11-кп/775/437/2017(м)
221/4986/15-к

Категорія: п.1 ч. 2 ст. 115 КК України
Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до вироку суду, 06.09.2015 року у період часу з 05.00год. по 05.30год. військовослужбовець за призовом під час мобілізації на особливий період, солдат ОСОБА_7 , маючи при собі закріплену за ним, у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби, автоматичну вогнепальну зброю автомат АКС-74 № НОМЕР_1 зі спорядженим до нього магазином, в якому знаходилось 45 бойових патронів, знаходився на 3 поверсі в одній із переобладнаних для відпочинку спальній кімнаті у будівлі колишнього заводу залізобетонних виробів, розташованій за адресою АДРЕСА_2 , у якій тимчасово дислокується та перебуває особовий склад військової частини польова пошта НОМЕР_2 Збройних Сил України, разом з іншими військовослужбовцями цієї ж військової частини солдатом ОСОБА_9 та молодшим сержантом ОСОБА_10 .
У вказаний період часу між військовослужбовцями ОСОБА_7 з одного боку, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з іншого боку, на ґрунті особистих неприязних відносин, які склалися між ними протягом служби, виник словесний конфлікт, який супроводжувався штовханиною між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також висловлюваннями з боку ОСОБА_10 , який підбурював ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
В процесі даного конфлікту ОСОБА_7 відійшов від ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , на відстань приблизно 5 метрів, стоячи у місці біля виходу з приміщення кімнати трохи лівіше щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , зняв з плеча закріплений за ним автомат АКС-74 № НОМЕР_1 , взяв у руки, далі перевів запобіжник автомату у положення одиночних пострілів набоями та утримуючи його в правій руці, навів дуло автомату у бік останніх.
В свою чергу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не маючи при собі будь-якої зброї, в цей час знаходились біля вікна, розташованого справа від входу у приміщення, де вони курили, при цьому висловлювались на адресу ОСОБА_7 словами які, на його думку, принижували його честь та гідність з приводу військової служби, чим викликали у останнього почуття гніву та образи. Внаслідок чого, з огляду на провокуючу поведінку з боку останніх, у ОСОБА_7 виник раптовий умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи небезпеку своїх дій та передбачаючи суспільну небезпечність наслідків у вигляді настання смерті від застосування автоматичної вогнепальної зброї, бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою позбавлення життя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , тобто двох осіб, скориставшись тим, що останні, знаходячись біля вікна, були звернені до нього спиною на відстані приблизно 5 метрів, тобто у місці та обстановці, яка не створювала ОСОБА_7 небезпеку, утримуючи в правій руці закріплену за ним автоматичну вогнепальну зброю - автомат АКС-74 № НОМЕР_1 , приведеного у бойову готовність, здійснив з нього вісім одиночних пострілів спрямованих в ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , поціливши останнім в ділянки життєво важливих органів, чим заподіяв:
ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, які знаходяться в прямому-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , які утворилися від дії вогнепальних снарядів (куль), випущених внаслідок двох пострілів з вогнепальної зброї незадовго до настання смерті останнього;
ОСОБА_10 - тілесні ушкодження які утворилися від дії вогнепальних снарядів (куль), випущених внаслідок чотирьох-п`яти пострілів з вогнепальної зброї незадовго до настання смерті, та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, які знаходяться в прямому-наслідковому зв`язку з настанням смерті останнього.
Від отриманих наскрізних кульових вогнепальних поранень ОСОБА_9 та ОСОБА_10 померли на місці, отримавши несумісні з життям поранення.
Таким чином, ОСОБА_7 , обравши такий вид знаряддя злочину, кількість та спосіб здійснення пострілів з автоматичної вогнепальної зброї, характер заподіяних тілесних ушкоджень, мав прямий умисел на умисне вбивство двох осіб - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
Після вказаних дій, ОСОБА_7 , розуміючи, що на звук здійснених ним пострілів, почнуть збігатися військовослужбовці цієї ж військової частини та він може бути викритий у вчиненні особливо тяжкого злочину, кинув ввірений йому автомат та залишив місце дислокації військової частини. Близько 14.00 години 06.09.2015 року ОСОБА_7 був затриманий працівниками правоохоронних органів.
Не погодившись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
Захисник ОСОБА_8 просив у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, змінити оскаржуване судове рішення, пом`якшити призначене покарання, оскільки суд не врахував позитивні характеристики його підзахисного за місцем проживання та проходження військової служби, те, що він брав участь у проведенні антитерористичної операції, та перебування у стані посттравматичного синдрому, підвищеної збудливості після повернення з бойового завдання, а також факт спровокування його дій неправомірною позастатутною поведінкою потерпілих, які допустили щодо нього тяжку образу і спричинення тілесних ушкоджень, унаслідок чого вважає призначене покарання несправедливим за розміром через його суворість.
Обвинувачений просив змінити кваліфікацію його дій з п.1 ч.2 ст.115 КК України на ст.414 КПК України, оскільки злочин він скоїв, знаходячись на військовій службі та приймаючи участь в антитерористичній операції, вважає, що на нього поширюється дія ст.401 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, прокурора, який просив апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого оскаржує призначену ОСОБА_7 міру покарання, вважаючи її суворою, тоді як обвинувачений в своїй апеляційній скарзі оскаржує правильність кваліфікації його дій за п.1 ч.2 ст. 115 КК України, оскільки вважає, що його дії повинні кваліфікуватися як злочин проти встановленого порядку несення військової служби, тобто військовий злочин, на тій підставі, що вчинив він його будучи військовослужбовцем.
Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в умисному вбивстві двох осіб, тобто умисному протиправному заподіянні смерті двом особам.
В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнавав, змінював свої покази, посилався на ті обставини, що не пригадує обставин вчинення злочину, хоча не заперечував, що саме він міг скоїти вказаний злочин, крім того, обвинувачений ОСОБА_7 намагався довести, що він діяв з ціллю самооборони, бо йому, можливо, загрожували потерпілі, а також зазначав, що можливо він скоїв вбивство ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з необережності, коли спіткнувся та натиснув на спусковий гачок.
Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні вказані доводи обвинуваченого, які свого підтвердження не знайшли.
Колегія суддів також вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого про неправильну кваліфікацію його дій та належну кваліфікацію його дій як військовий злочин, оскільки ці доводи обвинуваченого спростовуються матеріалами кримінального провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 401 КК України військовими злочинами визнаються передбачені цим розділом злочини проти встановленого законодавством порядку несення або проходження військової служби, вчинені військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, тобто об`єктом військових злочинів є встановлений законодавством порядок несення або проходження військової служби, безпосереднім об`єктом конкретного військового злочину є ті відносини військової служби, проти яких спрямоване злочинне діяння.
Так, статтею 414 КК України, на яку посилається обвинувачений, передбачено відповідальність за порушення правил поводження зі зброєю, а також із боєприпасами, вибуховими, іншими речовинами і предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення, а так само з радіоактивними матеріалами, якщо це заподіяло потерпілому тілесні ушкодження або створило небезпеку для довкілля, а також те саме діяння, що заподіяло тілесні ушкодження кільком особам або смерть потерпілого та діяння, передбачене частиною першою цієї статті, що спричинило загибель кількох осіб чи інші тяжкі наслідки, тобто об`єктивна сторона злочину полягає в порушенні правил поводження зі зброєю, а також із боєприпасами, вибуховими, іншими речовинами і предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення та настання шкідливих наслідків, при цьому форма вини є необережною.
Натомість, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, а саме в умисному вбивстві двох осіб, де об`єктивна сторона злочину характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діями та наслідком, при цьому вказаний злочин вчинено з прямим умислом.
Обґрунтовуючи свій висновок суд послався на пояснення свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , допитаних безпосередньо судом, які пояснювали, що бачили ОСОБА_7 у розташуванні військової частини, він був у збудженому стані, плакав та залишив військову частину, утік з місця злочину, при цьому зазначав, що у нього виник конфлікт, його всі дістали, він всіх постріляє; на місці злочину було знайдено зброю, якою вбито ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яка закріплена за ОСОБА_7 , при цьому запобіжник було виставлено на одиночні постріли, вказані показання свідків повністю узгоджуються з письмовими матеріалами справи, слідчим експериментом за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , а також частково і його поясненнями, наданими суду.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позиція обвинуваченого ОСОБА_7 , що можливо він скоїв вбивство ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з необережності, коли спіткнувся та натиснув на спусковий гачок, спростовується проведеним за його участю слідчим експериментом, протоколом огляду місця події, в ході якого було вилучено автомат АКС-74, запобіжник на якому було виставлено на одиночні постріли, автомат знаходився на значній відстані від потерпілих, при вході до приміщення, на відстані від тіл загиблих майже у 5 метрах, потерпілі в момент пострілів стояли до обвинуваченого спиною, дивилися у вікно, зброї в їх руках та біля їх тіл не виявлено, при цьому обвинувачений з ввіреної йому зброї здійснив одиночні постріли, для їх здійснення йому потрібно було кожного разу окремо натискати на спусковий гачок, а куль, випущених з його автомата, було не менше 8, вони були скупчені в одному місці, де знаходилися потерпілі та в самих трупах, інших слідів від гільз в приміщенні не виявлено, таким чином, ОСОБА_7 неодноразово натискав на спусковий гачок та цілився саме в потерпілих, які знаходилися від нього на значній відстані, характер ран, отриманих потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від вогнепальної зброї, свідчать про те, що вказані поранення були причинені вогнепальною зброєю із значної відстані.
У колегії суддів не виникає сумнівів у висновках суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному вбивстві двох осіб, тобто умисному протиправному заподіянні смерті двом особам, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, що підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.
На спростування вказаних висновків суду обвинуваченим не наведено жодного доказу, вважати наведені судом у вироку докази недостатніми для обґрунтування винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за п. 1 ч.2 ст.115 КК України на думку колегії суддів підстав немає.
Також не знайшли підтвердження апеляційні доводи захисника обвинуваченого про суворість призначеного покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про особу винного та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначив відповідно до загальних правил призначення покарання, у межах санкції частини відповідної статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, не встановивши обставин, що обтяжують покарання.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, його виду та розміру, суд першої інстанції належним чином врахував конкретні обставини справи, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься, відповідно до вимог ст.12 КК України, до особливо тяжкого злочину, злочину, який посягає на життя людини, яке серед інших соціальних благ відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно (т1 а/п 199, 255), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, раніше не судимий, думку потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які наполягали на суворій мірі покарання для обвинуваченого, визнавши обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , позитивну характеристику з місця проживання та щире каяття у скоєному та дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 115 ч.2 п.1 КК України.
Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, оскільки судом вірно та обґрунтовано визначено обвинуваченому вид та розмір покарання, з урахуванням також і тих обставин, на які захисник обвинуваченого послався в апеляційній скарзі, саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника. Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, винесено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.07.2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4