Справа № 642/649/18
Провадження № 1-кп/642/342/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000086 від 12.01.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пирогівка Шосткінського району Сумської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого 24.02.2010 Ахтирським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 26.11.2010 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ч. 4 ст. 70, ст.72 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 09.10.2014 року Ленінським райсудом м. Харкова за ст. 185 ч.1 КК України до 80 годин громадських робіт, без визначеного місця проживання, який фактично мешкає: АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Харкова 14.02.2018 року надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 від 12.01.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України, складений слідчим СВ Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 та затверджений прокурором Холодногірського відділу Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , разом з угодою про визнання винуватості, укладеною 09.02.2018 року під час досудового розслідування між прокурором Холодногірського відділу Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що 09 жовтня 2014 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України Ленінським районним судом м. Харкова до 80 годин громадських робіт.

Проте, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, до Ленінського МРВ КВІ не з`явився, при цьому не маючи поважних причин, а також без дозволу правоохоронних органів залишив місце свого мешкання.

ОСОБА_4 , усвідомлюючи покладений на нього судом обов`язок, висновків для себе не зробив та без поважних причин, маючи прямий умисел на ухилення від відбування покарання, до Ленінського МРВ КВІ не з`явився, та до відбування громадських робіт не приступив.

Такі дії ОСОБА_4 в ході досудового розслідування кваліфіковані за ст. 389 ч. 2 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 просили суд затвердити угоду про визнання винуватості від 09.02.2018 року та призначити узгоджену міру покарання.

Вивчивши надані документи, опитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , та перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування добровільно, беззастережно, без примусу та тиску в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінального правопорушення. При цьому сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ст. 389 ч. 2 КК України у вигляді 2 (двох) місяців арешту , на підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, перевести невідбуту частину покарання у виді 80 годин громадських робіт за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 09.10.2014 в 10 (десять) днів арешту, відповідно до ст. 71 КК України невідбуту частину покарання за попереднім вироком повністю приєднати і остаточно призначити покарання у виді 2 (двох) місяців 10 (десяти) днів арешту.

Із запропонованим видом та мірою покарання обвинувачений згоден. Наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди згідно ст. ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України та ст. 389 ч. 2 КК України оговорені сторонами.
Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права надані йому законом у зв`язку з укладенням Угоди про визнання винуватості розуміє; з наслідками укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; виконати взяті на себе відповідно до Угоди про визнання винуватості зобов`язання він в змозі реально, оскільки свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 389 ч. 2 КК України визнав повністю.
Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 правопорушення, так як не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.
Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено. Суд переконаний, що укладення Угоди про визнання винуватості є добровільним і не вбачає необхідності витребувати додаткові документи та викликати в судове засідання інших осіб і опитувати їх, обмежуючись наданими суду доказами у підготовчому провадженні.
Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення з кваліфікуючими ознаками ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, що вказує на кваліфікацію діяння за ст. 389 ч.2 КК України, обвинувачений визнав свою вину повністю.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним Кодексом України.
Злочин, вчинений ОСОБА_4 за ст. 389 ч. 2 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що останній є особою, яка раніше неодноразово судима, не одружений, не працюючий, не має постійного місця реєстрації, свою вину в скоєнні злочину визнав повністю, на обліку у лікарів нарколога на психіатра не перебуває , за місцем тимчасового проживання характеризується посередньо.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття у вчиненні злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання для обвинуваченого, є рецидив злочину.
При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, суд, враховує, що умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.
Згідно ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
За таких обставин суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання, у вигляді арешту.
З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про затвердження угоди між прокурором та підозрюваним.
Речових доказів по справі не має.
Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 394, 474-476 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
Затвердити угоду від 09.02.2018 року, що укладена у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000086 від 12.01.2015 року, між прокурором Холодногірського відділу Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України, та призначити йому узгоджене покарання у вигляді 2 (двох ) місяців арешту.
На підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України перевести невідбуту частину покарання у виді 80 годин громадських робіт за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 09.10.2014 року в 10 (десять) днів арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 09.10.2014 року і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2( двох) місяців 10 (десяти) днів арешту.
Обраний у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання після вступу вироку в законну сили- скасувати.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання з метою направлення до місця відбуття покарання.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:
-обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст.474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
-прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.
Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Харківської області.

Суддя ОСОБА_1