Провадження № 1-кп/643/31/17
Справа № 643/3134/13-к-
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.11.2017 року м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченої - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000020 від 29.01.2013 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ковяги, Валківського району Харківської області, громадянки України, яка має середню освіту, не працюючої, не заміжньої, має на утриманні неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , раніше не судиму, яка зареєстрована та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
04.01.2013 року в період часу з 20-00 до 22-30 години, ОСОБА_5 , перебуваючи в кафе «Чернігівське», розташованому поруч зі станцією метро «Студентська» в м. Харкові, точна адреса в ході судового розгляду не встановлена, познайомилась із ОСОБА_10 та з ОСОБА_11 , з якими стала розпивати алкогольні напої.

Далі, приблизно о 22-30 годині, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 попрямували з вказаного кафе в напрямку нічного клубу «Сандра», розташованого на вул. Блюхера, у м. Харкові. Проходячи повз квіткові ряди, розташовані на території ринку по вул. Блюхера, 138 в м. Харкові, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , діючи за раптово виниклим наміром, направленим на відкрите заволодіння чужим майном, переслідуючи при цьому корисливу мету, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підійшли до ОСОБА_11 ззаду. В цей момент ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, вийшовши за межі їх домовленості щодо відкритого заволодіння майном, самостійно, без згоди ОСОБА_10 , застосувала фізичне насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, а саме підсікла ногою ОСОБА_11 по її ногах, від чого остання впала на землю, тим самим завдавши ОСОБА_11 фізичний біль. Після цього ОСОБА_5 зняла з ОСОБА_11 одну золоту сережку з лівого вуха. Далі ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, зажадав від ОСОБА_11 передати другу сережку, на що остання, злякавшись ОСОБА_10 та розуміючи фізичну перевагу останнього, самостійно зняла та передала ОСОБА_5 з рук в руки другу золоту сережку.

Таким чином, ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_10 відкрито заволоділи золотими сережками, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №2 від 17.01.2013 року, - сережки з металу жовтого кольору 585 проби, із вставками прозорими, загальною вагою 2,61 грам, - 647,80 грн., чим заподіяли ОСОБА_11 матеріальні збитки на вказану суму.

Після цього ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 зникли з місця скоєння правопорушення і розпорядилися майном потерпілої на власний розсуд.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнала та пояснила наступне.
04.01.13 р. близько 22 годин вона перебувала в кафе «Чернігівське» в районі станції метро «Студентська» в м.Харкові. Там же, за столом, перебували потерпіла ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , які вживали спиртні напої. Після спільного вживання спиртного, десь після 22 години 30 хвилин, всі стали йти з кафе. Проходячи в бік станції метро, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 йшли попереду, а слідом за ними ОСОБА_5 . Коли вона намагалась наздогнати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вона посковзнулася та впала разом з ОСОБА_11 на землю, після чого вони піднялися і ОСОБА_5 побачила, що ОСОБА_11 зняла зі свого вуха та віддає ОСОБА_10 сережку. після цього ОСОБА_5 пішла разом із ОСОБА_10 . ОСОБА_10 запитав чи є у неї паспорт, в неї з собою паспорта не було, тоді вони поїхали додому до ОСОБА_10 , де він взяв свій паспорт та здав в ломбард на своє ім`я золоті сережки ОСОБА_11 .. Отримавши 600 гривень за сережки, ОСОБА_10 віддав ОСОБА_5 150 гривень, за що - вона не знає.

Під час судового розгляду обвинувачена наполягала на тому, що умислу на заволодіння сережками ОСОБА_11 у неї не було, вона з ОСОБА_10 ні про що не домовлялась, той не пропонував ОСОБА_5 пограбувати ОСОБА_11 , посковзнулася вона випадково, наздоганяючи ОСОБА_11 і ОСОБА_10 .

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_5 своєї вини у скоєнні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, її винуватість знайшла своє підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження та підтверджується наступними доказами.
Поясненнями потерпілої ОСОБА_11 , наданими нею в ході одночасного допиту 18.02.2013 року, про те, що 04.01.13 р. близько 22 годині разом з ОСОБА_10 відзначала день народження своєї дочки в кафе розташованому в районі станції метро «Студентська» в м.Харкові. Розпиваючи в кафе горілку вони зустріли ОСОБА_5 , після чого потерпіла і ОСОБА_10 вийшли на вулицю де було темно. Потерпіла йшла попереду, а ОСОБА_10 і ОСОБА_5 трохи позаду, на відстані кількох метрів. Коли вони проходили повз квіткові ряди, ОСОБА_12 (Хаперська) різко підсікла її під ноги, від чого потерпіла присіла на землю, повернувшись до них обличчям. В той момент ОСОБА_13 зірвала з її лівого вуха золоту сережку. На її питання «Що відбувається?», - ОСОБА_14 наказав, щоб вона знімала другу сережку. Потерпіла злякалась, бо навкруги нікого не було, та вони могли її побити, сама зняла другу сережку та віддала її. Хто саме взяв другу сережку, вона не пам`ятає. Коли ОСОБА_11 підвелася з землі то ОСОБА_10 і ОСОБА_5 вже поруч не було. Прийшовши додому потерпіла повідомила про подію в міліцію.

(Т.1 а.с. 86-91)

Показаннями потерпілої ОСОБА_11 , даними нею під час судового розгляду, в яких вона повністю підтвердила свої пояснення, надані під час досудового розгляду, уточнивши, що згадані показання надавала добровільно, без жодного примусу. При цьому, в суді потерпіла пояснила, що в зв`язку зі спливом часу з моменту події пройшло більше трьох років, вона не дуже добре пам`ятає всі обставини.

Показання потерпілої є послідовними, об`єктивними, узгодженими між собою, не суперечать поясненням, що надавались на стадії досудового розгляду свідком ОСОБА_10 , тому суд вважає їх правдивими та покладає в основу вироку.
Показаннями свідка ОСОБА_10 , даними ним в ході одночасного допиту осіб 23.01.2013 року, про те, що 04.01.13 р. близько о 22 годині, він разом з ОСОБА_11 і ОСОБА_5 розпивали спиртні напої в кафе «Чернігівське » біля станції метро «Студентська» в м.Харкові. ОСОБА_11 запропонувала випити спиртне за день народження її дочки, та купила в магазині пляшку горілки. Близько 24 години кафе закривалося і всі стали виходити. ОСОБА_10 , ОСОБА_5 і ОСОБА_11 пішли в сторону квіткових рядів, потерпіла йшла попереду всіх, ОСОБА_10 , ОСОБА_5 за нею і ОСОБА_5 сказала ОСОБА_10 на вухо, що вона зараз зніме з ОСОБА_11 сережку. Після цього, не очікуючи його реакції, Хаперська, йдучи позаду, зробила потерпілій підніжку, від чого та впала. Після цього ОСОБА_5 зняла чи зірвала з потерпілої золоту сережку, а ОСОБА_10 , підійшовши до ОСОБА_15 наказав їй зняти другу сережку, на що та, попросивши її не бити, сама зняла другу сережку та віддала її ОСОБА_5 . Після цього, вони з ОСОБА_5 пішли з того місця. по дорозі ОСОБА_5 запропонувала здати вкрадені сережки до ломбарду, але в неї не було паспорту. Вони здали на його паспорт сережки до ломбарду, який працював там же на вул. Блюхера цілодобово. Отримані гроші вони поділили навпіл та розійшлися.

(Т.1, а.с. 92-97)

При цьому, до пояснень свідка ОСОБА_10 , даних ним під час судового розгляду, стосовно того, що ОСОБА_5 не вступала із ним у змову щодо спільного пограбування ОСОБА_11 та того, що вона не підсікала потерпілу під ноги та не забирала в неї сережки, суд ставиться критично, виходячи з наступного.

З наявної в матеріалах кримінального провадження копії вироку Московського районного суду м. Харкова від 20.03.2013 року стосовно ОСОБА_10 , останнього засуджено за вчинення ним відкритого заволодіння чужим майном, скоєного повторно, за попередньою змовою групою осіб. З описової частини вказаного вироку суду, який набрав законної сили 20.04.2013 року, вбачається що ОСОБА_10 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_11 , яке мало місце 04.01.2013 року, в ході якого ОСОБА_10 разом із невстановленою в ході судового розгляду дівчиною, незаконно заволодів золотими сережками потерпілої. При цьому, судом було встановлено і не оскаржувалось самим обвинуваченим, як наявність попередньої змові між ОСОБА_10 та невстановленою дівчиною, так і ті обставини, що ОСОБА_10 лише вимагав від потерпілої віддати другу сережку, в той час як всі ніші дії поставила «підніжку» потерпілій, зняла з потерпілої першу сережку, тощо, - вчинила невстановлена дівчина.

Таким чином, ОСОБА_10 під час його допиту в якості свідка в межах даного кримінального провадження фактично заперечував кваліфікацію злочину, за який його було засуджено вироком суду від 20.03.2013 року, - зокрема наявність попередньої змови із невстановленою дівчиною та скоєння злочину групою осіб, хоча під час розгляду справи судом кваліфікацію його дій ОСОБА_10 не оскаржував, як не оскаржував і вирок суду в цій частині.

Все наведене дає суду підстави вважати, що пояснення свідка ОСОБА_10 щодо непричетності обвинуваченої ОСОБА_5 до інкримінованого їй злочинного діяння, не відповідають дійсності, і мають на меті спробу допомогти ОСОБА_5 уникнути покарання за скоєне.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.02.13 року, в ході якого потерпіла впізнала ОСОБА_5 , як особу яка вчинила стосовно неї грабіж.

(Т.1, а.с. 82-85)

Як вбачається із протоколів пред`явлення особи для впізнання, одночасного допиту осіб, потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_10 прямо вказали на обвинувачену ОСОБА_5 як на особу, що скоїла інкриміноване їй правопорушення за попередньої змовою з ОСОБА_10 .
Протоколом огляду місця події від 23.01.13 р. в ході якого у ОСОБА_10 вилучено позиково-заставний договір № 373 від 04.01.13 р.

(Т.1, а.с. 71-72)

Копією позиково-заставного договору № 373 від 04.01.13 р. на ім`я ОСОБА_10 про прийняття ломбардом «Фенікс» (м.Харків, вул. Блюхера, 18) у заставу двох золотих сережок.

(т.1, а.с. 73)

Протоколом огляду речей від 17.01.2013 року, в ході якого за участі потерпілої ОСОБА_11 оглянуті дві золоті сережки.

(Т.1, а.с. 74)

Висновком товарознавчої експертизи № 2 від 17.01.13 року, яким встановлена вартість викраденого майна - двох золотих сережок.

(Т.1, а.с. 76,77)

Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їхній сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченої повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченої винною у вчиненні кримінального правопорушення, за яким вона обвинувачується.
Підстав сумніватися в достовірності вищенаведених доказів чи для визнання їх недопустимими суд не вбачає, оскільки відповідно до вимог ст. 86 КПК України вони отримані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом і суд приймає до уваги, що досліджені в судовому засіданні вище перелічені докази є належними, допустимими та такими, що відповідають фактичним обставинам встановленими судом.
При встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю та її дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням фізичного насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.
До невизнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення суд відноситься критично та розцінює як один із способів захисту від пред`явленого їй обвинувачення та її бажання уникнути відповідальності.
Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду № 8 від 12 червня 2009 року), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів. При цьому, суд враховує і той факт, що тяжкі наслідки від вчинення злочину не настали. Також суд враховує дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, незаміжня, не працює, має на утриманні неповнолітніх дітей.
При призначенні покарання суд враховує також думку потерпілої, яка ані матеріальних ані моральних претензій до обвинуваченої не пред`явила.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд вважає наявність у неї на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей.
Згідно зі ст. 67 КК України як обставину, що обтяжує покарання, суд враховує скоєння злочину ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи вищевказані обставини, відомості про особу обвинуваченої, правову позицію прокурора, потерпілої, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливо без її ізолювання від суспільства, а покарання їй повинно бути обрано в межах санкції статті, за якою її притягнуто до кримінальної відповідальності із подальшим звільненням від його відбування із випробуванням, на підставі статті 75 КК України, та покладенням на неї обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.
Запобіжні заходи стосовно обвинуваченої на час ухвалення вироку обрані не були, суд також не вважає за потрібне обирати їх до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Керуючись ст. ст. 100, 369-371, 373, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на 4 (чотири) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений через Московський районний суд м. Харкова до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.
Прокурору, засудженому, потерпілому копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1