Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/4472/16-к
Провадження № 1-в/644/231/17
УХВАЛА
Іменем України
9 жовтня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області ОСОБА_3
захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
представника ХВК №43- ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові клопотання адвоката ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відношенні засудженого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, засудженого 23.06.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.. 121 КК України, з вироком Апеляційного суду Харківської області від 04.11.2014 року за ч.2 ст.. 121, ч.1 ст. 69 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.02.2016 року, на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України» від 26.11.2015 р., в строк відбуття покарання зараховано попереднє ув`язнення з 03.10.2013 р. по 03.11.2014 р., який відбуває покарання в Харківській виправній колонії №43, початок строку відбуття покарання 03.10.2013 р., кінець строку відбуття покарання - 03.03.2018 р., -
ВСТАНОВИВ:
Захисник засудженого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 посилаючись на те, що він відбуває покарання в Харківській виправній колонії № 43 за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 23.06.2014 року з вироком Апеляційного суду Харківської області від 04.11.2014 року за ч.2 ст.. 121, ч.1 ст. 69 КК України, Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.02.2016 року в строк відбуття покарання йому зараховано попереднє ув`язнення з 03.10.2013 р. по 03.11.2014 р., строк покарання закінчується 03.03.2018 року. Захисник зазначив, що за час відбування покарання ОСОБА_4 не порушував правила режиму, працює, в тому числі по благоустрою колонії, має заохочення, що свідчить про те, що він став на путь виправлення. ОСОБА_4 має позитивні результати за всіма формальними кількісними та якісними показниками, які використовуються в установах виконання покарань і мають враховуватись, зокрема, при вирішенні питань про звільнення від подальшого відбування покарання, а саме: за перебування не було жодного стягнення, при цьому мав заохочення, працює на виробництві, підтримує родинні зв`язки з родичами, мати є особою похилого віку.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , бо клопотання є безпідставним, відсутні підстави вважати, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Засуджений підтримав клопотання, просив його задовольнити
Представник ХВК №43 проти задоволення клопотання захисника засудженого ОСОБА_4 заперечував з тих підстав, що засуджений за час відбування покарання в колонії тільки дотримувався умов відбування покарання та режиму, що є його обов*язком, однак ініціативи не проявляв, не заохочувався, не виконував норми виробітки, а в останні роки взагалі тримався в установі попереднього ув8язнення у зв*язку з розглядом даного клопотання.
Суд заслухавши всіх учасників процесу, допитав в якості спеціаліста інженера з організації та нормування праці планово-економічного відділу ДП «підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№43) ОСОБА_7 , дослідивши матеріали провадження та перевіривши особисту справу засудженого ОСОБА_4 вважає, що клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст.81ч.2 КК України і Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м*якою" головною умовою при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення. При чому добросовісна поведінка - це не пасивна поведінка засудженого, який утримується від порушення режиму відбування покарання, а його активна участь в громадському житті, виконання громадських доручень, підвищення свого освітнього рівня і так далі. А добросовісне відношення до праці - це постійне виконання і перевиконання планів робіт, добросовісне відношення до дорученої роботи, підвищення кваліфікації, прояв ініціативи і так далі.

В той же час, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування їм покарання, а не за короткий період часу перед внесенням подання.

Хоча ст.81 КК України не наказує враховувати при умовно-достроковому звільненні від покарання ступінь тяжкості вчиненого злочину і дані про його особу, крім її сумлінної поведінки і ставлення до праці, однак висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Як встановлено судом, право на внесення клопотання на умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 виникло за відбуте ним не менше 2/3 терміну покарання. На підставі цього, з урахуванням перерахунку строку відбуття покарання за ст.72ч.5 КК України в новій редакції, було подано клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого на такий тривалий термін, який станом на час подання клопотання до суду 26.05.2016 року становив 1 рік 9 місяців 5 днів.

Станом на 09.10.2017 року невідбутий строк покарання засудженого ОСОБА_4 становить 4 місяців 24 дні.

Досліджуючи дані про особу засудженого, що містяться в його особовій справі, характеристиці, довідці про заохочення і стягнення, суд встановив, що упродовж усього терміну відбування покарання засуджений мав пасивну форму поведінки, що полягала в утриманні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки.

ОСОБА_4 хоча і не мав стягнень ( а дотримання режиму та умов відбуття покарання є обов*язком засудженого) , однак на протязі всього часу відбуття покарання він не мав жодного заохочення.

На протязі тривалого часу він ніяким чином не проявив себе, що ще раз підтверджує твердження суду про те, що його поведінка є пасивним дотриманням режиму відбування покарання.

Ткож суд дуже ретельним чином перевіряв відношення ОСОБА_4 до праці і прийшов до висновку, що воно не є добросовісним, та таким, що в сукупністю з сумлінною поведінкою говорить про виправлення засудженого.

З довідки, наданої начальником ДУ «Харківська виправна колонія №43» ( а.с.214) встановлено, що засуджений ОСОБА_4 був працевлаштований з 09.06.2015 року швачкою, 23.06.2015 року переведений каменярем, а 15.08.2015 року переведений підсобним робітником картонажником. Зважаючи на його вік та стан здоров`я, робота не була тяжкою, однак відпрацювавши фактично повні місяці - вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року ОСОБА_4 систематично не виконував норми виробітку, які складали відповідно 27,8%, 10%, 8%, 6%.

В 2016 та 2017 році на оплачувані роботи не залучався. Тривалий час знаходився в СІЗО, куди етапувався для розгляду даного клопотання.

Доводи захисника про те, що праця ОСОБА_4 носила відрядний характер і він заробив стільки, скільки виробив продукції, судом розцінюються як підтвердження недобросовісного відношення ОСОБА_4 до праці, який не тільки не перевиконував встановлені норми виробітки, а й не виконував їх.

Участі в самодіяльних організаціях ХВК, громадському житті не бере.

Також суд враховує характеристику з місця відбування покарання ОСОБА_4 ХВК №43 від 11.05.2016 року, аналізуючи яку можна зробити висновок, що вона є посереднью, а місцями такою, що не вказує на сумлінну поведінку засудженого та вказує на недоведеність виправлення засудженого.

З характеристики від 17.06.2017 року ( а.с.117 особової справи) встановлено, що ОСОБА_4 безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрію установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. До виконання вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно.

Рішенням комісії ХВК №43 від 27.08.2015 року засудженому було відмовлено в застосуванні ст.100, 101 КВК України,так як він не став на шлях виправлення.

Рішенням комісії ХВК №43 від 09.03.2016 року засудженому було відмовлено в застосуванні ст.82 КВК України,так як він не став на шлях виправлення.

Рішенням комісії ХВК №43 від 11.05.2016 року засудженому було відмовлено в застосуванні ст.81 КВК України,так як він не став на шлях виправлення.

Судом ретельним чином перевірялися доводи сторони захисту та засудженого про необґрунтованість таких рішень ХВК №43 по відношенню до ОСОБА_4 і не знайшов підстав для їх задоволення.

Таким чином, суду не надано доказів тому, що засуджений ОСОБА_4 своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення, а умовно-дострокове звільнення цього засудженого на даний момент не є законним та обґрунтованим, а тому в задоволенні клопотання захисника засудженого про умовно-дострокове звільнення суд відмовляє.

Керуючись ст. 537-539 КПК України,ст.81 КК України, суд

УХВАЛИВ

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відношенні засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На Ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Харківської області протягом 7 діб.

Суддя: