н/п 1-кс/640/8260/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

Під час досудового розслідування встановлено, що 14.10.2017, приблизно о 00.10, в районі будинку № 25 по вул. Валентинівська м. Харкова, автомобілем «Ніссан», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , здійснений наїзд на пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого остання з тілесними ушкодженнями госпіталізована до ХМКЛШНМД ім. проф. Мещанінова.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 19.06.2012, автомобіль «Ніссан», р.н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
14.10.2017 у період часу з 02 год. 00 хв. до 03 год. 45 хв. слідчим було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди та в ході огляду місця події було вилучено автомобіль «Ніссан», р.н. НОМЕР_1 , який має сліди механічних пошкоджень, які утворились внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: деформація капоту, пошкоджено, переднє вітрове скло, пластикової накладки на капот, тобто відповідно до положень ст. 98 КПК України, є речовим доказом, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Крім того, зазначений транспортний засіб як речовий доказ необхідний судовому експерту для проведення судово-автотехнічної експертизи (технічний стан), з метою з`ясування технічного стану транспортного засобу, для встановленні місця та кута зіткнення транспортних засобів, крім вказаного, під час досудового розслідування може, виникнути необхідність у подальшому проведенні комплексної або комісійної судово-медичної та судово-автотехінчної експертизи, для з`ясування параметрів механізму дорожньо-транспортної події, дій учасників пригоди.
Слідчий зазначає, що з метою забезпечення збереження слідової та доказової інформації, яка міститься на автомобілі і яка може бути втрачена, шляхом зміни або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин, проведення ремонту пошкоджених деталей з боку водія чи власника транспортного засобу, які заінтересовані у результатах кримінального провадження як особи, які в подальшому можуть бути залучені як відповідачі по цій справі, а також збереження речового доказу, орган досудового розслідування просить накласти арешт на зазначений в клопотанні автомобіль.
У судове засідання слідчий, прокурор не з`явились. Слідчим ОСОБА_3 суду надано заяву про розгляд поданого ним клопотання без його участі. Неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
ОСОБА_6 , володілець майна, у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду клопотання слідчого про арешт вилученого транспортного засобу повідомлена належним чином; надала суду заяву, що вона не заперечує проти накладення арешту на автомобіль. У даній заяві, крім цього, зазначено, що власник автомобіля ОСОБА_5 її брат також не заперечує проти накладення арешту на транспортний засіб. Неприбуття власника майна у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні рухоме майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки транспортний засіб є речовим доказом, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, для уникнення загрози зміни або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин, втрати слідової інформації, та вважає за доцільне накласти арешт на автомобіль «Ніссан», р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , - шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження ним та відчуження у будь-який спосіб.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 107, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на майно ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: автомобіль «Ніссан», р.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження ним та відчуження у будь-який спосіб.
Місцем зберігання автомобіля «Ніссан», р.н. НОМЕР_1 , визначити спеціальний майданчик тимчасового тримання транспортних засобів, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1