ЄУН № 314/1688/17
пр. № 1-кп/336/313/2017
ВИРОК
Іменем України
12 вересня 2017 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Нововолинськ Волинської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , не працюючого, пенсіонера, неодруженого, освіта вища, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
11 лютого 2017 року приблизно о 03.00 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні кухні належного йому будинку АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_9 , з метою перешкодити останньому піти додому, діючи умисно, наніс ОСОБА_9 ножем, який тримав у правій руці, один горизонтальний удар в область грудної клітини справа, спричинивши ОСОБА_9 одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення тулуба з ушкодженням правої легені та печінки, яке ускладнилось масивною крововтратою, від якого ОСОБА_9 помер, таким чином ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєнні злочину не визнав, пояснивши, що з ОСОБА_9 знайомий тривалий час, вони перебувають у дружніх стосунках, ніколи не сварились та не бились. За кілька днів до загибелі ОСОБА_9 ОСОБА_7 дав йому 200 доларів, щоб той вставив собі зуби, оскільки у ОСОБА_9 не було зубів та він не міг нормально їсти. З 08.02.2017 року ОСОБА_9 перебував у ОСОБА_7 та вони розпивали спиртні напої. 10.02.2017 року вони також розпивали вино, коли ОСОБА_9 вказав, що о 21.00 годині йому потрібно зустріти свою співмешканку ОСОБА_10 . ОСОБА_7 його відмовляв, вказуючи, що він випив зайвого та запропонував зателефонувати доньці ОСОБА_10 , щоб та її зустріла. ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_11 та попросив, щоб ОСОБА_10 зустрів зять, а потім зателефонував ОСОБА_10 . Далі вони сиділи, розмовляли, дивились телевізор та співали, після чого пішли спати. Вночі приблизно о 2-3 годині ОСОБА_7 прокинувся, оскільки почув шум на кухні. Вийшовши на кухню, побачив ОСОБА_9 , одягнутого у шапку та взутого, у туалеті. ОСОБА_9 вказав, що піде додому, на що ОСОБА_7 його відмовляв, кажучи, що йти далеко, на вулиці слизько, а ОСОБА_9 нетверезий, однак, ОСОБА_9 все одно наполягав. ОСОБА_7 узяв ОСОБА_9 за руку, казав, щоб він нікуди не ходив, тоді ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на унітаз, однак, все одно збирався піти. ОСОБА_7 , намагаючись утримати ОСОБА_9 забіг на кухню, побачив ніж та вирішив налякати ОСОБА_9 , щоб той нікуди не ходив. ОСОБА_9 , побачивши ніж, злякався, а коли ОСОБА_7 підійшов ближче, тримаючи ніж у руці, то ОСОБА_9 похитнувся та впав на ніж та зойкнув. Далі ОСОБА_9 сів на лавку, ОСОБА_7 розув його та ОСОБА_9 пішов та ліг на ліжко. На запитання ОСОБА_7 чи все у порядку ОСОБА_9 вказав, що так, та ОСОБА_7 також пішов спати. Прокинувшись приблизно о 8 чи 9 годині ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_9 лежить на підлозі та зрозумів, що ОСОБА_9 помер. Вирішивши викликати поліцію, розпочав телефонувати, однак, зі свого телефону йому не вдалось подзвонити. Далі направився до сусідів та попросив викликати поліцію, бо він вбив людину, після чого повернувся додому. Чекаючи на поліцію, він ходив будинком, потім вхопив ніж, вимив його та викинув на дах будинку. Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_7 самостійно та добровільно показав їм куди викинув ніж, який в подальшому вилучили в ході проведення слідчого експерименту.

Після того, як ОСОБА_9 наштрикнувся на ніж, то крові ОСОБА_7 не побачив, хоча і зрозумів, що ОСОБА_9 поранений у живіт чи вище. Умислу на вбивство ОСОБА_9 не мав, про скоєне дуже жалкує, якби був тверезий, вважає, що такого б не трапилось.

Потерпілий ОСОБА_12 суду пояснив, що є сином загиблого ОСОБА_9 , за батьком спілкувався останнім часом рідко приблизно раз на кілька місяців телефоном. Кілька останніх років ОСОБА_9 зловживав спиртними напоями, але загалом був доброю та чуйною людиною, не виявляв агресії коли був нетверезим. У лютому 2017 року ОСОБА_12 дізнався, що батько загинув. Обвинувачений ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_9 написав потерпілому листа, а також направив 10000 гривень, однак ОСОБА_12 відмовився їх прийняти. В подальшому потерпілий ОСОБА_12 просив проводити судовий розгляд за його відсутності та у разі визнання ОСОБА_7 винуватим призначити покарання на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що тривалий час мешкає з ОСОБА_9 як цивільна дружина приблизно з 2005 року. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були давно знайомі, вони часто разом вживали спиртні напої. У свідка з ОСОБА_7 склались неприязні стосунки, оскільки ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 разом вживали алкогольні напої, а у ОСОБА_9 була залежність від спиртного, у зв`язку з чим свідок забороняла ОСОБА_9 спілкуватись з обвинуваченим. Десь 08.02.2017 року ОСОБА_7 дзвонив кілька разів ОСОБА_9 , запрошуючи до себе, а ввечері той пішов до ОСОБА_7 та перебував там усю ніч та весь наступний день. 09.02.2017 року ОСОБА_10 вранці десь о 10.00 годині прийшла до ОСОБА_7 , щоб забрати ОСОБА_9 , однак, той був п`яний, не міг йти сам та не мав грошей на таксі, тому залишився, а свідок пішла додому. 10.02.2017 року свідок працювала, а коли телефонувала ОСОБА_9 десь о 20.00 годині, то чула, як ОСОБА_7 кричав на ОСОБА_9 з приводу їх спілкування. Потім вже дізналась про те, що трапилось. ОСОБА_9 може охарактеризувати як добру людину, не схильну до агресії, натомість як ОСОБА_7 кричав на ОСОБА_9 , іноді штовхав його, хоча ОСОБА_9 не скаржився на це. Приблизно 04.02.2017 року ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_10 , що ОСОБА_7 дав йому 100 доларів, щоб сплатити за газову колонку, вони поміняли гроші та придбали колонку.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що є донькою ОСОБА_10 , з ОСОБА_9 знайома тривалий час, він був її вітчимом. 10.02.2017 року десь о 18.00 годині ОСОБА_9 зателефонував свідку, був веселим, перебував у гарному настрої та прохав зустріти ОСОБА_10 з роботи, що свідок і зробила. ОСОБА_9 зловживав спиртними напоями, не працював кілька років, у стані алкогольного сп`яніння поводився по різному, іноді виявляв агресію. Про бійки та сварки між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 свідок не чула, але її мати ОСОБА_10 негативно ставилась до дружби ОСОБА_9 з ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що у лютому 2017 року працював та працює зараз оперуповноваженим Вільнянського ВП. 11.02.2017 року до чергової частини надійшло повідомлення про те, що виявили труп ОСОБА_9 . Приїхавши до будинку ОСОБА_7 , виявили там труп ОСОБА_9 . ОСОБА_7 вказав, що вони з ОСОБА_9 тривалий час вживали алкогольні напої, а потім він вдарив ОСОБА_9 ножем. ОСОБА_7 був у стані алкогольного сп`яніння, не чинив опору, добровільно поїхав до поліції.

Допитаний в якості свідка начальник карного розшуку Вільнянського ВП ОСОБА_14 пояснив в судовому засіданні, що 11.02.2017 року до відділення поліції надійшов дзвінок від чоловіка, який вказав, що вбито людину. Приїхавши за адресою виклику побачили ОСОБА_7 , який був у стані алкогольного сп`яніння та вказав, що це він викликав поліцію. В будинку було знайдено труп чоловіка. ОСОБА_7 пояснив, що у нього виник конфлікт з ОСОБА_9 з приводу зустрічі дружини останнього, також ОСОБА_7 вказав куди він викинув ніж, а саме на дах будинку. Далі ОСОБА_7 добровільно поїхав до поліції.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що мешкає з родиною у будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 є їхнім сусідом. Якось взимку ОСОБА_7 прийшов до них та попросив викликати поліцію, пояснивши, що вбив людину. ОСОБА_15 викликав поліцію, після чого ОСОБА_7 пішов додому.

При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне.

При огляді місця події 11.02.2017 року (т. 2 а.с. 24-65) у кімнаті будинку АДРЕСА_1 було знайдено труп ОСОБА_9 , а також вилучені фрагменти штори, тканини, дошки з нашаруванням речовини бурого кольору, інші речі, вказані у протоколі.

При перегляді фотографій та відеозапису з огляду місця подій також можна побачити на кухні будинку багато упаковок з-під вина.

В ході слідчого експерименту, проведеного 13.02.2017 року (т. 1 а.с. 130-138) ОСОБА_7 розповідав про обставини спричинення ОСОБА_9 смертельного тілесного ушкодження. Його пояснення, надані в ході слідчого експерименту, загалом відповідають поясненням, наданим в ході судового слідства.

Так, в ході слідчого експерименту ОСОБА_7 пояснив, що вночі 11.02.2017 року у нього з ОСОБА_16 виникла суперечка з приводу наміру останнього негайно йти додому, та з метою налякати ОСОБА_9 та відмовити його йти додому, а почекати до ранку, ОСОБА_7 узяв в руку ніж, а ОСОБА_9 у свою чергу наштрикнувся на ніж, бо хитався в різні боки. Далі ОСОБА_7 допоміг зняти ОСОБА_9 взуття та шапку та ОСОБА_9 ліг на ліжко, а ОСОБА_7 також ліг спати, а вранці виявив, що ОСОБА_9 помер, після чого пішов до сусідів, щоб викликати поліцію. Далі в ході слідчого експерименту з даху будинку був вилучений ніж, з приводу якого ОСОБА_7 пояснив, що ним самим було вказано де перебуває ніж працівнику поліції ОСОБА_13 ще 11.02.2017 року.

Протоколом огляду ножа від 13.02.2017 року (т. 1 а.с. 158-161) встановлено, що предметом огляду був кухонний ніж, вилучений в ході проведення слідчого експерименту з даху прибудови до будинку АДРЕСА_1 , під шаром снігу, загальною довжиною 32 см, довжиною клинка 20 см, шириною клинка в найширшій частині 3,5 см.

Висновками судово-медичних експертиз № 42 (т. 1 а.с. 110-118) та № 44 (т. 1 а.с. 121-128) встановлено, що причиною смерті ОСОБА_9 стало одиночне сліпе колото-різане поранення тулуба з локалізацією шкірної рани на передній поверхні грудної клітини по серединній лінії тіла, в проекції нижньої частини тіла грудини у місцях прикріплення 5-6 ребер, проникаюче у плевральну та у черевну порожнини, з пошкодженням по ходу ранового каналу м`яких тканин, грудини, пристінкової плеври, правих внутрішніх грудної артерії та вени, правого куполу діафрагми, нижньої долі правої легені, околосерцевої сорочки та правої долі печінки, що ускладнилось масивною крововтратою.

Вказане поранення має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, яке перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Також у ОСОБА_9 мались крововилив в околонирковій клітковині зліва та крововилив на боковій поверхні живота, які як окремо, так і сукупності мають ознаки легких тілесних ушкоджень та у причинному зв`язку зі смертю не перебувають.

Рана передньої поверхні грудної клітини є колото-різаною та утворилась від дії плаского одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо; найбільша ширина частини леза, що занурилась, складає близько 28 мм.

Вказана рана продовжується вглиб прямолінійним рановим каналом довжиною не менше 9-12 см, що йде напрямком спереду-назад, зліва-направо, зверху-вниз.

Крововилив в околонирковій клітковині зліва та крововилив на лівій боковій поверхні живота утворились від дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею.

Колото-різане поранення, а також крововилив в околонирковій клітковині зліва утворились незадовго до настання смерті, а крововилив на лівій боковій поверхні живота за кілька діб до настання смерті.

Після спричинення колото-різаного поранення ОСОБА_9 міг протягом кількох хвилин або десятків хвилин вчиняти активні дії.

Винайдені пошкодження на одязі ОСОБА_9 розташовуються в області та проекції описаного колото-різаного поранення.

Також експертом було встановлено, що за життя ОСОБА_9 піддавався хронічній екзогенній (алкогольній) інтоксикації, перед настанням смерті перебував у стані алкогольного сп`яніння з концентрацією алкоголю 4,4 ‰ у крові, що викликає тяжку інтоксикацію алкоголем.

Напрямок ранового каналу в тілі ОСОБА_9 не збігається з можливим напрямком ранового каналу, вказаним підозрюваним ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту.

Виникнення колото-різаного поранення тулуба таким чином, як показав ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту, а саме, що « ОСОБА_9 наштрикнувся на ніж», малоймовірне.

Експерт ОСОБА_17 суду пояснив, що проводив судово-медичні експертизи у вказаному кримінальному провадженні, у тому числі і брав участь у слідчому експерименті. ОСОБА_9 було нанесено один удар колюче-ріжучим предметом з достатньою силою, щоб перерізати хрящову тканину та утворити рановий канал глибиною 9-12 см. Також у ОСОБА_9 були ознаки хронічної алкогольної інтоксикації, а у рідинах його організму рівень алкоголю дорівнював 4.4 ‰ у крові та 4,9 ‰ у сечі, що вважається умовно смертельною концентрацією алкоголю. В ході слідчого експерименту механізм нанесення удару, продемонстрований ОСОБА_7 , не відповідав напрямку нанесення удару та ранового каналу, який був встановлений в ході експертизи.

Висновком експертизи № 526 (т. 1 а.с. 164), визначена група крові ОСОБА_18 .

Як вбачається з висновків експертиз № 530, 531, 532, 529, 533, 534, 535, 135 (т. 1 а.с. 167-169, 173-174, 177-179, 182-184, 187-189, 192-194, 197-199, 207-211) в двох змивах з рук ОСОБА_9 , на правому капці, на куртці, светрі, кофті, футболці, спортивних брюках, кальсонах та трусах ОСОБА_9 , на спортивних штанах ОСОБА_7 , у змивах нашарувань речовини бурого кольору, вилучених при огляді місця події, на фрагменті підковдри, фрагменті штори, фрагменті тканини, фрагменті металевої стрічки вирізу рулетки, дерев`яній дошці, вилучених при огляді місця події, виявлено кров людини, походження якої не виключається як від самого ОСОБА_9 , так і від ОСОБА_7 .

Згідно з висновком експерта № 137 (т. 1 а.с. 202-204) на вилученому ножі знайдена кров людини, походження якої не виключається як від самого ОСОБА_9 , так і від ОСОБА_7 .

Відповідно з висновком експерта № 129 (т. 1 а.с. 214-217) рана на клапті шкіри з області передньої половини грудної клітини від трупа ОСОБА_9 утворилась від дії плаского одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо; найбільша ширина частини леза, що занурилась, складає не менше 28 мм. Вказане пошкодження могло утворитись від дії представленого на експертизу ножа.

Як вбачається з висновку дактилоскопічної експертизи (т. 1 а.с. 220-234) вилучені в ході огляду місця події за адресою: м. Вільнянськ, вул. Дніпровська, 26 сліди папілярних узорів рук залишені середнім пальцем лівої руки ОСОБА_9 , безіменним пальцем правої руки ОСОБА_7 . Інші вилучені сліди папілярних узорів залишені або іншими особами, ніж ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , або не придатні для ідентифікації.

Судом також досліджувались протоколи огляду одягу ОСОБА_7 , який добровільно видав слідчому свій одяг (т. 1 а.с. 141), протокол огляду трупа ОСОБА_9 від 13.02.2017 року (т. 1 а.с. 142-152), в ході яких описані виявлені на трупі пошкодження, а також описаний і одяг ОСОБА_9 , що був одягнутий на останньому.

Відповідно до протоколу впізнання особи за фотографіями (т. 1 а.с. 154-157) свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_7 як чоловіка, який 11.02.2017 року повідомив про те, що зарізав людину.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні показання свідків, висновки експертиз, інші письмові доказі у сукупності з показаннями обвинуваченого колегія суддів вважає безперечно встановленим факт того, що тілесне ушкодження, яке стало причиною смерті ОСОБА_9 , спричинено саме ОСОБА_7 з застосуванням знайденого та дослідженого в подальшому ножа.

Оцінюючи позицію сторони захисту щодо підставності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 119 КК України як убивства з необережності, колегія суддів не може погодитись з нею з наступних підстав.

Статтею 119 КК України передбачено відповідальність за вбивство, вчинене з необережності.

За визначенням ст. 25 КК України необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість.

Необережність є злочинною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.

Необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Захисник, стверджуючи про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 на вбивство з необережності, вказував, що у цьому випадку мала місце необережність у формі злочинної самовпевненості, тобто обвинувачений хоча і передбачав можливість настання смерті ОСОБА_9 в результаті поранення, водночас легковажно розраховував на відвернення таких наслідків.

Такі твердження захисника обумовлені тим механізмом спричинення смертельного тілесного ушкодження, на якому наполягав сам обвинувачений, тобто що він лише тримав ніж перед собою, а ОСОБА_9 , хитаючись внаслідок нетверезого стану, сам наштрикнувся на ніж.

Однак, такий механізм спричинення тілесних ушкоджень суперечить фактично встановленим при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 характеристикам поранення.

Так, за висновком експерта рановий канал мав напрямок спереду-назад, зліва-направо, зверху-вниз. При цьому глибина занурення ножа у тіло становила щонайменше 9 см, а по ходу занурення ніж пошкодив м`які тканини, грудину, хрящові частини ребер, пристінкову плевру та внутрішні органи.

Такий напрямок та глибина ранового каналу відповідає нанесенню з достатньою силою правою рукою махового удару, направленого зверху униз.

Отримання вказаних ушкоджень у спосіб, на якому наполягав обвинувачений, а саме шляхом падіння ОСОБА_9 на ніж, враховуючи різницю у зрості ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , направленість поранення зверху вниз, а також силу удару, яка необхідна для утворення ранового каналу відповідної глибини з пересіченням не лише м`яких тканин, але і хрящових тканин ребер, вбачається малоймовірним.

Також і малоймовірним є, на переконання суду, можливість з урахуванням того способу утримання ножа, який був продемонстрований обвинуваченим в ході слідчого експерименту, в такий спосіб вивернути зап`ясток руки та зафіксувати його достатньо жорстко, щоб при падінні ОСОБА_9 на ніж могла утворитися рана відповідної глибини та напрямку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що тілесне ушкодження, яке стало причиною смерті ОСОБА_9 , стало наслідком саме нанесення удару, а не падіння ОСОБА_9 на ніж у спосіб, на якому наполягав обвинувачений.

Вирішуючи питання щодо форми вини, направленості умислу, мотиву, мети, тощо, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 24 КК України вказано, що умисел поділяється на прямий і непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №3 «Про узагальнення практики розгляду кримінальних проваджень щодо злочинів проти життя і здоров`я особи» судом касаційної інстанції вказано, що, визначаючи форму вини, якою характеризується позбавлення життя потерпілого, судам необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій підсудного, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки підсудного стосовно потерпілого до та після вчинення злочину.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 №2 вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної самовпевненості як форми необережності необхідно відмежовувати від учинення цих діянь із непрямим умислом (коли винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на якісь конкретні обставини, які могли б їх відвернути).

Враховуючи пояснення ОСОБА_7 щодо подій, які передували скоєнню злочину, причин, що призвели до нього, суд вважає, що, ОСОБА_7 , який в ході спору з ОСОБА_9 свідомо пішов за ножем на кухню, направив ніж вістрям до загиблого та, достовірно знаючи про фізичні розміри та властивості ножа, наносячи удар ножем ОСОБА_9 безумовно усвідомлював суспільно небезпечний характер вказаного, передбачав можливість настання смерті ОСОБА_9 внаслідок поранення та свідомо припустив настання саме смерті.

Такі висновки суд ґрунтує зокрема і на тому на тому, що ОСОБА_7 є дорослою людиною з вищою освітою та значним життєвим досвідом, в тому числі і отриманим при роботі у правоохоронних органах та органах виконання покарань, тож, наносячи удар ножем в передню поверхню тулуба та зрозумівши, що ножем було спричинено поранення, він очевидно розумів усю потенційну небезпеку такого поранення, однак, не намагався надати ОСОБА_9 першу допомогу, не викликав швидку медичну допомогу, а ліг спати, тож не міг розраховувати на якісь конкретні обставини, які б могли відвернути смерть пораненого.

Ненадання ОСОБА_7 негайної допомоги ОСОБА_9 свідчить і про те, що він не вчиняв активних дій для відвернення негативних наслідків у вигляді смерті пораненого.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вказаний злочин був скоєний з непрямим умислом, що не виключає кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 115 ч. 1 КК України.

Враховуючи пояснення обвинуваченого, що, застосовуючи ніж, він мав намір перешкодити ОСОБА_9 піти додому, натомість як сам ОСОБА_9 впевнено виражав саме такий свій намір, суд погоджується з тим, що причиною та мотивом злочину стала раптова суперечка між обвинуваченим та ОСОБА_9 через розбіжність їх поглядів на необхідність ОСОБА_9 вночі повертатись додому, а метою нанесення ОСОБА_9 удару ножем був намір ОСОБА_7 , який був впевнений, що вночі взимку за умови ожеледиці йти ОСОБА_9 небезпечно, перешкодити останньому піти саме в той момент.

При оцінці доказів суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

В судовому засіданні обвинувачений скористався правом допитати потерпілого та свідків, що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із забезпеченням можливості стороні захисту надати аргументи на спростування їх показань, однак, жодних об`єктивних даних для того, щоб ставити їх під сумнів, суд не встановив.

Підсумовуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності усі досліджені у кримінальному провадженні докази, суд вважає вину обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину доведеною та кваліфікує дії ОСОБА_7 як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за ст. 115 ч. 1 КК України.

Також суд вважає доведеним скоєння вказаного злочину у стані алкогольного сп`яніння та підставність застосування цієї обставини в якості такої, що обтяжує покарання особи, адже обвинувачений разом з ОСОБА_9 на момент події третю добу вживали алкогольні напої, ОСОБА_9 на момент смерті перебував у алкогольному сп`янінню тяжкого ступеню, який є умовно смертельним, та й сам ОСОБА_7 в ході розгляду справи неодноразово повторював, що такого б не трапилось, якби він був тверезий.

Перебування ОСОБА_7 на час скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння додатково підтверджується також і висновком судово-психіатричної експертизи № 172 (т. 1 а.с. 246-251), відповідно до якої ОСОБА_7 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. В період інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. Таким чином, він міг розуміти свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на час проведення експертизи також може розуміти свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує, потребує протиалкогольного лікування, до якого за психічним станом не має протипоказань.

Обставинами, що пом`якшуть покарання, колегією суддів визнаються щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, враховуючи, що ОСОБА_7 , маючи можливість сховати труп ОСОБА_9 або почати переховуватись самому, самостійно викликав працівників поліції, добровільно з ними прослідував до відділення поліції, вказав місце перебування знаряддя вбивства; добровільне відшкодування завданого збитку, адже обвинувачений перерахував потерпілому грошові кошти з метою відшкодування витрат на поховання, хоча потерпілий і відмовився їх прийняти.

При призначенні покарання суд також враховує, що обвинувачений є раніше не судимим, на час розгляду справи йому виповнилось повних 61 рік, він є пенсіонером, страждає на низку захворювань, зокрема на ішемічну хворобу серця, кардіосклероз, гіпертонічну хворобу з кризовим перебігом, інші, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем колишньої роботи, багато років пропрацював і органах внутрішніх справ та органах пенітенціарної служби, не перебуває на обліку у психіатричному чи наркологічному закладі (т. 1 а.с. 44, 46, 47, т. 2 а.с. 1-10, 71, 72, 73, 75, 77, 78-79).

Враховуючи, що вину у скоєнні інкримінованого злочину, а саме в умисному вбивстві ОСОБА_7 не визнав, наслідком злочину стала загибель людини, а сам злочин скоєний у стані алкогольного сп`яніння, суд не вбачає підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 69 чи ст. 69-1 КК України, адже незважаючи на наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, вони не є такими, що істотно б знижували ступінь тяжкості скоєного злочину, адже наслідки вказаного злочину є непоправними, а об`єктом злочину є найвища соціальна цінність життя людини.

Враховуючи все вищевказане, колегія суддів вважає, що досягнення передбаченої ст. 50 КК України мети покарання, а саме кари та виправлення засудженого, можливе за умови призначення йому реального покарання, але на нижній межі, визначеній санкцією статті.

Оскільки строк застосування раніше обраного судом запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за ухвалою суду сплив 30.07.2017 року, а продовження його застосування або обрання іншого запобіжного заходу прокурором в установленому порядку не ініціювалось, обвинувачений дотримував усіх обов`язків, передбачених КПК України, не допускав запізнень чи неявок в судові засідання, тож судом до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовується.

Враховуючи положення ст. 100 КПК України та думку учасників кримінального провадження з цього приводу, судом вирішується доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Також суд вбачає згідно ст. 124 КПК України необхідним стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта (прокурором надано суду довідку про розмір витрат на проведення лише однієї експертизи т. 1 а.с. 235).

З урахуванням положень ст. 5, 72 КК України, суд також вбачає підстави для зарахування ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 11.02.2017 року по 01.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 115 ч. 1 КК України,
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_7 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді семи років позбавлення волі.

У строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення за період з 11 лютого 2017 року по 01 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні в сумі 439,80 гривень (чотириста тридцять дев`ять гривень 80 коп).

Речові докази по справі пара шнурків, шапку, куртку, пару рукавичок, 2 фрагменти керамічної тарілки, дерев`яну дошку, виріз рулетки, 2 сифони, зрізи нігтьових пластин, фрагмент підковдри, фрагмент штори, фрагмент тканини, 5 картонних коробок з написом «Портвейн 111», полімерний стакан, мобільний телефон Нокіа, 4 недопалки, пачка з-під цигарок, змиви РБК, дев`ять револьверних патронів калібру 9 мм, що вилучені в ході огляду місця події; зразки волосся, зразки букальних клітин, 2 змиви з рук ОСОБА_9 , вміст прямої кишки та ротової порожнини, кров на марлі, змиви та мазки з статевого члена, светр, кофту, футболку, брюки, кальсони, труси, пару шкарпеток, вилучені під огляду трупу ОСОБА_9 ; ніж, що вилучений з даху будинку ІНФОРМАЦІЯ_2 , що передані на зберігання до камери схову Вільнянського ВП, знищити;

штани, светр, футболку, куртку, пару шкарпеток, чоботи, вилучені у ОСОБА_18 , а також дві пари капців, ключ, 6 ножів, чотири керамічних чашки, 1 скляну чашку, мобільний телефон Нокіа з зарядним пристроєм, вилучені під час огляду місця події, що передані на зберігання до камери схову Вільнянського ВП, повернути ОСОБА_7 .

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3