АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2010 року м. Рівне

%

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого Гладкого С.В.

суддів Іващука В.Я., Квятковського А.С.

при секретарі судового засідання Міщанюк Т.А.

з участю прокурора Горбань О.В.

засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1, який народився 8 серпня 1986 року в с.Заболоття Володимирецького району Рівненської області, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, військовозобов'язаного, не одруженого, не працюючого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимого,

за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України,

встановила:

6. червня 2007 року близько 1 год. на вулиці поблизу магазину „Юлас в селищі Рафалівка Володимирецького району Рівненської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно пристали до ОСОБА_4 з вимогою дати запалити. У відповідь на відмову ОСОБА_1 вдарив ОСОБА_4 ногою в обличчя, заподіявши йому тяжке тілесне ушкодження, а потім додатково наніс йому кулаком правої руки не менше трьох ударів в обличчя. Тоді ОСОБА_2 вдарив ногою потерпілого по тулубу, чим заподіяв йому легкі тілесні ушкодження, та витягнув з кишені останнього дві пачки сигарет. Від отриманого тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_4 помер 16 червня 2007 року у Володимирецькій центральній районній лікарні.

У ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не визнав і, пояснив, що удар ногою в голову потерпілому ОСОБА_4 наніс ОСОБА_2

ОСОБА_2 ці показання заперечив та пояснив, що саме ОСОБА_1 вдарив ногою в голову ОСОБА_4

Винність підсудного ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджена сукупністю перевірених у ході апеляційного розгляду справи доказів.

Так у ході досудового слідства допитаний як підозрюваний ОСОБА_1 показав, що 6 червня 2007 року близько 1 години разом з ОСОБА_2 поблизу магазину „Юлас в селищі Рафалівка побачили незнайомця, який сидів біля стежки, підперши голову руками. На прохання дати цигарку, останній щось відповів. Вирішивши, що той відмовив та образившись, ОСОБА_1 вдарив незнайомця правою ногою в обличчя від чого останній впав спиною на траву біля стежки. Нагнувшись над його головою, додатково наніс кулаком правої руки три-чотири удари в обличчя. Після цього ОСОБА_2, відштовхнувши його, також наніс потерпілому у верхню частину тулуба до пяти ударів ногою. З метою привести останнього до свідомості, ОСОБА_1 вдарив його кілька разів долонею руки по обличчю. Коли незнайомець опритомнів, то залишив його. ОСОБА_5 забрав з кишень потерпілого дів пачки сигарет (т. 1 а.с.46-47 ).

Ці показання співпадають з протоколом його ж допиту як обвинуваченого, де як і при перших допитах йому розяснено зміст ст.63 Конституції України (т.1 а.с.81-82). При цьому у кожному з протоколів він власноручно написав про те, що показання дав добровільно, без будь-якою тиску.

Такого ж змісту показання ОСОБА_1 дав у ході відтворення обстановки і обставин події (т.1 а.с.52-56). Під час цієї слідчої дії, проведеної з дотримання вимог кримінально-процесуального закону за участю понятих, в присутності учасників слідчого експерименту та застосуванням відеозапису, підозрюваний ОСОБА_1 20 червня 2007 року підтвердив свою винуватість у цьому злочині і детально розказав та показав де, коли і як наніс потерпілому тілесні ушкодження. Ці показання він дав добровільно, за умов, які виключали чинення морального та фізичного тиску на нього зі сторони працівників міліції.

Показання ОСОБА_1 підтвердив ОСОБА_2, який показав, що 6 червня 2007 року ОСОБА_1 вдарив ногою в голову потерпілого ОСОБА_4 Аналогічного змісту показання ОСОБА_2 дав у ході досудового слідства (т.1 а.с.129-130, 58-61).

За висновком судово-медичної експертизи від 16 червня 2007 року у трупа ОСОБА_4 виявлені тяжкі тілесні ушкодження - закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, субдуральна гематома лобних областей, набряк головного мозку, закритий перлом кісток носа. Смерть потерпілого настала від набряку головного мозку (т.1 а.с.88).

Цей висновок підтвердила комісійна судово-медична експертиза від 28 листопада 2007 року, вказавши, що дана група ушкоджень виникла від однієї травмуючої дії з достатньою силою, твердим тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею. Даний комплекс ушкоджень перебуває у прямому причинному звязку з настанням смерті потерпілого.

Судово-медичні дані не суперечать показанням ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в частині нанесення удару ногою в лобну ділянку голови із захопленням перенісся і правої брови.

Виявлене садно лівого кульшового суглобу відноситься до легких тілесних ушкоджень і не перебуває у причинному звязку з настанням смерті (т.2 а.с.54-58).

Оцінивши зазначені докази у справі, колегія суддів прийшла до висновку, що між нанесенням ОСОБА_1 удару ногою в голову ОСОБА_4 та смертю останнього є прямий причинний звязок.

Вироком Володимирецького районного суду від 26 травня 2009 року дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.296 КК України і за цією нормою закону він засуджений на три роки позбавлення волі. На підставі п.„е ст. 1 Закону «Про амністію» від 12 грудня 2008 року звільнений від відбування покарання. За ч.2 ст.121 КК України виправданий за недоведеністю його участі у вчиненні злочину

ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст.296 КК України на один рік позбавлення волі. На підставі ст.ст.71, 78 КК України повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно призначено шість років позбавлення волі.

Також цим вироком постановлено стягнути:

- із засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь потерпілих

ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 З 766 грн. 42 коп. на відшкодування матеріальної шкоди;

-з ОСОБА_1 на користь кожної з потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 1 500 грн. відшкодування моральної шкоди;

-з ОСОБА_2 користь кожної з потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 1 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

В апеляції прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій засуджених за ч.2 ст.296 КК

України, вважає вирок незаконним в частині виправдання ОСОБА_1 у звязку з неправильним застосуванням судом кримінального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Просить скасувати вирок місцевого суду та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_1 за ч.2 ст.121 КК України і призначити йому покарання вісім років позбавлення волі, за ч.2 ст.296 ККК України - три роки позбавлення волі, а на підставі ст.70 цього Кодексу, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити вісім років позбавлення волі. ОСОБА_2 визнати винним за ч.2 ст.296 КК України і призначити йому покарання один рік позбавлення волі. На підстави ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Володимирецького районного суду від 3 листопада 2005 року і призначити остаточне покарання шість років позбавлення волі (т.З а.с.3-8).

Вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_1 підлягає скасуванню в звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Виправдуючи ОСОБА_1 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що потягло смерть потерпілого, суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним у ході досудового слідства доказам - неодноразовим показанням самого ОСОБА_1 на досудовому слідстві та висновкам судово-медичних експертиз.

Пославшись на експертизу від 28 листопада 2007 року, суд, всупереч висновку цієї експертизи безпідставно зазначив, що отримані потерпілим ОСОБА_4 і тяжкі і легкі тілесні ушкодження не перебувають у причинному звязку зі смертю потерпілого (т.2 а.с.265).

Така невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам справи, що потягла постановлення необгрунтованого виправдувального вироку щодо ОСОБА_1

за ч.2 ст.121 КК України, є відповідно до вимог ст.ст.369, 378 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому злочині колегія суддів розцінює як намагання уникнути відповідальності за скоєне.

Згідно з висновком амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_1 на момент вчинення інкримінованого йому злочину будь-яким психічним захворюванням не страждав, в тимчасово хворобливому стані не знаходився, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_1 ознак будь-якого психічного захворювання не виявляє, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.с.94-96).

Таким чином колегія суддів, дослідивши всі запропоновані в апеляції докази по справі, вважає, що органами досудового слідства дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть, потерпілого та грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинені групою осіб та дії ОСОБА_2 за ч.2 ст.296 КК України грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинені групою осіб кваліфіковано вірно.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1 злочину, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання. Обставинами, що помякшують покарання колегія суддів визнає вчинення ним злочину вперше, а також те, що він є потерпілим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вчинення злочину у стані алкогольного спяніння суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.332-335, 365, 366, 378 КПК України, колегія суддів,

засудила:

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок Володимирецького районного суду від 26 травня 2009 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 та ч.2 ст.296 КК України і призначити покарання:

-за ч.2 ст.121 КК України сім років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.296 КК України один рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_1 остаточне покарання призначити сім років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_1 обчислювати з 18 червня 2010 року. Зарахувати в строк відбування покарання тримання ОСОБА_1 під вартою з 19 червня 2007 року по 26 травня 2009 року.

Змінити запобіжний захід ОСОБА_1 з підписки про невиїзд на взяття під вартою в залі суду.

Вирок може бути оскаржений засудженим в касаційному порядку до Верховного Суду України через апеляційний суд Рівненської області протягом одного місяця з моменту вручення йому копії вироку. Інші учасники мають право оскаржити вирок, а прокурор - внести на нього касаційне подання у той же строк з моменту проголошення вироку.

С у д д і :

В.Я.ОСОБА_9ОСОБА_10Гладкий