Номер провадження: 11-кп/785/741/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.09.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 03 квітня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР від 15 квітня 2015 року за № 0000286, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Кодима Одеської області, громадянин України, що має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 03 квітня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 3 роки. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави в особі «Одеська обласна клінічна лікарня» 19 235 грн. 20 коп., в особі Одеського НДІ судових експертиз 2 489 грн.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 14 квітня 2015 року приблизно об 11 год. 40 хв. у світлу пору доби ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Dacia Logan», р/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Дніпропетровська дорога у м.Одесі, в порушення пунктів 2.3б, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, будучи не уважним не слідкував за дорожньою обстановкою, перед початком маневру перестроювання не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав виконувати перестроювання на смугу руху, яка знаходилась праворуч та не надав перевагу у русі мотоциклу «КТМ» р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , що рухався по цій смузі у попутному напрямку і допустив з ним зіткнення.

Внаслідок зіткнення водій ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітки у вигляді забиття поперекової області з розвитком лівостороннього посттравматичного ексудативного плевриту; закритої травми животу у вигляді розриву селезінки, що супроводжувалась всередині черевною кровотечею (подальшим видаленням селезінки), посттравматичного панкреатиту, який ускладнився розвитком некрозу підшлункової залози; забитої рани області лівого ліктьового суглоба, садна області правого ліктьового суглобу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 стверджує, що висновки суду першої інстанції в частині відсутності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , є не об`єктивними та не відповідають фактичним обставинам справи, що потягло призначення ОСОБА_8 надмірно суворого покарання.

Також захисник в апеляційній скарзі посилаючись на низку обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме на те, що ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем мешкання, має на утриманні мати, яка є інвалідом третьої групи, просить змінити вирок та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання з застосуванням до нього положень ст.75 КК України.

Потерпілий ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , правильності кваліфікації його дій та виду і міри призначеного покарання, стверджує, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого процесуальних витрат, а саме витрат на правову допомогу у сумі 10 000 грн., яка була надана потерпілому на підставі договору про надання правової допомоги від 30 червня 2016 року з адвокатом ОСОБА_10 та додаткової угоди № 1, доданої до зазначеного договору.

Враховуючи викладене, потерпілий ОСОБА_9 просить змінити вирок, стягнувши на його користь витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася. Про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки апеляційний суд не повідомив, з заявами про відкладення судового розгляду до суду не звертався.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та підтримав доводи апеляційної скарги потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Під час судового розгляду суд першої інстанції належним чином дослідив докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, дав їм відповідну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину та зробив обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України.

При цьому, сторона захисту в своїй апеляційній скарзі не оспорює фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій ОСОБА_8 , а тому у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, вони не є предметом апеляційного перегляду.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину та заявив про щире каяття у вчиненому злочині.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а дії його правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не встановив обставин, передбачених статтями 66, 67 КК України, що обтяжують або пом`якшують його покарання.

Натомість суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, який на протязі 2014-2015 років шість раз притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що призначаючи ОСОБА_8 реальне покарання у виді позбавлення волі суд першої інстанції не дав належної оцінки особі обвинуваченого, який в судовому засіданні апеляційного суду визнав свою провину в повному обсязі та щиро каявся у вчиненому злочині, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи та частково відшкодував матеріальні та моральні збитки потерпілому, має на утриманні мати ОСОБА_11 , яка є інвалідом третьою групи.

Апеляційний суд вважає що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк той факт, оскільки ОСОБА_8 в період з 2014 по 2015 роки шість разів притягався до адміністративної відповідальності, в тому числі і за статтями 124, 130 КУпАП, що дає підстави дійти висновку про небажання Білоконя дотримуватися Правил дорожнього руху.

Апеляційний суд враховує у якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 його щире каяття, те, що він визнав цивільний позов потерпілого в повному обсязі та поступово відшкодовує витрати на його лікування.

Крім того, апеляційний суд враховує те, що інкримінований злочин ОСОБА_8 вчинив через необережність, за кермом перебував у тверезому стані.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 реальне покарання у виді 3 років позбавлення волі за вчинення злочину, що йому інкримінується, та за обставин, встановлених судом першої інстанції, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, є занадто суворим і через це явно несправедливим.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Апеляційний суд за наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, з урахуванням особи ОСОБА_8 вважає за можливе звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що на думку апеляційного суду буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як ним так і іншими особами.

В свою чергу, апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 . Так, під час судового розгляду даного кримінального провадження потерпілий ОСОБА_9 не звертався з цивільним позовом до ОСОБА_8 про відшкодування судових витрат на оплату правової допомоги.

Відповідно ж ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
За таких обставин та враховуючи відсутність цивільного позову з боку потерпілого у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення на користь потерпілого судових витрат на оплату правової допомоги.

Крім того, під час апеляційного розгляду було встановлено, що в Суворовському районному суді м.Одеси на розгляді перебуває цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілого внаслідок ДТП. Окремим пунктом в позовній заяві ОСОБА_9 зазначено і про відшкодування витрат на правову допомогу.

За таких обставин апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 03 квітня 2017 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.286 КК України 3 років позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді 3 років позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені пунктами 1 та 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4