В И Р О К
Іменем України
20 лютого 2018 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з середньою освітою, інваліда ІІІ групи, одруженого, на утриманні має дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 189 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , за попередньою змовою із невстановленими досудовим слідством особами, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, 12 квітня 2014 року між 22 та 23 годинами, шляхом пошкодження за допомогою металевого предмета замка на дверях, протиправно, відкрито, без згоди власника, проникли всередину будинку АДРЕСА_3 , який належить потерпілій ОСОБА_7 , де незаконно, порушивши обстановку, з метою виявлення за вказаною адресою потерпілого ОСОБА_6 та грошей в сумі 5 000 доларів США провели обшук.
Крім цього, у цей же день та час, ОСОБА_4 , за попередньою змовою із невстановленими досудовим слідством особами, перебуваючи у згаданому вище будинку, виявивши ОСОБА_6 , почав умисно та безпідставно вимагати у останнього грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, застосовуючи при цьому насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось у нанесенні численних ударів металевим предметом, гумовим кийком та дерев`яною палкою в різні частини тіла останнього.
У результаті зазначених дій та нанесення ударів, ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелому середньої фаланги 3-го пальця лівої кисті, які мають ознаки середнього ступеня тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я та забійної поверхневої рани, синців та саден на волосяній частині голови, обличчі, спині, обох верхніх та нижніх кінцівках, що відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Під час розгляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав та пояснив, що особисто знає ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Обвинувачений не заперечував, що дійсно у квітні 2014 року приїжджав до ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у с. Озерянку, але це було не 12 квітня, а у інший день квітня. При цьому ніякої бійки тоді не було. Проте обвинувачений відмовився давати суду будь-які пояснення з приводу того, з якою метою та за яких обставин він приїздив до потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в с. Озерянка у квітні 2014 року.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 не визнав себе винним у незаконному проникненні до житла, яке належить ОСОБА_7 та проведення в ньому обшуку із застосуванням насильства, а також у вимаганні чужого майна поєднаного з насильством, яке виразилось у заподіянні потерпілому ОСОБА_6 згаданих вище тілесних ушкоджень, винуватість останнього у вчиненні наведених злочинів повністю доведена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, показами потерпілих, свідків, висновками експертиз, а також документами кримінального провадження.
Так, вина обвинуваченого підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні пояснив, що 12 квітня 2014 року після 22-ї години він із дружиною ОСОБА_7 знаходились вдома. Почули, як хтось стукає у вікно. Вийшовши у веранду він побачив через вікно ОСОБА_11 , якого він раніше знав на прізвисько « ОСОБА_12 », а також ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яких побачив уперше. Злякавшись їх він утік на кухню. В цей час згадані особи вибили вхідні двері та зайшли у веранду. До них назустріч вийшла ОСОБА_10 , яка повідомила, що його немає дома. Не дивлячись на це, ОСОБА_13 із згаданими особами почали його шукати по хаті, а коли знайшли його на кухні, то почали втрьох бити по голові та плечах. Від цих ударів він отримав струс головного мозку та перелом двох пальців на руці.

Потерпілий у суді детально розповів, що першим його вдарив ОСОБА_15 залізною палкою, далі бив ОСОБА_13 дерев`яною палкою, яку він взяв у веранді біля вхідних дверей, а ОСОБА_14 бив гумовою палкою, з якою він прийшов. Названі особи вимагали від нього 5 000 доларів США. У пошуках грошей вони перевернули весь будинок. Шукали у дивані, серванті, у кріслі, а ОСОБА_13 безпосередньо дивився у шкатулці. Він повідомив, що згаданих грошей в хаті немає, так як вони знаходяться на зберіганні у двоюрідного брата ОСОБА_16 . У зв`язку з цим ОСОБА_13 дав йому свій мобільний телефон, оскільки його телефон вони побили, він вставив туди свою сімкарту та зателефонував брату, у якого попросив 5 000 доларів США. Брат здивувався та повідомив, що у нього таких грошей немає. Бачу наказав йому віддати вказані гроші до завтра, після чого вони всі втрьох пішли геть. Від нанесених ударів йому стало зле, а тому ОСОБА_10 викликала швидку допомогу, яка забрала його до лікарні, де він знаходився два дні.

Окрім того, потерпілий пояснив, що у їх будинку в с. Озерянка до березня 2014 року проживала подруга ОСОБА_10 ОСОБА_17 , яка у березні 2014 року продала свій будинок у м. Житомирі за 21 500 доларів та купила за 7 000 доларів США хату в Озерянці. Продажем її будинку займався безпосередньо він, а тому решту грошей, які залишилися, ОСОБА_18 передала йому на зберігання. Про те, куди він заховав гроші ані ОСОБА_10 , ані ОСОБА_18 не знали. Раніше ОСОБА_18 проживала із ОСОБА_19 . У свою чергу ОСОБА_20 знав ОСОБА_21 та розповів останньому про те, що ОСОБА_18 передала йому гроші на зберігання. ОСОБА_21 , він же « ОСОБА_12 », дуже злився через те, що продажом будинку ОСОБА_18 займався ОСОБА_9 , а не він, оскільки хотів отримати вигоду, а саме решту грошей від даного продажу.

Також ОСОБА_9 пояснив, що раніше він давав покази про те, що ОСОБА_21 у той вечір не було. Ці покази він давав під тиском, у зв`язку з тим, що коли його та ОСОБА_22 затримали за підозрою у вбивстві, то помістили до ІТТ, у якому перебував ОСОБА_15 . Так як останній, під прізвиськом « ОСОБА_12 », у кримінальному світі має впливовий статус, то він у ІТТ через інших осіб наказав ОСОБА_22 дати свідчення про те, що ввечері 12 квітня 2014 року ОСОБА_21 у с. Озерянка не було. Але коли ОСОБА_21 перевели з ІТТ до іншого місця позбавлення волі, він зрозумів, що боятися йому «Тайфуна» не потрібно, а тому розповів суду про всі обставини цього злочину.

Показання потерпілого ОСОБА_6 повністю підтверджуються протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.07.2014 року, згідно якого ОСОБА_6 впевнено упізнав на фотознімках обвинуваченого ОСОБА_4 , який 12.04.2014 року дерев`яною палицею наносив йому тілесні ушкодження (а.к.п. 43-44, т. 2).

Також показання потерпілого та результати впізнання фотознімку ОСОБА_4 повністю узгоджуються протоколом проведення слідчого експерименту від 18.07.2014 року, в ході якого ОСОБА_6 детально розповів та показав, як 12.04.2014 року обвинувачений ОСОБА_13 разом із ОСОБА_21 та іншою особою, пошкодивши вхідні двері, увірвались до його помешкання по АДРЕСА_3 , де спричинили йому тілесні ушкодження та вимагали у нього 5 000 доларів США, але оскільки цих грошей у нього не було, то він повинен був віддати їх ОСОБА_13 та іншим наступного дня (а.к.п. 51-53, т. 2).

У свою чергу, покази потерпілого ОСОБА_6 та результати вказаних вище слідчих дій за участю останнього повністю підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 977 від 14.05.2014 року у відповідності до якої, при судово-медичному обстеженні потерпілого ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забійної поверхневої рани, синців та саден на волосистій частині голови, обличчі, спині, обох верхніх та лівій нижній кінцівках, які утворились від дії тупих твердих предметів, відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я та могли бути заподіяні 12.04.2014 року за умови будь-якого положення потерпілого (а.к.п. 32-34, т. 2). А також висновком судово-медичної експертизи № 1215 від 22.05.2014 року, згідно якого під час обстеження у потерпілого ОСОБА_6 виявлено перелом, що неправильно зрісся, середньої фаланги 3-го пальця з кутовою деформацією на рівні перелому, який утворився в термін не менше 4-х тижнів до часу судово-медичного обстеження та відноситься до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (а.к.п. 35-37, т. 2).

Крім цього, показання потерпілого ОСОБА_6 повністю узгоджуються із показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні пояснила, що у квітні 2014 року, десь після 22-ї години вона почула як хтось сильно постукав у двері та вікна веранди. Коли вона вийшла до веранди то побачила, як ОСОБА_15 , з яким вона раніше була знайома, разом із ОСОБА_13 та з іншою особою, яких вона до цього часу не знала, вибили двері у її будинок та увірвались у середину. ОСОБА_21 відштовхнув її у бік, вихватив з рук телефон, кинув його на підлогу та розбив, щоб вона не змогла нікому зателефонувати. Потім він запитав де ОСОБА_9 , на що вона відповіла, що його немає вдома. Але вони їй не повірили та почали шукати останнього, якого знайшли у кухні. Побачивши потерпілого ОСОБА_6 , вони відразу втрьох почали його бити. При цьому ОСОБА_21 бив потерпілого залізною битою, ОСОБА_13 дерев`яною палицею, яку він взяв у веранді біля дверей, а невідомий чоловік наносив удари ОСОБА_9 міліцейською гумовою палкою, яку приніс із собою. Перший ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_21 , а потім ОСОБА_13 по голові. Вони наказали йому щоб він віддав їм негайно 5 000 доларів США. Ці особи по черзі приходили до кухні та били ОСОБА_9 . Потім ОСОБА_9 вирвався від них та втік у дальню кімнату, але вони наздогнали його там та почали добивати. Від цих ударів на шторах кімнати залишились плями крові. Згадані особи думали, що у будинку зберігаються гроші їх знайомої ОСОБА_23 , яка напередодні продала квартиру в м. Житомирі. ОСОБА_21 разом із ОСОБА_13 та іншим невідомим, шукаючи гроші, перевернули у будинку усі речі, повідкривали усі шухляди та двері шафи, серванту, але гроші не знайшли. Останні наказали їй не лізти у цю справу та пригрозили, що, у іншому випадку, спалять будинок. При цьому ОСОБА_21 вдарив її один раз по голові. Так як грошей вони не знайшли, то за їх наказом ОСОБА_9 телефонував брату ОСОБА_24 із проханням надати йому ці гроші. Після цього, вказані особи повідомили, що повернуться за грошима у понеділок та вийшли з будинку, а вона викликала поліцію та швидку допомогу, яка забрала ОСОБА_9 у лікарню.
Потерпіла також пояснила, що ОСОБА_9 знав ОСОБА_21 . Раніше між ними був конфлікт пов`язаний із дітьми, проте цей конфлікт будь-якого відношення до цих подій не має. У подальшому між ними були нормальні стосунки. Боргів у них перед ОСОБА_21 не було. ОСОБА_21 шукав гроші у неї вдома тому, що з ними до цього часу проживала ОСОБА_18 , яка продала свою квартиру у Житомирі. Відтак ОСОБА_21 думав, що гроші від продажу цієї квартири зберігаються у них в будинку у Озерянці. В свою чергу, на той час ОСОБА_18 також проживала в Озерянці, але у своєму будинку. До того ж потерпіла пояснила, що ОСОБА_21 раніше відбував покарання, у виді позбавлення волі, разом із чоловіком ОСОБА_25 , від якого дізнався про продаж останньою квартири у Житомирі.
Крім того, потерпіла додала, що шість років назад вона разом із братом ОСОБА_26 , купили у Озерянці по вул. Лісова, 3 даний будинок, в якому брат ніколи не проживав.
Показання потерпілої ОСОБА_7 повністю підтверджуються протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.07.2014 року, згідно якого ОСОБА_7 впевнено упізнала на фотознімках обвинуваченого ОСОБА_4 , який 12.04.2014 року у її домоволодінні дерев`яною палицею наносив ОСОБА_6 тілесні ушкодження (а.к.п. 43-44, т. 2). А також протоколом проведення слідчого експерименту від 18.07.2014 року, в ході якого вона детально розповіла та показала у будинку АДРЕСА_3 , як 12.04.2014 року обвинувачений ОСОБА_13 разом із ОСОБА_21 та іншою особою, вибивши вхідні двері, зайшов у її будинок. При цьому ОСОБА_10 вказала на місце, де ОСОБА_13 разом з іншими наносив тілесні ушкодження ОСОБА_6 та вимагав у нього гроші (а.к.п. 54-56, т. 2).
Окрім того, факт отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за вказаних у обвинуваченні обставин, а також показання потерпілої ОСОБА_7 щодо обставин їх отримання, повністю підтверджується карткою виїзду швидкої медичної допомоги від 13.04.2014 року, згідно якої в результаті побиття ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою лобної ділянки, закритого перелому променевої кістки зліва (а.к.п. 30-31, т. 2).
Свідок ОСОБА_17 у суді повністю підтвердила показання потерпілих та пояснила, що 13 квітня 2014 року вранці дізналась від ОСОБА_10 , що ОСОБА_21 , ОСОБА_13 та ще один чоловік побили ОСОБА_9 через гроші, які залишились від продажу будинку. Вони вимагали у Кур`яти 5000 доларів США. Про те, що вона, тобто ОСОБА_18 , продала квартиру у Житомирі та те, що гроші від продажу зберігались у ОСОБА_9 , знав лише її співмешканець ОСОБА_20 , який розповів про це ОСОБА_21 . Останнього ОСОБА_20 добре знав, бо раніше відбував разом з ним покарання. До березня 2014 року проживала разом із потерпілими в ОСОБА_27 . Вона довіряла ОСОБА_9 , а тому передала йому на зберігання гроші. Станом на 12 квітня 2014 року вона вже проживала окремо в ОСОБА_27 у власному будинку, який купила за 7 000 доларів США. Частину грошей, а саме 4000 доларів США, які залишились після купівлі цього будинку, викрав якийсь ОСОБА_28 . Решта грошей, 5 000 доларів США, зберігались у будинку де проживали ОСОБА_10 з ОСОБА_9 .
До того ж, свідок повідомила, що довіряла ОСОБА_9 , бо він вирішував усі питання пов`язані із купівлею та продажем її житла, а тому особисто передала йому гроші на зберігання. Претензій до ОСОБА_6 щодо даних грошей вона немає.
Показання потерпілих та свідка ОСОБА_17 підтверджуються показами свідка ОСОБА_29 , який у судовому засіданні пояснив, що у квітні 2014 року до нього додому по АДРЕСА_4 приїхали ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 і ще один незнайомий чоловік. Згаданих осіб цікавили гроші, які ОСОБА_18 отримала від продажу будинку у Житомирі та які знаходились у ОСОБА_9 . Вони наказали йому показати місце проживання ОСОБА_9 . Потім вони всі разом, на білому автомобілі «BMW» приїхали у с. Озерянка. За кермом був ОСОБА_13 . Коли приїхали до ОСОБА_27 він показав їм, де знаходиться будинок ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_13 , ОСОБА_32 і ще один незнайомий чоловік вийшли з машини, взяли з багажника якісь палки та пішли до будинку потерпілих. ОСОБА_33 та він залишились біля машини. Через 10 хвилин між ним та ОСОБА_34 раптово виник конфлікт. Не дочекавшись інших він вирішив пішки повернутися у Житомир. Через 40 хвилин згадані особи підібрали його по дорозі до ОСОБА_35 . При цьому, коли повертались назад у Житомир, він чув розмови в автомобілі про те, що ОСОБА_9 мав віддати якісь гроші. Чув як ОСОБА_4 розповідав про те, що міцний попався «бичок», лише з 3-го удару впав. Висадили його у Житомирі в районі «Музичної фабрики». Пізніше від ОСОБА_10 та ОСОБА_9 він дізнався, що згадані особи їх у той день побили та вимагали гроші. При цьому свідок вказав, що ОСОБА_21 з ними в Озерянку та назад до ОСОБА_35 не їхав.
Вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, окрім вищевказаних доказів, підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_36 , який у судовому засіданні пояснив, що працює фельдшером в с. Озерянка. У квітні 2014 року близько 24 години до нього додому прибігла сусідка ОСОБА_37 та повідомила, що до них приїжджав ОСОБА_15 та вимагав у Кур`яти гроші. ОСОБА_21 дуже сильно побив ОСОБА_38 , у зв`язку з чим йому потрібна медична допомога. Він дав ОСОБА_10 всі необхідні медичні препарати, а саме знеболювальні ліки, ОСОБА_39 , перекис водню, перев`язочні матеріали та викликав швидку допомогу. Будинок ОСОБА_10 від його будинку знаходиться на відстані одного кілометра.
Крім показань потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_29 та ОСОБА_36 , винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вимагання та порушенні недоторканості житла повністю підтверджується дослідженими у ході судового розгляду матеріалами кримінального провадження.
Протоколом від 13.04.2014 року прийняття усної заяви від ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення, з якого вбачається, що 12.04.2014 року біля 22 години невідомі йому особи чоловічої статі, одного з яких звуть ОСОБА_40 , іншого прізвисько « ОСОБА_12 », у будинку АДРЕСА_3 , заподіяли йому тілесні ушкодження (а.к.п. 8-9, т. 2).

Протоколом від 06.05.2014 року прийняття усної заяви від ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення, з якого вбачається, що 12.04.2014 року біля 22 години три особи чоловічої статі, прізвище одного з яких ОСОБА_21 , другого звати ОСОБА_40 , третього не знає, незаконно, шляхом зламу запірних пристроїв, проникли до її будинку, який знаходиться в АДРЕСА_3 . При цьому пошкодили вхідні двері та дверний замок (а.к.п. 10-11, т. 2).

Протоколом огляду місця події від 13.04.2014 року з фототаблицею до нього, згідно якого під час огляду будинку АДРЕСА_3 , виявлено пошкодження замка на вхідних дверях, у кухні на столі виявлено та вилучено плями речовини бурого кольору. Окрім того, у інших кімнатах будинку зафіксовано порушену обстановку, а саме розкидані предмети домашнього вжитку, відкриті дверцята серванту в якому перевернуті речі (а.к.п. 20-29, т. 2).

В свою чергу, з висновку експерта № 606 від 28.05.2014 року вбачається, що виявлені при ОМП 13.04.2014 року плями речовини булого кольору, є кров потерпілого ОСОБА_6 (а.к.п. 38-42, т. 2).

У відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_41 , зареєстрованого у реєстрі під №6111, а також витягу з Державного реєстру правочинів (а.к.п. 47-49 т. 2) вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_26 є співвласниками будинку АДРЕСА_3 .

Показання ОСОБА_42 про його непричетність до вчинених ОСОБА_4 злочинів суд до уваги не бере з огляду на таке.
У даному кримінальному провадженні суд не дає правової оцінки діям свідка ОСОБА_42 , а саме кваліфікації його дії в контексті кримінального законодавства, та не вирішує питання щодо доведеність його вини у вчиненні інкримінованих ОСОБА_4 злочинів.
Питання щодо встановлення осіб, з якими ОСОБА_4 за попередньою змовою вчиняв інкриміновані йому злочини, у цьому судовому розгляді не досліджувались.
З цих же підстав суд не бере до уваги й покази свідка ОСОБА_29 про непричетність до вчинення вказаного злочину ОСОБА_43 .
У свою чергу, суд дає оцінку всім доказам у їх сукупності та взаємозв`язку між собою. При вирішення питання чи винен ОСОБА_4 у скоєнні згаданих злочинів, суд не обмежений висновками інших судів щодо доведення участі інших осіб у вчиненні цих же злочинів.
Таким чином, суд вважає, що вирок Житомирського районного суду від 16 травня 2016 року, яким ОСОБА_42 виправдано за ч. 2 ст. 162 та ч. 3 ст. 189 КК України за не доведенням його вини у вчиненні цих злочинів, не має преюдиційного значення для даного кримінального провадження.
Суд не погоджується із доводами захисту про недопустимість висновків експерта №977 від 14.05.2014 року та №1215 від 22.05.2014 року, так як вони не містять дослідницької частини, а тому складені із порушеннями та не відповідають пункту 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень №53/5 від 08.10.1998 року (далі Інструкція).

Дослідивши у судовому засіданні зазначені висновки судом було встановлено, що вони складаються із трьох частин: вступної, дослідницької та заключної. Містять перелік об`єктів, які підлягали дослідженню, а також матеріали, які надавались на дослідження. Зокрема, у висновках зазначено, що експерту надавались на дослідження медична картка стаціонарного хворого №3731 на ім`я ОСОБА_6 та рентгенограми від 13.04.21014 року. Також у експертизі містяться питання, які були поставлені на її вирішення. У вступній частині висновків зазначається про те, що експерти попереджаються про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку або за відмову від надання висновку.

Отже, висновки експерта №977 від 14.05.2014 року та №1215 від 22.05.2014 року відповідають вимогам, передбачених Інструкцією, а тому суд вважає їх допустимими доказами.
Відкидає суд доводи захисника про визнання неналежними доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 18.07.2014 року, які проведені з участю потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , так як, на думку захисту, Бачу міг бути безпосередньо пред`явлений для впізнання потерпілим, а не по його фотознімкам.

Однак, як убачається із доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 28.07.2014 року та матеріалів його виконання, а також ухвали слідчого судді від 26.12.2014 року про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , на час проведення потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 згаданого впізнання ОСОБА_4 по фотознімкам, місце перебування останнього органам досудового розслідування було невідоме, що унеможливлювало проведення цієї процесуальної дії з безпосередньою участю ОСОБА_4 .

У свою чергу, за правилами ч. 6 ст. 228 КПК України органи досудового розслідування мають право за необхідністю провести впізнання за фотознімками. Проведення впізнання за фотознімками, виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Таким чином, вказана норма не забороняє слідчому проводити впізнання по фотознімках, а тому суд вважає, що протоколи пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 18.07.2014 року є належними та допустимими доказами.

Окрім того, захисник просить визнати недопустимим доказом протоколи проведення слідчих експериментів від 18.07.2014 року з участю потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки вони зібрані з порушенням ст.ст. 105, 106 КПК України, зокрема, містять посилання на фіксацію проведення процесуальних дій за допомогою фотоапарату «Canon». Однак, додатків у вигляді фототаблиць ці протоколи не містять.

Суд не може погодитись з цією думкою захисту з огляду на таке.
За правилами ст.ст. 104, 105 КПК України хід та результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, якими, окрім іншого, є фототаблиці.
Як убачається з названих протоколів та з повідомлення слідчого СВ Житомирського РВ ОСОБА_44 , хід проведення 18.07.2014 року слідчих експериментів за участю ОСОБА_45 та ОСОБА_7 фіксувався за допомогою фотоапарата «Canon Power Shot SX1101S». Після проведення вказаних слідчих дій, з технічних причин, файли із фотографіями видалились.
Суд вважає, що лише відсутність фототаблиць до цих протоколів, сама по собі не є підставою для визнання протоколів слідчих експериментів недопустимим, оскільки як вбачається зі змісту самого протоколу, то він у цілому відповідає подіям, які відбулися 12.04.2014 року за місцем проживання потерпілих, а також дії потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , під час названих слідчих експериментів повністю співпадають із їх показаннями, які вони надали у суді.
З огляду на це, суд вважає, що протоколи слідчих експериментів за участю потерпілих не можуть бути визнані недопустимими лише за відсутністю фототаблиць.
Не погоджується суд із доводами захисту, що для правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 162 КК України має значення залучення у справу, поряд з потерпілою ОСОБА_7 , іншого потерпілого, а саме співвласника будинку АДРЕСА_3 її брата ОСОБА_26 .
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.12.2011 року ОСОБА_7 разом із братом ОСОБА_26 є співвласниками згаданого будинку. Проте, судом встановлено, що брат потерпілої у цьому будинку ніколи не проживав та не проживає, а відтак залучення останнього у якості потерпілого не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_4 з приводу порушення недоторканості житла ОСОБА_7 .
Також, на думку захисту, суттєвим є порушення процедури повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України. Зокрема, згідно витягу з кримінального провадження №0001012 відомості про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, внесені до ЄРДР 26.09.2014 року. На думку захисника, слідчий повинен був ОСОБА_4 повідомити про підозру у вчиненні цього злочину протягом трьох діб, але фактично ОСОБА_13 був повідомлений про підозру 18.11.2014 року.
Як убачається із наданих прокурором та досліджених судом доказів, а саме ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.2014 року та доручення про проведення слідчих (розшукових) дій №7385 від 29.07.2014 року, у ході досудового розслідування було встановлено, що до злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, вчиненого по відношенню до ОСОБА_6 причетний ОСОБА_4 . У зв`язку з цим, 18 листопада 2014 року слідчим було повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 189 КК України. Це повідомлення було вручене 25.11.2014 року матері ОСОБА_4 ОСОБА_46 .
Порядок повідомлення особі про підозру регулюється статтями 276-279 глави 22 КПК України.
У відповідності до ст.ст. 277, 278 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором та повинно містити, передбачені цим Кодексом, відомості. Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Проаналізувавши згадані статті кримінального процесуального закону, суд вважає, що доводи захисту щодо порушення процедури повідомлення про підозру є хибними, так як вказані норми не містять імперативної вимоги про те, що повідомлення про підозру має бути вручене особі протягом трьох діб з моменту внесення відомостей до ЄРДР про вчинення цією особою кримінального правопорушення.
За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У даному кримінальному провадженні, судом безпосередньо були досліджені всі представлені сторонами кримінального провадження докази та надана відповідна правова оцінка. У суду немає сумнівів, що ОСОБА_4 , разом з іншим особами, незаконно проник 12.04.2014 року до житла ОСОБА_7 , де незаконно, застосовуючи насильство, провів там обшук, а також, із застосуванням небезпечного для життя насильства, вимагав гроші у ОСОБА_6 .
Показання ОСОБА_4 про його непричетність до вказаного злочину суд до уваги не бере, так як вони не узгоджуються та суперечать іншим дослідженим у судовому засіданні доказам. Суд вважає, що обвинувачений у такий спосіб намагається уникнути відповідальності за вчинені ним злочини, а тому критично оцінює ці доводи.
З огляду на судову практику, що викладена у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року вбачається, що при розмежуванні вимагання і грабежу чи розбою слід виходити з того, що при грабежі та розбої насильство або погроза його
застосування спрямовані на заволодіння майном у момент їх
застосування. При цьому погроза являє собою такі дії чи
висловлювання, які виражають намір застосувати насильство негайно.
Дії, що полягають у насильстві або в погрозі його застосування,
спрямовані на одержання майна в майбутньому, а також вимогу
передати майно, поєднану з погрозою застосувати насильство до потерпілого у майбутньому, слід кваліфікувати як вимагання.
Якщо насильство було застосоване з метою заволодіння майном потерпілого в момент нападу, але у зв`язку з відсутністю у нього майна винна особа пред`явила вимогу передати його в майбутньому, такі дії належить кваліфікувати залежно від характеру насильства як розбій (ст. 187 КК України) чи як замах на грабіж та за відповідною частиною статті 189 КК України.
У свою чергу, органом досудового розслідування та судом достовірно було встановлено, що ОСОБА_4 , разом з іншими особами, 12.04.2014 року застосував насильство до ОСОБА_6 з метою негайного заволодіння 5000 доларами США, які, на думку обвинуваченого, перебували у потерпілого, але у зв`язку з тим, що вказані гроші були відсутні у останнього, Бачу з іншими пред`явив вимогу ОСОБА_9 передати ці гроші наступного дня, тобто в майбутньому.
Однак, сторона обвинувачення не надала правової оцінки вказаним діям ОСОБА_4 .
Разом з тим, у відповідності до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Цією ж нормою визначено, що суд, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, оцінивши всі зібрані докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд, за правилами ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, вважає, що ОСОБА_4 вчинив інкриміновані йому злочини, а тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла та незаконне проведення у ньому обшуку із застосуванням насильства, а також за ч. 3 ст. 189 КК України, як вимагання чужого майна, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є злочином середньої тяжкості, а інший тяжким, особу винного, який є інвалідом ІІІ-ї групи, проживає разом із матір`ю - ОСОБА_47 , 1940 р.н., яка за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги, має неповнолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується посередньо. До того ж суд звертає увагу на відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Не залишає суд поза увагою думку потерпілих, які при призначенні покарання покладаються на розсуд суду та думку прокурора, який просив призначити ОСОБА_4 реальне покарання у виді позбавлення волі.
З огляду на викладене, враховуючи активну роль обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинах, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, призначити реальне покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді позбавлення волі.

Однак, враховуючи думку прокурора та потерпілих, особу обвинуваченого, який є інвалідом ІІІ групи, має неповнолітню дочку, проживає разом з хворою матір`ю, яка, окрім сина - ОСОБА_4 , має також дочку, суд вважає, що останньому можливо призначити вказане покарання на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 3 ст. 189 КК України.

За правилами ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави 196 грн. 56 коп. витрат на залучення експертів під час проведення судово-дактилоскопічної експертизи.

Враховуючи особу ОСОБА_4 , який під час досудового розслідування уникав від явки до слідчого та прокурора, а також призначення останньому за даним вироком реального покарання, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 189 КК України та призначити йому покарання:
-за ч. 2 ст. 162 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
-за ч. 3 ст. 189 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді триманні під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 20.02.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 196 (сто дев`яносто шість) грн. 56 коп. витрат на залучення експертів під час проведення судово-дактилоскопічної експертизи.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Потерпілим, які не були присутніми в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: