УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Хмельницький
ВСТАНОВИЛА:
В судовому засіданні скаржник наполягає на задоволенні скарги, а прокурор заперечує щодо її задоволення.
Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Хмельницької області ОСОБА_5 від 03.11.2017 року ( а не 06.11.2017 року, як зазначає скаржник) відмовлено у задоволенні поданого ним клопотання щодо визнання останнього потерпілим у кримінальному провадженні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 370 КК України, про що останнього було повідомлено листом №17-1783-17 від 06.11.2017 року.
Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, а ст.26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Ч. 5 ст. 55 КПК встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Отже, саме правильність застосування слідчим або прокурором цієї норми є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду аналізованої категорії скарг.
Відмовляючи ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим, слідчий у постанові від 03.11.2017 року послався на те, що відсутні будь-які відомості (докази), які б свідчили про те, що вказаним кримінальним правопорушенням останньому було завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Не встановлено таких даних і в судовому засіданні під час розгляду скарги.
За таких обставин суд приходить до висновку, що винесена слідчим СВ прокуратури Хмельницької області ОСОБА_6 постанова від 03.11.2017 року про відмову в визнанні потерпілим є вмотивованою, обґрунтованою та відповідає вимогам до ст.ст.40, 55, 56, 110, 220 КПК України. Висновки слідчого, викладені в оскаржуваній постанові, відповідають вимогам закону, а тому у задоволенні поданої скаржником ОСОБА_3 скарги на даній стадії досудового розслідування слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя