АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1980/17 Справа № 192/1276/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року про відмову в задоволення заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

Мотивуючи своє рішення, судом зазначено, що відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 з червня 2016 року до еху ССЦ-3, до праці ставиться задовільно. Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 9), на даний період часу має лише одне заохочення, застосоване 20 січня 2017 року. Тому суд прихойшов до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявне у засудженого заохочення має разовий, а не систематичний характер і є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Засуджений за весь період відбування покарання стягнень за порушення режиму утримання немає (а.с. 9). Згідно наявних в особовій справі характеристик (а.о.с. 29, 44) засуджений за весь період відбування покарання характеризується, як посередньо так і задовільно, приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в зв`язку з чим, незважаючи на відсутність в засудженого стягнень, суд першої інстанції не визнав поведінку засудженого сумлінною.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року та застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення.

Крім того апелянт вказує, що за час відбування покарання в Солонянській виправній колонії № 21, працює, до праці ставиться задовільно, має одне заохочення, а також приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія».

Заслухавши думку засудженого, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання про умовно - дострокове звільнення, суд першої інстанції послався на ст. 81 КК України, відповідно до вимог якої до осіб, що відбувають покарання, може бути застосовано умовно - дострокове звільнення, і якщо засуджений сумлінною поведінкою і становленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.02.2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно - дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

При цьому, прийняття рішення про умовно - дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено законом.

Крім того, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних, що характеризують особу.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів встановила, що однією із підстав відмови у застосуванні умовно - дострокового звільнення засудженому ОСОБА_7 стало підставою те, що 17.02.2017 року комісією виправної колонії, де він відбуває покарання, було відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільненні, та ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року також було відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення як такому що не довів свого виправлення.

Про це свідчить і характеристика, яка мається у матеріалах провадження.

Колегія суддів вважає, що сам по собі факт відсутності у ОСОБА_7 стягнень не може слугувати переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився, оскільки за весь період відбування покарання стягнень за порушення режиму утримання немає (а.с. 9). Згідно наявних в особовій характеристик (а.о.с. 29, 44) засуджений за весь період відбування покарання характеризується, як посередньо так і задовільно, приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в зв`язку з чим, незважаючи на відсутність в засудженого стягнень, та враховуючи посередню характеристику засудженого колегія суддів не може визнати поведінку засудженого сумлінною.

Таким чином, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою у містах позбавлення волі не надав суду можливості дійти до твердої переконливості в тому, що цілі покарання до нього досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визнано вироком.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи таке рішення законним та обґрунтованим.

Не вбачаючи підстав для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає за можливе і необхідне у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

_____________ ______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4