Справа №473/3595/17 28.02.2018

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 листопада 2017 року.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування в строк призначеного судом відбування покарання строк знаходження засудженого в СІЗО з 27.12.2007р. по 06.05.2008р.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Апелянт просить ухвалу скасувати, зарахувавши йому у строк відбування покарання строк його перебування в СІЗО з 27.12.2007 р. по 06.05.2008 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт вважає, що йому незаконно відмовлено у зарахуванні у строк відбування покарання строк його перебування в СІЗО з 27.12.2007р. по 06.05.2008 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки після набрання вироком законної сили його перевезли до СІЗО не тільки для ознайомлення з матеріалами справи, а також у зв`язку з оскарженням вироку до касаційної інстанції. Вважає, що цей строк підлягає зарахуванню у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
23.10.2017 р. до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування в строк призначеного судом відбування покарання строк його знаходження в СІЗО з 27.12.2007 р. по 06.05.2008р.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд дійшов висновку, що строк перебування ОСОБА_5 в СІЗО після набрання вироком законної сили не підлягає зарахуванню відповідно ч.5 ст. 72 КК України, оскільки не є строком попереднього ув`язнення.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити ухвалу без змін, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, у строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_5 судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги закону.
Так, згідно матеріалів особової справи, вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 02.02.2007р. року ОСОБА_5 був засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 05.07.2007 р.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.02.2016 р. ОСОБА_5 на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення та перебування його під вартою з 13.03.2006 р. по 05.07.2007 р.
Що стосується вимог апелянта про зарахування в строк призначеного судом відбування покарання строк його знаходження в СІЗО з 27.12.2007 р. по 06.05.2008р., то ці вимоги не ґрунтуються на законі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року (з відповідними змінами), попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Тобто, у розумінні положень ч.1 зазначеного закону, попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Відповідно ч.1 ст.401 КПК України ( 1960р.) вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду після закінчення строку на подання касаційної скарги оскарження якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією, якщо інше не передбачено цим кодексом.
Таким чином, є правильним рішення суду першої інстанції, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування йому в строк відбуття призначеного покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, на підставі ч.5 ст. 71 КК України, строк знаходження в СІЗО для ознайомлення його з матеріалами справи в період з 27.12.2007 року по 06.05.2008 року, задоволенню не підлягає.
З огляду на наведене, судом першої інстанції прийняте законне рішення, а вимоги апелянта є необґрунтованими, оскільки відсутні законні підстави для їх задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 407,532 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2