Справа № 461/7756/17
Провадження № 1-кс/461/7857/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.12.2017 року м. Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
скаржника ОСОБА_3 ,
представника скаржника ОСОБА_4
слідчого ОСОБА_5
Свої вимоги заявник мотивувала тим, що на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 09.07.2017 року працівниками поліції 01.08.2017 року проведено обшук в квартирі АДРЕСА_3 . В результаті проведеного обшуку було вилучено гроші в сумі 900000 гривень, які належать ОСОБА_3 на праві приватної власності та отримані в результаті продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 , а також вилучено реєстраційні документи на право власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та документи на квартиру за адресою; АДРЕСА_2 .
ОСОБА_3 зазначає, що після вилучення на вказані грошові кошти та документи арешт не накладено, їй про жодну підозру не повідомлялося. На звернення до слідчого із заявою про повернення коштівта документів орган досудового розслідування відповів відмовою.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала та просила задовольнити. Надала пояснення аналогічні вказаним у скарзі.
Слідчий в судовому засіданні проти скарги заперечив, та просив в задоволенні скарги відмовити, покликаючи на те, що вказані кошти здобуті злочинним шляхом підозрюваними по справі.
Вислухавши думку скаржника, представника скаржника, слідчого, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2 ст. 167 КПК України).
Слідчим суддею встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 09.07.2017 року працівниками поліції 01.08.2017 року проведено обшук в квартирі АДРЕСА_3 . В результаті проведеного обшуку було вилучено гроші в сумі 900000 гривень, реєстраційні документи на право власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та документи на квартиру за адресою; АДРЕСА_2 .
15.08.2013 року між сторонами був укладений нотаріальний договір купівлі-продажу квартири.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Ч. 1 ст. 167 КПК України, дає визначення підставам тимчасового вилучення майна, які зазначаються як фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.
Згідно частини 2 цієї ж процесуальної норми, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо.
При цьому, в ч. 5 ст. 171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
В даному спірному випадку, зазначене в ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано не було, при цьому слідчий не повернув тимчасово вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.
Системний аналіз положень КПК України свідчить, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, а речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку; 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення (ч. 7 ст. 236, ч. 1 ст. 98, ч. 2 ст. 168 КПК України).
В ухвалі слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 09.07.2017 року зазначено, що слідчим надано дозвіл на вилучення «…готівкових коштів, які використовуються при здійсненні незаконної діяльності, а також здобуті у результаті вчинення кримінального правопорушення, документів про право власності, право користування та оренди приміщень … які використовуються при виробництві алкогольних напоїв».
При цьому, слідчим суддею встановлено правомірність походження вилучених грошових коштів, а саме в результаті продажу нерухомого майна скаржником. Крім того, органом досудового розслідування не надано доказів, що грошові кошти отриманні злочинним шляхом. Також органом досудового розслідування не надано доказів використання будинку за адресою АДРЕСА_1 та квартири за адресою; АДРЕСА_2 , для виготовлення алкогольних напоїв.
Отже, грошові кошти у сумі 900000 грн. та документи на нерухомість є тимчасово вилученим майном, щодо якого слідчим не було виконано вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України.
Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В ході судового розгляду даної скарги не було встановлено жодного доказу, який б підвереджував законність дій суб`єкта оскарження та випливав зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним.
За таких обставини, викладені у скарзі доводи в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку з чим слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга з даного питання підлягає задоволенню, оскільки, у даному випадку, втручання державного органу у право на мирне володіння майном порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна, тобто становить "особистий і надмірний тягар для особи".
Однак, не підлягають задоволенню вимоги заявника щодо визнання протиправною бездіяльності слідства та прокуратури, оскільки, ч. 2 ст. 307 КПК України передбачений вичерпний перелік ухвал слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування. Такі ухвали можуть бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги. Відтак, слідчий суддя не може виходити за межі повноважень, визначених КПК України.
Відтак, слідчий суддя вважає за необхідне скаргу задовольнити частково та зобов`язати посадових осіб СУ ГУНП у Львівській області та прокуратури Львівської області повернути тимчасово вилучене майно.
Керуючись ст.ст. 303-307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
скаргу задовольнити частково.
В решті вимого скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий Суддя ОСОБА_1