УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/3477/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 539 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 року. Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів: ОСОБА_2 - головуючого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участі прокурора Лотуги , засудженого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , секретаря судового засідання ОСОБА_8 , -
розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року про відмову у застосуванні Закону України "Про амністію у 2016 році" до засудженого ОСОБА_5 , -
в с т а н о в и в:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні заяви захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про застосування до цього засудженого Закону України "Про амністію у 2016 році" у зв`язку із застосуванням до нього протягом останніх десяти років амністії та вчиненням ним знову умисного злочину.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання та застосувати до засудженого ОСОБА_5 п. «в» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" та звільнити його від відбування невідбутої частини покарання у виді позбавленні волі за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне незастосування Закону України "Про амністію у 2016 році".
Заслухавши доводи захисників та засудженого ОСОБА_5 в підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши справу, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Відповідно до положень ст. ст. 86, 74 ч. 1 КК України, ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 №392/96-ВР, амністія як щодо певної категорії осіб, так і щодо конкретно визначеної особи (індивідувальна амністія) може бути застосована тільки судом щодо особи, визнаною винною у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, шляхом звільнення її від відбування покарання.
Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", що набув чинності 3 вересня 2017 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, що не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, які не позбавлені батьківських прав, та на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
З матеріалів справи видно, що з 2 травня 2017 року засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року, що набрав законної сили 6 березня 2017 року, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. На час розгляду даної справи місцевим та апеляційним судами засуджений ОСОБА_5 відбуває це покарання у ДУ «Райківська виправна колонія (№73)».
05.09.2017 до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшла заява захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про застосування до цього засудженого п. «в» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" та звільнення його від відбування невідбутої частини покарання у виді позбавленні волі за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року у зв`язку з тим, що у нього на утриманні є малолітня дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ті обставини, що засуджений ОСОБА_5 має на утриманні вказану малолітню дитину та не позбавлений щодо неї батьківських прав, підтверджуються даними копії свідоцтва про народження цієї дитини від 04.10.2013 серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, та довідкою Голосіївського районного у м. Києві відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 14.09.2017 (а. с. 3, 70).
З матеріалів справи також видно, що Постановою Верховної Ради України «Про звільнення політв`язнів» від 24.02.2014 №786-VII вирішено негайно звільнити політв`язнів, у тому числі ОСОБА_10 , та доручено Міністерству внутрішніх справ України та Генеральній прокуратурі України невідкладно забезпечити припинення кримінальних та адміністративних справ щодо цих осіб у зв`язку з відсутністю в їх діях складу злочину (69).
Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2014 року кримінальну справу щодо ОСОБА_5 за ст. ст. 257, 189 ч. 4, 186 ч. 5, 28 ч. 3, 357 ч. 3, 15 ч. 2, 289 ч. 3, 187 ч. 4, 309 ч. 1 КК України направлено прокурору Чернігівської області для організації проведення додаткового розслідування відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про звільнення політв`язнів» від 24.02.2014 №786-VII (а. с. 71-72, 73-74, 69).
14.03.2014 набрав законної сили Закон України № 792-VІІ від 27.02.14 року „Про внесення змін до Закону України „Про застосування амністії в Україні, відповідно до прикінцевих положень якого вирішено застосувати повну індивідуальну амністію до ряду осіб, у тому числі щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цей же день набрала законної сили Постанова Верховної Ради України від 27.02.2014 №793-VIII, якою було визнано такою, що втратила чинність, Постанову Верховної Ради України від 24.02.2014 «Про звільнення політв`язнів» (а. с. 68).
У матеріалах справи та особової справи засудженого ОСОБА_5 немає документів щодо скасування вищевказаної постанови прокурора від 30 липня 2014 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за відсутністю складу злочину та будь-якого судового рішення про застосування до цієї особи амністії протягом останніх 10 років, у тому числі, індивідуальної амністії на підставі перехідних положень Закону України № 792-VІІ від 27.02.14 року „Про внесення змін до Закону України „Про застосування амністії в Україні.
На час постановлення вироку від 23 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України, ця особа була такою що не має судимості згідно ст. 88 КК України, та протягом останніх 10 років амністія щодо цієї особи судом не застосовувалася (а. с. 11,14).
Таким чином, у справі доведено, що засуджений ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, має малолітню дитину та не позбавлений щодо неї батьківських прав. Перешкоди для застосування амністії щодо ОСОБА_5 , передбачені ст. 4 Закону України „Про застосування амністії в Україні та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", - відсутні.
За таких обставин є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом кримінального закону, невідповідність фактичним обставинам справи висновків місцевого суду про застосування щодо засудженого ОСОБА_5 амністії протягом останніх 10 років та відсутність підстав для застосування до нього п. «в» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Тому ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до засудженого ОСОБА_5 п. «в» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, ст. 86, 74 ч. 1 КК України КК України, апеляційний суд, -
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року про відмову у застосуванні Закону України "Про амністію у 2016 році " щодо засудженого ОСОБА_5 - скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
На підставі п. "в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити засудженого ОСОБА_5 від покарання у виді позбавлення волі за вироком Ніжинськогоміськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року за ч. 1 ст. 122 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Судді: