Номер провадження: 11-кп/785/1085/17
Номер справи місцевого суду: 494/1397/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.12.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Березівського районного суду Одеської області від 13.07.2017 року у кримінальному провадженні №0000435, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка Березівського району Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого оператором на АЗС "WOG",зареєстрованого та проживанючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого:
визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі; на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вироком частково задоволений цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 та на його користь з обвинуваченого ОСОБА_7 стягнуто 2685,96 гривень матеріальної та 25000 гривень моральної шкоди,

встановив:
Вищевказаним вироком ОСОБА_7 засуджений за те, що 22.07.2016 року, приблизно о 10.00 годині, він, перебуваючи на місцевому ринку по вул. Гвардійській в смт. Раухівка Березівського району Одеської області, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень, завдав один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи потерпілому ОСОБА_10 , в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи та струсу мозку, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
На даний вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вказує, що вважає вирок незаконним у зв`язку з допущеними судом істотними порушеннями вимог КПК України, неповнотою та однобічністю судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що, на її думку, суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про виклик та допит свідків, не встановив та не надав оцінку усім обставинам правопорушення, не дослідив виписку з медичної карти потерпілого ОСОБА_10 , не взяв до уваги недопустимість висновку судово-медичної експертизи визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_10 як доказу у кримінальному провадженні, не надав належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_10 щодо строку та способу проходження ним лікування.

У своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину та правильності його кваліфікації, вказує, що вважає вирок незаконним в частині призначеного судом покарання у зв`язку з його надмірною м`якістю та в частині цивільного позову, просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі та стягнути з нього 6136 гривень матеріальної та 50000 гривень моральної шкоди.

Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що, на його думку, суд не надав належної оцінки характеру та ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, його наслідкам, ставленню обвинуваченого до скоєного, особі винного та його небажанню відшкодовувати завдану потерпілому шкоду.

Також потерпілий зазначає, що суд безпідставно не задовольнив його цивільний позов у повному обсязі, оскільки його позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди підтверджуються копіями чеків та квитанцій за придбані ліки та оплачену операцію, а перенесені ним фізичний біль та зміна способу життя у зв`язку з отриманою травмою є підставою для стягнення з нього моральної шкоди в повному обсязі.

Крім того, від представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , в яких представник зазначає, що вважає апеляційну скаргу захисника необґрунтованою, оскільки в ній не зазначено жодних обставин, які не були б досліджені судом. Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості висновку експерта як доказу у кримінальному провадженні представник потерпілого вважає надуманими, оскільки вони не підтверджуються положеннями процесуального закону та "Інструкції про проведення судово-медичної експертизи".

Заслухавши суддю-доповідача; думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника та заперечували проти апеляційної скарги потерпілого; думку потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити оскаржуваний вирок без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частиною третьою цієї статті також встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Згідно зі ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального, кримінального процесуального закону та Конвенції.
Так, судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно досліджені докази у даному кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

З оскаржуваного виркоу вбачається, що допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, у вчиненому розкаявся, попросив у потерпілого вибачення та пояснив, що дійсно наніс потерпілому тілесні ушкодження, перебуваючи у емоційно збудженому стані.

При цьому з журналу судового засідання та аудіозапису судового розгляду вбачається, що ОСОБА_7 впродовж усього розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції фактично визнавав свою провину та не наполягав на дослідженні доказів, усі докази досліджувались лише на підставі клопотань його захисника та потерпілого.

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, наявність в його діях складу кримінального правопорушення підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження, повно, всебічно і об`єктивно дослідженими в судовому засіданні та оціненими судом першої інстанції доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , з яких вбачається, що 22.07.2016 року, приблизно о 10.00 годині, він перебував у своєму торговому контейнері на місцевому Ринку у смт. Раухівка та став свідком конфлікту, що виник між матір`ю обвинуваченого - ОСОБА_13 з одного боку та ОСОБА_14 і ОСОБА_15 з іншого. Він намагався розборонити їх, а потім просто став між ними, намагаючись припинити сварку та бійку. Після цього він чув, як ОСОБА_13 зателефонувала сину та просила приїхати на ринок та розібратись з образниками. Приблизно через 10 хвилин приїхав ОСОБА_7 , зайшов до торгового павільйону та наніс потерпілому один удар кулаком в область щелепи, від якого останній впав на підлогу, після чого йому була надана медична допомога, він пройшов лікування у Одеському інституті щелепно-лицьової хірургії, де йому зробили дві операції, загалом він перебував у лікарні більше 22-х днів;

- показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_15 , які, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та допитаними в суді першої інстанції, кожна окремо підтвердили показання потерпілого ОСОБА_13 та пояснили, що між ними та матір`ю обвинуваченого - ОСОБА_13 виник конфлікт, в ході якого остання тягала їх за волосся та била, а також погрожувала фізичною розправою. потерпілий ОСОБА_10 розборонив їх, а приблизно через 10 хвилин на місце події прибув ОСОБА_7 , зайшов до торгового павільйону ОСОБА_10 та вдарив його рукою, на якій був кастет, після чого вийшов з павільйону, підійшов до машини, на якій приїхав, та закинув кастет всередину;

- випискою з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 №810 з ДУ "Інститут стоматології та щелепо-лицьової хірургії" з діагнозом - двосторонній перелом нижньої щелепи з 22.07.2016 року по 12.08.2016 року (т.1, а.с. 80);

- висновком експерта №76-Е від 26.08.2016 року, згідно з яким в ОСОБА_10 були виявлені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи, закритої внутрішньої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку (т.1, а.с.166-167).

На підставі викладених доказів, досліджених в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх об`єктивність, допустимість та взаємозв`язок, внаслідок чого вірно констатував доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були вірно критично оцінені показання свідка ОСОБА_13 щодо обставин вчинення інкримінованого її сину злочину, оскільки вони дійсно не узгоджуються з іншими доказами по справі, є суперечливими за своїм змістом.

Крім того, апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції щодо того, що показання свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 стосуються обставин, які мали місце вже після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а тому не мають жодного доказового значення, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано не взяв їх до уваги при з`ясуванні обставин кримінального правопорушення.

Судом також обґрунтовано не взяті до уваги показання свідків в частині спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 за допомогою кастету, оскільки жодних об`єктивних даних щодо цього матеріали справи не містять, в обвинувальному акті жодних відомостей про це не зазначено, а згідно зі ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Апеляційний суд вважає безпідставними викладені в апеляційній скарзі захисника посилання на те, що судом було відмовлено в задоволенні клопотання про виклик та допит свідків, оскільки вказане клопотання було фактично задоволене в судовому засіданні від 15.05.2017 року, а обов`язок забезпечення явки цих свідків у судове засідання був покладений на сторону захисту (т.1, а.с.135). Після цього в наступне судове засідання прибув лише свідок ОСОБА_19 , при цьому обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_20 не наполягали на допиті інших свідків (т.1, а.с.153). Таким чином, сторона захисту сама відмовилась від клопотання про допит свідків, тому в діях суду першої інстанції жодних порушень з цього приводу не вбачається.
Апеляційний суд також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 та висновку судово-медичної експертизи №76-Е від 28.07.2016 року, оскільки відповідні документи складені та оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.
Зокрема, висновок експерта містить усі необхідні реквізити, у ньому чітко зазначено про повідомлення судово-медичного експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку експерта або за відмову від виконання обов`язків. З дослідної частини даного висновку вбачається, що підекспертний ОСОБА_10 був оглянутий експертом, що підтверджується детальним описом його зовнішніх ознак та рухів. У зазначеному висновку також міститься виклад аналізу медичної документації, дослідженої експертом.
Доводи апеляційної скарги щодо залишення судом поза увагою причини емоційного стану обвинуваченого, а саме - спричинення його матері тілесних ушкоджень потерпілими та свідками, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини не мають значення для правової кваліфікації дій обвинуваченого та на момент розгляду кримінального првоадження судом першої інстанції та постановлення оскаржуваного вироку не підтверджувались жодними доказами, окрім показань обвинуваченого та його матері.
Таким чином, викладені в апеляційній скарзі захисника доводи не знайшли свого підтвердження доказами під час апеляційного розгляду, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для її задоволення.
Щодо доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 , апеляційний суд також вважає їх такими, що не підтверджуються матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню, виходячи з таких міркувань.
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого, а обставин, що обтяжують покарання, не встановив.

Також суд визнав та належним чином врахував, що обвинувачений працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе в умовах перебування останнього на волі без ізоляції від суспільства.

Крім того, задовольняючи частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із засад розумності, справедливості та повної, об`єктивної і неупередженої оцінки всіх наданих суду доказів. Так, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілого про стягнення матеріальної шкоди в сумі 2685,96 гривень, оскільки вказані витрати на лікування обвинуваченого підтверджуються наданими суду копіями квитанцій та аптечних чеків. В іншій частині позову обґрунтовано відмовлено, оскільки доводи щодо придбання інших ліків та препаратів не підтверджені доказами.

Також суд вірно частково задовольнив позовні вимоги потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, визначивши вірний розмір такої шкоди, який є достатнім для повної компенсації понесених потерпілим моральних та фізичних страждань.

Інших доводів щодо наявності підстав для зміни або скасування оскаржуваного вироку ані стороною захисту, ані потерпілою стороною апеляційному суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області
постановив:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Березівського районного суду Одеської області від 13.07.2017 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.1 ст. 122 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4