпечення, неприйнятним і таким, що задоволенню не підлягає.

Самостійною підставою відмови у задоволенні поданого клопотання, є такий істотний недолік:

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Метою арешту, слідчий вказує унеможливлення відчуження житла. Разом з цим, ініціатор клопотання не долучив доказів на підтвердження того, що в цьому кримінальному провадженні будь якій особі вручено повідомлення про підозру. Оскільки повідомлення про підозру ще не вручено, передчасним є арешт майна і заборона розпорядження ним.

Забороняється приступати до розслідування без внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст. 214 КПК України) Слідчий цих вимог не виконав, через що порушив принцип юридичної визначеності закріплений практикою застосування ст. 6 Конвенції, та проводив досудове розслідування без внесення інформації про: дату і номер звіту. Помилився з правильною назвою суб`єкта господарювання, що видав звіт. Неправильно вказав правовий статус і назву звіту. Через відсутність чітких меж у проведеному розслідуванні, відбулись свавільні дії службової особи. Сукупність перерахованих недоліків викликає розумний сумнів у додержанні слідчим засад: неупередженості, всебічності, тобто унеможливлює задоволення поданого слідчим клопотання. Докази зібрані без внесення відомостей до ЄРДР є незаконними.

Керуючись ст.170,173,309,371, 372, 395,532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

По матеріалам кримінального провадження, 0004 з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 358 КК України, у задоволенні клопотання слідчого СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої зареєстровано ОСОБА_6 , відмовити.

Відмова у задоволенні вимог поданого клопотання не перешкоджає учасникам кримінального провадження повторно звернутись до слідчого судді з вимогою про накладення арешту на майно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1