Дата документу 29.12.2017
Справа № 509/500/16-к

У Х В А Л А
29 грудня 2017 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі колегії суддів:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
довірених осіб потерпілих адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачуваного ОСОБА_13 ,
21.11.2016 року до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов обвинувальний акт та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_13 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.1, 121 ч.1, 122 ч.1, 125 ч.2 КК України.
На досудовому слідстві обвинувачуваному ОСОБА_13 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
23.06.2017 року за клопотанням прокурора та захисників обвинувачуваному ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було змінено на домашній арешт.
Строк дії запобіжного заходу щодо обвинувачуваного ОСОБА_13 закінчився 19.12.2017 року.
19.12.2017 року представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 подав до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_13 (т.4 а.с.30-36).
Суд не міг розглянути це клопотання, так як, матеріали кримінального провадження знаходились в апеляційному суді Одеської області (т.4 а.с.41).
27.12.2017 року в судовому засіданні адвокат ОСОБА_9 відмовився від зазначеного клопотання.
27.12.2017 року прокурор надав до суду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачуваного ОСОБА_13 , посилаючись на те, що під час досудового розслідування обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався неодноразово під час досудового розслідування та розгляду обвинувального акту в судах першої інстанції. Однак, 23.06.2017 Іллічівський міський суд ухвалою змінив раніше обраний та діючий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дію якого продовжено до 19.12.2017.
Відповідно до ухвал Іллічівського міського суду від 23.06.2017, 21.08.2017, 20.10.2017 на ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: 1)прибувати за кожною вимогою до суду;2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; 3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; 4)утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками по даному кримінальному провадженню; 5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну. Також, зобов`язано ОСОБА_13 невідкладно прибути до місця свого проживання, яке зазначено в ухвалі, а саме: АДРЕСА_1 . Окрім зазначеного, роз`яснено його обов`язки, щодо заборони залишати вказане житло в період з 21-00 години по 07-00 години, та те, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати. Виконання ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та контроль за поведінкою обвинуваченого доручено співробітникам Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області. Не зважаючи на обов`язок дотримання та виконання покладених на нього обов`язків 28.08.2017 в день судового засідання ОСОБА_13 дозволив собі покинути місце мешкання без дозволу суду та виїхати до міста Одеси, чим порушив та не виконав покладений на нього обов`язок, що полягав у позбавленні можливості відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду. Крім того, ОСОБА_13 дозволив собі цього ж дня не з`явитись в судове засідання призначене на 09 год. 30 хв. та запізнитись на більш ніж 50 хвилин, чим порушив та не виконав покладений на нього обов`язок, що полягав у прибутті за кожною вимогою до суду.
В ході судового засідання, яке відбулось із запізненням на 1 годину, ОСОБА_13 повідомив, що не прибув в судове засідання до Іллічівського міського суду Одеської області об 09:30 ранку 28.08.2017 у зв`язку з виїздом з населеного пункту, в якому він проживає, та який без дозволу суду не має права покидати, до міста Одеси до Комунальної установи «Міськаклінічналікарня № 1», де проходить лікування та на 28.08.2017 в нього призначено відповідні процедури. Наведене обвинуваченим ОСОБА_13 пояснення не знайшло своє підтвердження в ході направлення відповідного запиту до міста Одеси до Комунальної установи «Міськаклінічналікарня № 1». Зазначене, також, свідчить про наявність ризиків передбачених ст. 177 КК України та те, що вони не зменшились, як суд вказував в ухвалі від 23.06.2017, а саме така поведінка обвинуваченого свідчить про реальну наявність такого ризику, як переховування від суду. Також, окрім зазначеного основного найбільш вірогідного та найбільш вираженого ризику продовжує існувати та не зменшився такий ризик, як знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження в ході досудового розслідування не встановлено місцезнаходження та не долучено до матеріалів кримінального провадження ніж, яким ОСОБА_13 був озброєний в ході вчинення кримінальних правопорушень відносно потерпілих, та бита, яка була вилучена одним із потерпілих у осіб, що перебували на місці події разом зі ОСОБА_13 , та викинута подалі від місця події з тією метою, щоб ніхто із товаришів ОСОБА_13 або сам ОСОБА_13 не змогли нею скористатись. Також, не перестає існувати та не зменшився такий ризик, як можливість незаконного впливу на потерпілого, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_13 обвинувачується у скоєнні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, пов`язаних із умисним позбавленням життя та спричиненням різної тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим, був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст. 122 КК України, що свідчить про наявність у обвинуваченого схильності до вчинення насильницьких злочинів, що не виключено, а взагалі найбільш вірогідно може загрожувати свідкам, які ще не допитані в ході судового слідства при минулому складі суду та всім свідкам і потерпілим, які будуть допитані з новим складом суду. Окрім зазначеного, продовжує існувати та не зменшився такий ризик, як вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується обвинувачений враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, притягнення ОСОБА_13 раніше до кримінальної відповідальності, не виконання покладених на нього обов`язків ухвалами про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відсутність до теперішнього часу з моменту вчинення кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, щирого розкаяння та бажання відшкодування збитків потерпілим, свідчить, що обвинувачений ні на крок не наблизився до становлення на шлях виправлення, про відсутність ознак перевиховання, а тому схильність до вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження вчинення тих кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується наявна та нікуди його не покинула. Враховуючи викладене,застосування жодного з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та не забезпечить запобігання ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання, та просить його задовольнити.
Представники потерпілої сторони адвокати ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , та потерпілі підтримали заявлене прокурором клопотання та просять його задовольнити.
Захисники адвокати ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , обвинувачуваний ОСОБА_13 заперечують проти клопотання про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стверджуючи, що ризики зазначені в клопотанні прокурора відпали, так як по справі допитані свідки і потерпілі забезпечені прокурором, досліджені докази причетності обвинувачуваного до вчинення злочинів та намір переховуватись від суду у нього не має. Свої обґрунтування захисники виклали письмово в своїх запереченнях, поданих суду.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку про те, що клопотання прокурора про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може бути задоволене за наступними підставами.
Прийнятий 23.02.2006 року Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у ст.17 підтвердив обов`язок національних судів застосовувати при розгляді справ як Конвенцію так і практику Суду як джерело права.
Твердження прокурора про те, що обвинувачуваний ОСОБА_13 може втекти та переховуватись від суду, суд вважає необґрунтованими і такими, що не відповідають положенням Європейській Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практиці Європейського суду з прав людини.
Так, в рішеннях Європейського Суду з прав людини в частині ризику втечі зазначається:
-у справі "Панченко проти Росії" (§ 106) "Ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може виникнути. Він повинен визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити те, що небезпека втечі існує, або показати, що він занадто малий і необхідності в попередньому ув`язненні немає".
Також є необґрунтованими твердження прокурора на те, що з-за тяжкості передбачуваного покарання ОСОБА_13 може перешкоджати встановленню істини у справі, і такими, що не відповідають положенням Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950р.), а також практиці Європейського Суду з прав людини.
Так, в рішеннях Європейського Суду з прав людини в частині ризику перешкоджання встановленню істини у справі, а також впливу на потерпілого і свідків зазначається:
-у справі "Бессієв проти Молдови" (§ 59) "Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, не може оцінюватися абстрактно, а повинна бути підкріплюватися фактичними доказами".
Суд відкидає посилання прокурора, як необґрунтоване про наявність ризиків незаконного впливу на потерпілих і свідків, так як судом вже допитані майже всі забезпечені прокурором потерпілі та свідки на підтвердження причетності ОСОБА_13 до скоєння злочинів. Тому твердження прокурора про можливість незаконного впливу на цих осіб зі сторони обвинувачуваного є безпідставними та не підтвердженні будь-якими доказами.
Крім того, клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу не відповідає вимогам ст.200 КПК України - у клопотанні про обрання запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які:
1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу;
2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які прокурор та той час не знав і не міг знати.
Однак обставини, на які посилається прокурор, а саме:
- наявність підстав вважати, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може вчинити новий злочин,
- матиме можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків;
не є новими, про які прокурор не знав чи не міг знати при прийняті попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.
Суд звертає увагу на те, що 06.09.2017 року прокурор подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу обвинувачуваному ОСОБА_13 з домашнього арешту на тримання його під вартою. В цьому клопотанні прокурор посилався на ті ж самі обставини, що і в клопотанні від 27.12.2017 року (т.3 а.с.193-199).
20.10.2017 року колегією суддів було відмовлено у задоволені клопотання прокурора (т.3 а.с.229-233).
В ухвалі суду від 20.10.2017 року суд, відмовляючи в задоволенні клопотання, обґрунтував безпідставність посилань прокурора щодо порушень обвинувачуваним обов`язків при застосуванні домашнього арешту. Враховуючи те, що у клопотанні прокурора від 27.12.2017 року ці «порушення» викладені у тому ж порядку, що і в клопотанні від 06.09.2017 року, суд вважає за недоцільне повторювати свої обґрунтування.
Колегія суддів враховує в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, в тому числі тяжкість покарання, що може йому загрожувати у разі визнання винуватим, а також, те, що ОСОБА_13 має постійне місце проживання і реєстрації, позитивно характеризується за місцем мешкання, довгий строк (майже 2 роки) знаходився під вартою.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводить надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачені ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор.
У відповідності з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинувачуваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
При вирішення питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_13 , колегія суддів виходила лише з наданих прокурором та досліджених в судовому засіданні обставин та доказів про особу обвинувачуваного та про причетність його до вчинених злочинів, які в сукупності не можуть слугувати прийняттю рішення про обрання запобіжного заходу тримання під вартою. Крім цього приймаючи рішення, колегія суддів також враховує практику Європейського Суду з прав людини та вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою, та те, що одна лише тяжкість можливого покарання не може бути підставою для подальшого утримання обвинувачуваного під вартою.
Слід також зазначити, що у багатьох справах Європейський суд поруч із порушенням розумних строків у кримінальних провадженнях констатує і порушення пункту 3 статті 5 Конвенції, яким встановлено, що кожен, кого арештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій надано право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження; таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися в судове засідання або іншими зобов`язаннями.
Крім того, при розгляді клопотання про продовження обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково мало бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, правова позиція викладена у п.80 рішення від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України».
Заслухавши позицію усіх учасників судового процесу, колегія суддів вважає, що це клопотання не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 196, 331 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити прокурору в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий: підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2
підпис ОСОБА_3

Копія згідно оригіналу
Головуючий: ОСОБА_1