У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальну справуза касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 лютого 2014 року і ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 лютого 2014 року засуджено
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
жителя АДРЕСА_1 ,
громадянина України, не судимого,
за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 12 років;
за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено засудженому покарання у виді позбавлення волі на 12 років.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
З засудженого стягнуто судові витрати. Вирішено долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року вирок змінено: за ч. 1 ст. 263 КК України скасовано і справу провадженням закрито на підставі ст. ст. 11-1, 376 КПК України і ст. 49 КК України, а ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. В частині покарання, призначеного за ч. 1 ст. 115 КК України, цей же вирок змінено і ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за цією нормою до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
В решті вирок суду першої інстанціїзалишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 12 квітня 2004 року приблизно о 14.30 год в районі с. Новий Побут Комінтернівського району на відстані 500 м від автодороги сполученням Одеса-Березівка під час сварки з ОСОБА_9 на грунті продовжуваних особистих неприязних відносин, умисно, з метою вбивства, здійснив в останнього шість пострілів з пістолета «Макаров», від яких той помер на місці події. Після цього, діючи з метою приховати злочин, наказав ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які привезли його на зустріч з потерпілим та знаходились поруч в автомобілі, поховати труп потерпілого поряд у лісосмузі.
Крім того, ОСОБА_7 за невстановлених обставин придбав пістолет «Макаров» і патрони до нього у кількості не менше шести, з якого в подальшому 12 квітня 2004 року стріляв у ОСОБА_9 , та який, зберігаючи при собі, перевозив того ж дня з місця вбивства до території розташування Хаджибейського лиману, де викинув його.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та закриття справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року. Посилається на порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, однобічність і неповноту досудового та судового слідства, що призвело до його необґрунтованого засудження. Вважає, що має бути виправданий судом у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Зазначає, що суд не надав належної оцінки доказам у кримінальній справі, не звернув уваги, що покладені в основу обвинувачення докази не підтверджують наявність у нього умислу на вчинення вбивства ОСОБА_9 , а свідчать про те, що під час події він діяв, перебуваючи у стані необхідної оборони, і не перевищив її межі. Вважає, що суд залишив поза увагою докази, які його виправдовують, а свої висновки обґрунтував припущеннями. Зазначає, що судом безпідставно прийнято рішення про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_8 , яка не була визнана у справі цивільним позивачем, а також звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня ухвала про визнання її потерпілою. Крім того, засуджений вказує, що апеляційний суд формально розглянув справу, не виклав усіх доводів його апеляції, належним чином їх не перевірив і не зазначив в ухвалі підстав, через які вони визнані необгрунтованими.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи касаційної скарги, а також звернув увагу колегії суддів на суворість призначеного засудженому покарання, думку прокурора про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи, доводи касаційноїскаргизасудженого ОСОБА_7 про неправильне застосування кримінального закону в частині його засудження за ч. 1 ст. 115 КК України аналогічні доводам, які були наведені в апеляції його захисника ОСОБА_12 , вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та визнані необгрунтованими, оскільки не знайшли свого підтвердження.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, ґрунтується на доказах, які були перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку. При цьому суд проаналізував у сукупності всі докази та правильно встановив обставини події на підставі досліджених доказів.
Суд дійшов обгрунтованого висновку про умисне заподіяння ОСОБА_7 смерті потерпілого ОСОБА_9 . Такі висновки суд зробив, проаналізувавши показання засудженого, який заперечив наявність у нього умислу на позбавлення потерпілого життя та пояснив, що здійснив постріли в потерпілого з пістолета, який забрав у нього ж під час боротьби, захищаючи своє життя, а також інші докази, які спростовують показання засудженого, і доводять його вину в обсязі пред`явленого обвинувачення.
Обгрунтовуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 , суд послався у вироку на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 ; дані, що містяться у протоколах слідчих дій: протоколі відтворення обстановки і обставин події за участю засудженого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , протоколі огляду місця події з фототаблицею до нього, в ході якого виявлено яму, у якій знаходиться труп чоловіка, загорнутий у покривало; протоколі виїмки та огляду речових доказів, під час якої з трупа вилучено 5 пістолетних куль, які є складовою частиною патронів 9 калібру, стріляних з пістолета системи «Макаров»; протоколі впізнання трупа; дані акту судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_9 про час смерті, локалізацію виявлених на трупі ушкоджень; висновки медико-криміналістичної, судово-балістичної експертиз; інші докази у справі.
Суд дав належну оцінку доводам засудженого про те, що він не мав умислу на позбавлення життя ОСОБА_9 і вчинив його вбивство, перебуваючи у стані необхідної оборони, та визнав їх безпідставними. З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони є обґрунтованими та мотивовані належним чином у вироку суду першої інстанції та ухвалі апеляційного суду. Так, при прийнятті рішення суд урахував конкретні обставини, за яких ОСОБА_7 вчинив убивство ОСОБА_9 , зокрема, знаряддя злочину вогнепальну зброю, велику кількість пострілів в область життєво-важливих органів потерпілого живіт, груди, шию, спину, наявність у засудженого мотиву неприязні відносини, пов`язані із продажем будинку у м. Києві, боргів потерпілого перед засудженим, а також вчиненими напередодні нападами на засудженого ОСОБА_7 , які, на переконання останнього, були організовані ОСОБА_9 . Суд взяв до уваги, що зустріч відбулася за ініціативою засудженого, який обрав безлюдне місце, куди прибув у супроводі двох осіб, мав в автомобілі лопати та покривало, що були використані для захоронення трупа, був ініціатором заховання трупа та приховання злочину. Також суд правильно звернув увагу, що ОСОБА_7 , маючи можливість під час конфлікту з ОСОБА_9 покликати на допомогу ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , не зробив цього, а фактично розстріляв потерпілого, який лежав на землі.
Таким чином, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи. Докази, на яких побудовані висновки суду про вчинення ОСОБА_16 умисного вбивства ОСОБА_9 є належними, допустимими, достатніми і достовірними.
Суд ретельно проаналізував зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази, дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 , в обсязі пред`явленого обвинувачення. Дії засудженого правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України.
Призначаючи ОСОБА_17 покарання, суд урахував обставини, які його пом`якшують і обтяжують, особувинного, конкретні обставини злочину, відповідно зазначив такі обставини у мотивувальній частині вироку та призначив ОСОБА_17 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України. Призначене покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, воно є достатнім інеобхідним для виправлення засудженогоі попередження вчинення ним новогозлочину. Підстав вважати покарання несправедливим внаслідок суворості немає.
Зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що апеляційний суд, розглядаючи справу за апеляцією захисника ОСОБА_12 , відповідно до вимог ст. 377 КПК України 1960 року належним чином проаналізував доводи апеляціїщодо незаконності вироку суду першої інстанції, дав вичерпні відповіді на всі доводи, наведені в апеляції,і мотивував своє рішення належним чином. При цьому, встановивши обставини для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України, прийняв відповідне рішення згідно з вимогами ст. 376 КПК України 1960 року скасував вирок про засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України та закрив справу в цій частині на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.
Доводи ОСОБА_7 про необгрунтованість рішення суду про стягнення з нього коштів на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_8 , яка у справі не являється ні цивільним позивачем, ні потерпілою, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами кримінальної справи. Так, з протоколу судового засідання убачається, що 18 вересня 2012 року ОСОБА_8 було визнано судом потерпілою у даній справі (а.с. 183 т. 5) і тому суд обгрунтовано прийняв рішення за її позовною заявою (а.с. 32 т. 5).
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни постановлених у даній справі судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 394396, 398 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 лютого 2014 року і ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 о