УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №201/123/14-к

провадження № 1-кп/201/10/2018

14 березня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання прокурора у кримінальному провадженні №201/123/14-к (пр. № 1-кп/201/10/2018), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004997, про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта професійна-технічна, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме в тому, що останній 19 вересня 2013 року приблизно о 14.00 годині, перебуваючи на шостому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до раніше знайомої сусідки ОСОБА_4 , маючи намір на завдання їй тілесних ушкоджень, умисно завдав одного удару рукою стиснутою в кулак по голові у район потиличної частини, після чого інтенсивно штовхав долонями в район спини та підключичної області потерпілої, намагаючись виштовхати її в бік сходів, тим самим завдавши ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синців тулубу та верхньої кінцівки, що спричинені від дії тупого твердого предмету та тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, двох синців в підключичній області ліворуч з переходом на ліву ключицю та по внутрішній поверхні лівого плеча у верхній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).

Дане кримінальне провадження із обвинувальним актом було направлено до суду, за наслідками розгляду якого, 29 квітня 2014 року постановлено обвинувальний вирок, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк один рік. Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1803,81 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 гривен та в рахунок відшкодування судових витрат 2000 гривень, а всього 4303,81 гривень (чотири тисячі триста три гривні вісімдесят однак копійка).

15 липня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено частково, вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року скасовано, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрито, з підстав наявності постанови органу досудового слідства про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2015 року було задоволено касаційні скарги прокурорів та потерпілої, а ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року, щодо засудженого ОСОБА_6 скасовано, та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

27 травня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу в зміненій редакції обвинуваченого ОСОБА_6 - залишено без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року без змін.

22 грудня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_6 , а ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року, щодо засудженого ОСОБА_6 скасовано, та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

04 квітня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу залишено без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року без змін.

17 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

16 січня 2017 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 20 вересня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004997 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

23 лютого 2017 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 січня 2017 року, якою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 125 КК України повернуто прокурору з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України залишено без змін.

27 квітня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

26 липня 2017 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено ухвалу про задоволення клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_6 , у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України було закрито у зв`язку із закінченням строків давності та ОСОБА_6 був звільнений від кримінальної відповідальності. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 у рахунок відшкодування майнової шкоди у сумі 14122,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 70 000,00 грн. було залишено без розгляду та роз`яснено право звернутись до суду з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

05 вересня 2017 року Апеляційним судом Дніпропетровської області зазначену ухвалу було скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування прийнятого рішення суд Апеляційної інстанції послався на таке:

«З матеріалів провадження та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_6 був звільнений від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього було закрите з нереабілітуючої підстави, за умов невизнання останнім своєї вини.

Таким чином ОСОБА_6 , не заперечуючи проти прийняття відповідного процесуального рішення, одночасно наполягав на своїй невинуватості, тобто оспорював обставину, яка є необхідною умовою для цього, що утворює істотну суперечність, яка не була усунута у межах судового провадження, а його згода на закриття кримінального провадження із зазначеної підстави не може вважатися належною та достатньою.

Зважаючи на те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обвинуваченим заперечувалася, висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування положень ст. 49 КК України, з урахуванням вищенаведених положень закону, належить вважати передчасним».

Суд Апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, у межах якого належить з дотриманням встановленого законом порядку, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для вирішення клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності, та постановити за ним рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Аналізуючи викладене, суд враховує вимоги ч.3 ст.415 КПК України, відповідно до якої висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

При розгляді даного клопотання в судовому засіданні, прокурор просив задовольнити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності, вказавши, що дійсно з дня вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, минуло чотири з половиною роки.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 також підтримали клопотання прокурора, заявивши про наявність всіх законних підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник висловили думку щодо неможливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності.

Розглядаючи питання про закриття кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки, а саме три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.

У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості та з дня його вчинення, що мало місце 19 вересня 2013 року минуло чотири з половиною роки.

Згідно ч.2 ст.286 КПК України, встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі, надсилає його до суду.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд закриває провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

В даному випадку, на виконання зазначеної вказівки Апеляційного суду Дніпропетровської області щодо необхідності встановлення винуватості ОСОБА_6 , судом було з`ясовано його відношення до пред`явленої підозри на теперішній час та встановлено, що він свою винуватість у спричиненні ОСОБА_4 тілесних ушкоджень не визнає.

Крім того, в судовому засіданні було досліджено матеріали досудового розслідування, з яких встановлено, що згідно з висновком судово-медичної експертизи, у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців тулубу та верхньої кінцівки, що спричинені від дії тупого твердого предмету та тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, двох синців в підключичній області ліворуч з переходом на ліву ключицю та по внутрішній поверхні лівого плеча у верхній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).

Зазначені тілесні ушкодження, відповідно до заяви ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення утворилися у неї від умисних дій ОСОБА_6 , який побив її 19 вересня 2013 року приблизно о 14.00 годині, перебуваючи на шостому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 . На цьому остання наполягала і в суді.

Інших доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діяння, стороною обвинувачення суду не представлено.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначена Конституційна норма кореспондується із ст.373 КПК України, відповідно до ч.ч.2,3 якої, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).

Такий же принцип закріплений у статті 17 КПК України, відповідно до якої ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

У відповідності до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Однак, з доказів, наданих в розпорядження суду та досліджених в судовому засіданні за клопотанням сторін, встановити винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України не виявилося можливим. Тобто, виконати вказівку Апеляційного суду Дніпропетровської області щодо встановлення винуватості ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України шляхом лише розгляду клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із настанням обставин, зазначених у п.2 ч.1 ст.49 КК України, не можливо. Зазначене дає підстави для висновку про те, що дане клопотання є необґрунтованим.

Відповідно до ч.4 ст.288 КПК України, у разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

За таких обставин суд доходить до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із настанням обставин, зазначених у п.2 ч.1 ст.49 КК України має бути відмовлено, та дане клопотання має бути повернуто прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 285, 286, 288, 314, 369-372, 415 КПК України, ст.ст. 5, 12, 49 КК України, суд
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності відмовити та повернути дане клопотання прокурору разом з матеріалами, доданими до нього, для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає, у відповідності до вимог ч.5 ст.288 КПК України оскарженню в апеляційному порядку підлягає ухвала про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Суддя