печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 жовтня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням, яке підтримав під час його розгляду, обгрунтовуючи його наступним.
24 липня 2017 року слідчий судця Печерського районного суду м. Києва за результатами розгляду клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_5 про накладення арешту на грошові кошти вилучені під час обшуку за місцем фактичного проживання гр.. ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_1 в межах кримінального провадження № 0000517, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України у справі № 757/42270/17-к задовольнив останнє та ухвалив:
Накласти арешт на майно, а саме:
- грошові кошти на загальну суму 98 000 гривень;
- грошові кошти на загальну суму 6 700 Євро.
Вважає, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно постановлена без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження, арешт було накладено незаконно та з грубими порушеннями норм чинного законодавства, з огляду на наступне
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обгрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна: можливий розмір шкоди, завданої злочином: наслідки арешту майна для третіх осіб: розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
В той же час, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що:
« отримано інформацію до діяльності протиправного механізму та службових осіб
суб`єктів господарювання причетних до незаконної діяльності, а також їх фактичних місць знаходження, зокрема; ДП «Трансгарант-Україна» (). Директором ДП «Трансгарант-Україна» є ОСОБА_4 , який фактично проживає за адресою; АДРЕСА_1 .
19.07.2017 на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 22.06.2017 проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_1 , де вилучено грошові кошти в сумі 98 000 грн. та б 700 Євро.
У зв`язку із викладеним, у слідства є достатні підстави вважати, що грошові кошти є предметом та доказом розслідуваних злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України. тобто здобуті злочинним шляхом».
Згідно норм Глави та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситись з обставинами кримінального провадження.
В той же час, як вбачається з відповідної ухвали від 24.07.2017 р. заявлене клопотання слідчого по суті грунтувалося лише на припущеннях, без посилань на конкретні встановлені докази чи доведені факти, при цьому відповідні припущення, на переконання слідчого судді являються достатніми підставами для висновку про те, що вилучені грошові кошти є предметом кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР. та набуті в результаті вчинення цього кримінального правопорушення.
Між тим, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України, та судової процедури, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 2 КПК України).
Обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину.
При цьому, обов`язок доведення існування зазначеної умови, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання.
В порушення положень КПК України, слідчий суддя, взагалі не обгрунтував, яким саме чином існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Слід звернути увагу суду, що ОСОБА_4 займає посаду Директора Дочірнього підприємства «Трансгарант-Україна», при цьому його дохід від здійснення трудової діяльності з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 р. становить 2 070 706.63 грн.. що підтверджується довідкою з місця роботи.
З отриманого доходу, підприємством в якості податкового агента були сплачені всі необхідні податки і збори (податок з доходів фізичних осіб. ЄСВ. військовий збір), що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.
Відповідно, ОСОБА_4 лише за період діяльності з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 р. було виплачено 1 666 739, 58 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.
Таким чином, грошові кошти, що безпідставно вилучені слідчим за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 та в подальшому на які було необгрунтовано накладено арешт, не мають жодного відношення до розслідуваних злочинів, так як отримані на законних підставах.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).
Так, відповідно ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях (КАРАБЕТ ТА ІНШІ ПРОТИ УКРАЇНИ», «СІЗАРЄВ ПРОТИ УКРАЇНИ», «ВАСИЛЬЧУК ПРОТИ УКРАЇНИ», «САЛАХОВ ТА ІСЛЯМОВА ПРОТИ УКРАЇНИ» зазначав про те. що кожна особа, яка вказує на порушення вимог ст. З Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (нікого не можебути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню), повинна мати ефективний засіб правового захисту та необхідні процесуальні гарантії від зловживання з боку представників держави.
Також, Європейський суд з прав людини вважає, що принцип процесуальної рівності сторін як один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в істотно невигідне щодо протилежної сторони становище (див. пункт 72 і пункт 74 рішення ЄСПЛ від 7 червня 2001 р. у справі «Кресс проти Франції»),
Відповідно до ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю результатами інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
За таких обставин, можна дійти висновку, що оскільки матеріали клопотання та ухвала, якою накладено арешт не містять фактичних даних, які б свідчили про те. що вилучені під час обшуку грошові кошти набуті в результаті кримінального правопорушення та/або є предметом кримінального правопорушення, щоб виправдовувало втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іатрідіс проти Греції"" (заява N 31107/96. п. 58, ЕСНК. 1999-ІІ), існують правові підстави для задоволення даного клопотання та скасування арешту майна.
З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на законне походження арештованих коштів, враховуючи, що ОСОБА_4 не є особою, стосовно якої здійснюється досудове розслідування, не є підозрюваними в кримінальному провадженні, що виключає можливість накладення арешту на майно з підстав визначених ч. ч. 4, 5, 6 ст. 170 КПК України, відсутні обєктивні обставин, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння фізичної особи майном та обумовлювали арешт його майна.
Прокурор другого відділу процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду повідомлявся належним чином.
Вислухавши адвоката, вивчивши матеріали клопотання про накладення арешту, та матеріали додані до клопотання про його скасування, слід дійти наступного висновку.
Згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів часників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та упередженого розслідування і судового розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Викладені заявником доводи та додані до клопотання матеріали, які в силу відсутності заявника під час вирішення клопотання слідчого не були предметом вивчення слідчим суддею, переконують в необґрунтованості накладеного арешту, а тому клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 174,309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
скасувати арешт на майно ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ), а саме: грошові кошти на загальну суму 98 000 гривень та грошові кошти на загальну суму 6 700 Євро, що накладений в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР 28 квітня 2017 р. за № 0000517, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року у справі № 757/42270/17-к. Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1