Справа № 573/2512/17
Провадження №1-кп/573/22/18
В И Р О К
іменем України

04 січня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 11 грудня 2017 року за № 0000690 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Москаленки Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня-спеціальна, не працюючого, одруженого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інвалід, раніше судимого:

1) 21 лютого 2002 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

2)25 грудня 2002 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

3)16 лютого 2011 року Білопільським районним судом Сумської області за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці;

4) 18 травня 2012 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці;

5)14 серпня 2012 року Білопільським районним судом Сумської області за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці;

6)20 травня 2013 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

7)16 грудня 2014 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців;

8)06 квітня 2015 року Буринським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

9)26 травня 2017 року Білопільським районним судом Сумської області за ст. 395, ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.;

10)19 липня 2017 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та штраф в сумі 850 грн., який виконується самостійно, судимість не знята та не погашена

за ч. 2 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
11 грудня 2017 року у точно невстановлений під час досудового розслідування час близько 16.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у будинку ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , де вони спільно розпивали спиртні напої з нагоди зустрічі, побачив на холодильнику у веранді грошові кошти в сумі 400 грн. В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна ОСОБА_5 - коштів у сумі 400 грн.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння грошових коштів, та користуючись тим, що ОСОБА_5 перебував у іншій кімнаті та одягався, знаходячись у приміщенні веранди будинку та впевнившись, що його дії є непомітними для інших осіб, ОСОБА_4 таємно викрав грошові кошти в сумі 400 грн. та поклав їх до кишені штанів. Після цього ОСОБА_4 дочекався власника будинку ОСОБА_5 та разом з ним покинув домогосподарство, отримавши таким чином, реальну можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій у вигляді завдання матеріальної шкоди та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема показав, що 11 грудня 2017 року близько 16.00 год., він перебував у будинку свого знайомого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , де вони спільно розпивали спиртні напої. В цей час він побачив на холодильнику у веранді гроші у сумі 400 грн. і вирішив їх викрасти. Оскільки ОСОБА_5 перебував у іншій кімнаті та не міг його бачити, ОСОБА_4 викрав гроші в сумі 400 грн. та поклав їх до кишені своїх штанів. Далі вони разом із ОСОБА_5 пішли із господарства, а грошовими коштами в подальшому розпорядився на власний розсуд. У вчиненому розкаюється та просить суд суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин; активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину; добровільне відшкодування завданих злочином збитків шляхом повернення грошових коштів потерпілому; відсутність тяжких наслідків, оскільки вартість викраденого майна не становить великий або особливо великий розмір.

Суд також враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інвалід, не працюючий.

Потерпілий ОСОБА_5 претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_4 не має, про що надав письмову заяву (а. с. 31 ).

Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, що пом`якшують відповідальність, з урахуванням особи винного, його відношення до скоєного, суд вважає, що за вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті, у виді обмеження волі.

Разом з тим судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 19 липня 2017 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та штрафу в сумі 850 грн., який виконується самостійно та вже сплачений. Таким чином, суд, призначаючи покарання за даний злочин, остаточно визначає покарання за сукупністю вироків у відповідності до ст. 71 КК України, частково приєднавши не відбуте покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 19 липня 2017 року.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази: дві купюри номіналом по 200 грн. кожна серії ТБ № 2884254 та серії УГ № 2997412, які знаходяться на зберіганні у ОСОБА_5 , залишити останньому як власнику (а. с. 32 ).

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування та судового провадження запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 19 липня 2017 року і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один ) рік 6 ( шість ) місяців.

Строк покарання у виді обмеження волі ОСОБА_4 відраховувати з дня прибуття та постановки на облік у виправному центрі.

Речові докази: дві купюри номіналом по 200 грн. кожна серії ТБ № 2884254 та серії УГ № 2997412, які знаходяться на зберіганні у ОСОБА_5 , залишити останньому як власнику.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя