АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/452/17 Справа № 704/755/16-к Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (відеоконференція)

захисника ОСОБА_9 (відеоконференція)

потерпілої ОСОБА_10 (відеоконференція)

представника потерпілої ОСОБА_11 (відеоконференція)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Маньківка Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.; стягнуто на користь ОСОБА_10 компенсацію завданої їй моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.,

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 01 вересня 2015 року близько 16 год. 15 хв., знаходячись біля домоволодіння під АДРЕСА_1 , під час конфлікту із ОСОБА_10 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, незаконно, протиправно, умисно, з мотивів фізично покарати ОСОБА_10 з метою завдання тілесних ушкоджень, не маючи на те потреби в обстановці, що склалася, завдав один удар рукою в область голови ОСОБА_10 , від чого остання впала на земельну поверхню узбіччя дороги. Після цього ОСОБА_8 завдав три удари ногою в область тулуба ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпілій ОСОБА_10 були завдані тілесні ушкодження у вигляді синця грудної клітки, двох синців поперекової ділянки, які згідно з висновком судово медичного експерта № 17 від 19.01.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 та прокурор Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить скасувати вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2017 року в частині призначеного ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 грн., та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 125 КК України, й призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і 6 місяців зі звільненням від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік. На підставі ст. 76 КК України просить покласти на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію та попросити публічно пробачення у потерпілої. Вирок в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 5 000 (п`ять) грн. завданої моральної шкоди просить залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що вирок суду є незаконним в частині призначення покарання ОСОБА_8 , у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Також судом першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, всупереч вимог ст. 65 КК України повною мірою не враховано характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 злочину, особу винного та його відношення до вчинених ним протиправних дій. Рішення щодо призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу належним чином не вмотивоване та не узгоджується з вимогами законодавства.

Вказує, що вид покарання, призначений обвинуваченому, є недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи те, що ОСОБА_8 до вчинення злочину створював нестерпні умови життя потерпілої та постійно заподіював збитки її господарству й продовжує вчиняти відносно неї протиправні дії. Також, вказує апелянт, ОСОБА_8 немає можливості сплатити штраф, враховуючи, що останній не працює, доходів не має, фактично живе за рахунок допомоги від держави, яку отримує його співмешканка на утримання її дітей.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 06.04.2017 р. та ухвалити новий, яким виправдати його за ч. 2 ст. 125 КК України.

Указує, що вирок суду є незаконним, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції при його ухвалені порушені норми як матеріального так і процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та невірно кваліфіковані його дії при обставинах, які мали місце 01.09.2015 року.

Зазначає, що під час бійки, яка сталася між потерпілою ОСОБА_10 та його співмешканкою ОСОБА_13 , він намагався лише відштовхнути Лонську, яка міцно тримала ОСОБА_14 , й не завдавав їй умисно удари в різні частини тіла, як стверджувала потерпіла на досудовому слідстві та в суді. Тому вказує, що діяв лише в умовах захисту ОСОБА_13 і жодних умисних дій з метою завдання тілесних ушкоджень відносно потерпілої не вчиняв.

При цьому, стверджує апелянт, місцевий суд не взяв до уваги його доводи та доводи ОСОБА_13 , а надав перевагу доводам сторони захисту. Зокрема, ОСОБА_13 повністю підтвердила той факт, що потерпіла спровокувала конфлікт і сама напала перша, приснувши їй в обличчя з газового балончика. Водночас свідок ОСОБА_15 , показанням якого суд надав перевагу, вказала, що ОСОБА_13 начебто напала на ОСОБА_10 , й остання приснула їй в обличчя з газового балончика. Разом з тим, судом не враховано, що свідок ОСОБА_15 має досить похилий вік, знаходилась на значній відстані від місця події і не могла чітко бачити усі обставини конфлікту. Тому її показання необхідно було оцінювати критично, враховуючи також неприязні стосунки між обвинуваченим та свідком ОСОБА_15 .

Крім того, вказує апелянт, вони з потерпілою досить тривалий час перебувають у неприязних відносинах. ОСОБА_10 постійно провокувала сварки, писала в газету ображаючі його гідність листи, втручалась в його сімейне життя, неодноразово з надуманих підстав викликала працівників поліції, переслідуючи мету покарати його, про що неодноразово публічно погрожувала.

Також зазначає, що судом наведені в якості доказів вини свідчення осіб, які не були безпосередніми очевидцями подій, зокрема, спростовані доводи сторони захисту свідченнями свідків ОСОБА_16 , працівника поліції, яка прибула за викликом потерпілої, та опитувала свідка ОСОБА_15 , яка надавала пояснення, значною мірою відмінні від свідчень у суді. Це саме стосується свідка ОСОБА_17 , колишнього працівника поліції. Свідок ОСОБА_18 , сільський голова села Поташ Тальнівського району, взагалі вказав, що між потерпілою і обвинуваченим тривалий час мають місце неприязні відносини, при цьому жодним чином не підтверджував факт побиття ним потерпілої.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 06.04.2017 р. та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України до обмеження волі строком на 1 рік і 6 місяців зі звільненням від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, й на підставі ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Указує, що вирок суду першої інстанції є незаконним і підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення (злочину) та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а суд першої інстанції, призначаючи покарання, в достатній мірі не врахував положень ст. 370 КПК України, ст. ст. 50, 65 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». При цьому поза увагою суду залишилась тяжкість скоєного кримінального правопорушення та спосіб злочинної діяльності.

Зазначає, що інкримінований ОСОБА_8 злочин, вчинений ним незаконно, протиправно, умисно, явно нехтуючи моральними та правовими нормами поведінки в суспільстві, проявляючи неповагу до прав людини на життя, здоров`я і громадську безпеку, не маючи на те підстав, з особливою зухвалістю, з метою покарати ОСОБА_10 . Разом з тим, судом не в повній мірі враховано вимоги закону про кримінальну відповідальність та положення статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Крім того, ОСОБА_8 не визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, будь-якого жалю щодо вчинення ним злочину не виявив, а в судовому засіданні поводив себе зухвало та зверхньо.

Крім того, без належної уваги суду залишено той факт, що обвинувачений вчинив злочини, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що визнано обставиною, яка обтяжує його покарання.

Таким чином, зазначає апелянт, місцевий суд під час ухвалення вироку неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, тобто призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення (злочину) та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказаний вид покарання не буде сприяти виправленню обвинуваченого та запобігання вчиненню ним й іншими особами нових злочинів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу й просили відхилити апеляції потерпілої та прокурора. Уточнивши вимоги апеляційної скарги, указали, що просять закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 . Останній пояснив, що у нього з потерпілою склалися давні неприязні стосунки. Указав, що саме потерпіла напала на його співмешканку, вчинила з нею бійку, а він лише розбороняв їх обох. Категорично заперечив щодо можливості застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки не вбачає своєї вини.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник підтримали подану потерпілою апеляційну скаргу стосовно викладених в ній доводів і аргументів. Також просили задовольнити апеляцію прокурора та заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого. Потерпіла указала, що обвинувачений тривалий час постійно створює для неї нестерпні умови життя, шкодить їй різним чином. Пояснила, що спочатку співмешканка ОСОБА_8 . ОСОБА_13 вчинила з нею сварку, стягнула її з велосипеда біля паркану домоволодіння ОСОБА_15 , яка бачила всі події. А потім до неї підбіг обвинувачений, вдарив один раз рукою у праве вухо, один раз ударив ногою в груди і двічі ударив ногою в спину.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокуратури та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого. Також просив задовольнити апеляцію потерпілої.

За клопотанням прокурора у судовому засіданні були досліджені дані, які характеризують особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Маньківка Черкаської області, українець, громадянин України, освіта середня, не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, за місцем проживання характеризується в цілому позитивно, однак має конфлікт з сусідкою; у лікарів нарколога чи психіатра на обліку не перебуває (Т-1, а.с. 72, 183-194).

Інших клопотань щодо дослідження окремих доказів не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В цілому колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення, обґрунтовано визнав винуватість ОСОБА_8 доведеною, вірно визначив кваліфікацію злочину і призначив особі необхідне і достатнє покарання для належного виправлення та запобігання вчинення ним нових злочині.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цілком обґрунтовано критично поставився до показів обвинуваченого та його співмешканки, оскільки ці особи є зацікавленими у певних результатах провадження, й вірно взяв до уваги покази свідка ОСОБА_15 як єдиного очевидця подій з числа осіб, які є сторонніми і незацікавленими, яка бачила і чітко у судовому засіданні показала, що ОСОБА_8 ударив потерпілу кулаком в голову, а потім ще кілька раз ударив ногами по тілу. Суд обґрунтовано оцінив ці покази у сукупності з показами потерпілої, даними висновку судово-медичної експертизи, й вірно дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 . Тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно недоведеності його вини, вбачаючи цю позицію такою, що спрямована на уникнення відповідальності за вчинене.

Колегія суддів також не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілої та прокурора в частині необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання у виді обмеження волі із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, враховуючи, що обвинувачений раніше не судимий й до кримінальної відповідальності притягується вперше. Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не врахований факт перебування обвинуваченого під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів відхиляє, адже у формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті такий факт не фігурує, й матеріали провадження, яким би він підтверджувався, відсутні.

Крім цього, колегія суддів не вбачає достатньою підставою для призначення обвинуваченому більш суворого покарання те, що він не працює, а тому не має постійного джерела доходу, що робить недоцільним призначення йому покарання у виді штрафу, адже з даних, які характеризують особу, встановлено, що він займається веденням особистого селянського господарства. Крім цього, обвинувачений не вказував на неможливість сплати ним визначеної судом суми штрафу.

Також колегія суддів відзначає, що застосування до обвинуваченого положень Закону України «Про амністію у 2016 році» є неможливим, оскільки сам обвинувачений категорично заперечив проти такого застосування.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :