Номер провадження: 11-сс/785/50/18
Номер справи місцевого суду: 520/8315/17 1-кс/520/1813/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

адвоката: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу заявника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31 липня 2017 року, якою клопотання цивільного позивача ОСОБА_8 про накладення арешту на майно задоволено,

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання цивільного позивача ОСОБА_8 про накладення арешту, та накладено арешт, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення, та з метою збереження вказаних земельної ділянки та будинку, як об`єкта кримінально протиправних дій, який набутий протиправним шляхом, на земельну ділянку площею 0,0150 га (кадастровий номер :27:006:0190) за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження вказаною земельною ділянкою власником та іншими особами, а також накладено арешт на будинок АДРЕСА_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження вказаним будинком власником та іншими особами, в рамках кримінального провадження № 0004195 від 29.09.2016 року щодо незаконного заволодіння будинком.

В апеляції ОСОБА_7 , яка є власником арештованого майна, просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 року, постановити нову увалу, якою відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_8 , посилаючись на те, що вона є власником будинку та земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу серія № 6031 виданого 22.12.2014 року, відповідно до якого вона ОСОБА_7 купила, а ОСОБА_9 продала будинок та земельну ділянку у відповідності з вимогами ст. 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі та на виконання рішення апеляційного суду Одеської області по справі 1512/16196/2012 від 20.05.2015 року. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_10 умов Договору позики та неповернення боргу, ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом, в якому просила звернути стягнення в рахунок погашення загальної заборгованості за Договором позики від 07.05.2012 року на предмет Договору іпотеки нерухоме майно: зазначений будинок та земельну ділянку, що належить ОСОБА_11 шляхом продажу предмета іпотеки, з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2014 року, яке було частково змінено Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року позовні заяви ОСОБА_9 до ОСОБА_11 про стягнення суми боргу, суми пені, суми інфляції, шляхом звернення стягнення на предмет Іпотечного договору були задоволені частково. Апелянт вказує, що в рамках кримінального провадження про підозру нікому не повідомлялося, в тому числі і їй, ОСОБА_8 необґрунтовано вважає себе потерпілою та цивільним позивачем, оскільки вона є представником ОСОБА_11 попереднього власника та боржника, стосовно права власності якої є рішення суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій, якими відмовлено в позовних вимогах про скасування та визнання недійсними договорів, а накладений арешт скасовано. Слідчий суддя дійшов хибного висновку про наявність підстав вважати, що вказане майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, арешт накладено без правових підстав на те, слідчий суддя допусти істотне порушення вимог КПК України. Також вона не була присутня в судовому засіданні про розгляді клопотання, тому не змогла своєчасно подати апеляцію.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити, прокурора, який не заперечував проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно положення частини другої ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Ст. 64 Констуційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм Закону.

Згідно ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема:правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Положеннями ч. 2 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна, зокрема, може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням володільця майна, якщо він доведе, що арешт накладено не обґрунтовано.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції не було надано доказів, які б свідчили про те, що зазначений будинок та земельна ділянка є предметом злочину, в рамках кримінального провадження, № 0004195 від 29.09.2016 року щодо незаконного заволодіння будинком, нікому по підозру не повідомлялося, право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визначено рішеннями суду першої, апеляційної та касаційної інстанції, що набрали чинності, відносини, що регулюють право власності, мають цивільно-правовий характер. Інших доводів, щодо необхідності накладення арешту на зазначену земельну ділянку та житловий будинок в клопотанні не зазначено та в судовому засіданні надано не було.

Приймаючи дане рішення слідчий суддя заслухав лише зацікавлену особу, яка виклала обставини справи на свій розсуд і які в повному обсязі спростовуються цілим рядом рішень прийнятими судами всіх ланок і які не були предметом розгляду, що привело до прийняття рішення , яке суттєво погіршують права власника.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею при розгляді клопотання про накладення арешту на майно заявника було допущено неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до вимог ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення, оскільки прийняте ним рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, та перешкоджає здійсненню заявником права власності на належне йому майно, тож за таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання цивільного позивача про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 170-175, 392,400, 407,409,422 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , від 31.07.2017 року, якою клопотання цивільного позивача ОСОБА_8 про накладення арешту на майно задоволено - скасувати.

Винести нову ухвалу, якою в накладенні арешту на земельну ділянку площею 0,0150 га (кадастровий номер :27:006:0190) за адресою: АДРЕСА_1 , а також на будинок АДРЕСА_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження вказаною земельною ділянкою власником та іншими особами - відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_12

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2