Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
27 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Городоцький виправний центр (№131) апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , представника ДУ Городоцький виправний центр (№131) ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Рівненського районного суду від 10 листопада 2017 року ОСОБА_5 , засудженому вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2011 року за ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ст. 70, ст. 71 КК України до остаточного покарання десять років позбавлення волі, відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини покарання у виді обмеження волі.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувану ухвалу і задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, мотивуючи тим, що він після 31.08.2017 року набув право звернення до суду на підставі ст. 81 КК України, а позитивна характеристика та два заохочення за місцем працевлаштування, на його думку, свідчить про те, що він довів своє виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, доводи представника ДУ Городоцький виправний центр ( № 131) та прокурора, які вважають ухвалу суду законною, перевіривши матеріали судового провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Відповідно до загальної норми закону ст. 81 КК України та розяснень, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, та якщо засуджений сумлінною поведінкою ( стримування від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, в тому числі, і в побуті) та ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно положень ст.154 КВК України особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни не відбутої частини покарання більш мяким, якщо вони були направлені в місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно - дострокового звільнення від відбування покарання або заміни не відбутої частини покарання більш мяким не раніше, як через один рік з дня винесення ухвали про направлення в місця обмеження чи позбавлення волі.

Тобто, законодавцем встановлено спеціальну норму щодо можливості повторного застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення або заміни не відбутої частини покарання більш мяким з дотриманням певного проміжку часу при наявності двох умов: 1) засуджений має бути особою, яка або була звільнена від відбування покарання з випробуванням, або ж відбуває покарання в порядку заміни не відбутої частини покарання більш мяким і при цьому 2) була направлена в місця позбавлення чи обмеження волі у випадках, передбачених законом.

При регламентуванні порядку та умов відбування і виконання кримінальних покарань норми Кримінального та Кримінально - Виконавчого Кодексів України співвідносяться між собою, як загальні і спеціальні, і при їх конкуренції застосовуються спеціальні норми, що підтверджується і розясненнями Міністерства юстиції України від 26.12.2008 року № 758-0-2-08-19 щодо практики застосування норм права у випадку колізії.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 засуджено вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2011 року за ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ст. 70, ст. 71 КК України до остаточного покарання десять років позбавлення волі, який ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13.09.2011 року залишено без змін.

30 серпня 2016 року ухвалою Маневицького районного суду Волинської області засудженому замінено не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком два роки дев`ять місяців і двадцять вісім днів на обмеження волі.

Поряд з цим, згідно ст. 539 КПК України та ч. 7 ст. 154 КВК України у разі набрання законної сили ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, розгляд повторного клопотання з цього самого питання може мати місце не раніше, як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.

Як вбачається з ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 20 січня 2017 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, яка ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 01 березня 2017 року залишена без змін.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правомірно прийняв рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки з моменту звернення засудженого до суду про застосування щодо нього вимог ст. 81 КК України не закінчився річний строк ухвалення рішення Апеляційного суду Рівненської області від 01.03.2017 року, яке набрало законної сили 01.03.2017 року, підстав для скасування якого не вбачається.
Беручи до уваги допущену в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції описку в даті набуття права звернення ОСОБА_5 до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення 01.03.2017 року, замість 01.03.2018 року, колегія суддів рекомендує виправити допущену описку в порядку ст. 379 КПК України.
При цьому, колегія суддів зазначає, що право засудженого ОСОБА_5 на умовно - дострокове звільнення не порушується, так як залишається за ним при настанні строків, передбачених законом.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, ст. 154 КВК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3