АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/497/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника власника майна, адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу ГПУ ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення огляду місця події подвір`я прибудинкової території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, має правовий статус речових доказів, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене у ньому майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалою, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, адвокат зазначає, що суд не надав правової оцінки поясненням ОСОБА_11 щодо належності вилучених грошових коштів ОСОБА_9 та не дослідив доказів доданих до клопотання, як і не дослідив клопотання адвоката ОСОБА_8 .

Також адвокат вказує, що слідчим суддею допущено істотні порушення норм процесуального права, а саме: ухвала слідчого судді ухвалена незаконним складом суду, оскільки під час розгляду клопотання, яке відбувалось в службовому кабінеті слідчого судді, секретар судового засідання участі не приймав. Додає, що після отримання вступної та резолютивної частини ухвали суду, встановлено, що під час розгляду даного клопотання приймав участь секретар ОСОБА_12 .

Далі зазначає, що слідчим суддею порушено принцип змагальності сторін у кримінальному процесі, оскільки під час розгляду клопотання слідчим суддею надано перевагу і привілеї стороні обвинувачення, з урахуванням того, що зміст ухвали є ідентичною копією клопотання слідчого. Додає, що вилучені SIM картки мобільних операторів з номерами мобільного зв`язку написано однаково невірно, які в свою чергу не вилучались взагалі.

Також адвокат вказує, що в ухвалі слідчого судді не зазначено, яке значення для кримінального провадження мають вилучені грошові кошти, що вони на собі зберігають, чи підлягають вони спеціальній конфіскації або іншим критеріям визначеним ст. 170 КПК України. Додає, що зазначена в ухвалі слідчого судді підстава для накладення арешту є необґрунтованою, оскільки власник майна ОСОБА_9 за своїм процесуальним статусом є свідком.

Крім того, апелянт вказує на те, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а саме: у ньому відсутня підстава і мета, обґрунтування необхідності арешту майна, не зазначено повний перелік, види і опис майна, що належить арештувати. Додає, що протокол огляду речових доказів слідчим не складався та вказує, що зазначена лише загальна сума, без детального опису вилученого майна.

У підсумку автор апеляційної скарги вказує, що судом не враховано пояснення ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , щодо належності вилучених грошових коштів ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000281, відомості про яке 21.07.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.
Старший слідчий Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_13 , за погодженням із прокурором відділу ГПУ ОСОБА_7 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення огляду місця події подвір`я прибудинкової території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, внесене в рамках кримінального провадження № 0000281, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, адвоката, власників тимчасово вилученого майна, та прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Твердження адвоката про те, що ухвала слідчого судді ухвалена незаконним складом суду, через відсутність під час розгляду клопотання секретаря судового засідання, з урахуванням вимог ст. 31 КПК України, слід визнати необгрунтованими. Крім того, з урахуванням даних журналу судового засідання, відповідно до якого, у судовому засіданні приймав участь секретар судового засідання ОСОБА_12 , підстав ставити під сумнів його присутність у судовому засіданні, колегія суддів не вбачає.
Посилання апелянта на те, що суд не надав правової оцінки належності вилучених грошових коштів ОСОБА_9 , який є свідком, є необґрунтованими, оскільки у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Твердження адвоката про те, що в ухвалі слідчого судді не зазначено, яке значення для кримінального провадження мають вилучені грошові кошти, що вони на собі зберігають, чи підлягають вони спеціальній конфіскації або іншим критеріям, визначеним ст. 170 КПК України, слід визнати непереконливими, оскільки дані твердження спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, відповідно до якого, метою арешту майна, вилученого за адресою: м. Київ, вул. С.Сосніних, 12, є забезпечення збереження речових доказів. Крім того, слідчий суддя правильно вказав, що вилучене майно у даному кримінальному провадженні визнано речовими доказами, що підтверджується постановою про визнання речовими доказами від 30 серпня 2017 року, відповідно до якої вилучені предмети і грошові кошти зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження, а також мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні (а.с. 52-53). З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження апелянта з приводу відсутності в ухвалі посилань на те, чи підлягає майно спеціальній конфіскації.

Доводи захисника стосовно невідповідності клопотання слідчого вимогам КПК України, слід визнати непереконливими, з урахуванням змісту клопотання, яке містить підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обгрунтування необхідності арешту майна, перелік і види майна, що належить арештувати, додані документи на його обгрунтування.
Відсутність у матеріалах провадження протоколу огляду речових доказів, з урахуванням доданих до клопотання документів на його обгрунтування, не тягне за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування і до яких наведена підстава не належить. Крім того, питання огляду арештованого мана та необхідність проведення щодо такого майна слідчих дій належить до виключної компетенції органу досудового розслідування, у провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження.

Посилання адвоката на те, що вилучені SIM картки мобільних операторів з номерами мобільного зв`язку зазначені невірно, не є визначеною законом самостійною підставою для відмови у задоволені клопотання слідчого про арешт майна. Крім того, сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду із відповідною заявою про виправлення описки.

Твердження апелянта про те, що слідчим суддею при розгляді даного клопотання надана перевага і привілеї стороні обвинувачення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки слідчий суддя повно та об`єктивно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, надав доданим до клопотання матеріалам належну правову оцінку, вислухавши при цьому думку обох сторін кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги адвоката в частині того, що суд не надав правової оцінки поясненням ОСОБА_11 щодо належності вилучених грошових коштів ОСОБА_9 , слід визнати непереконливими, з урахуванням змісту оскаржуваного судового рішення, відповідно до якого, дані доводи знайшли своє відображення в ухвалі слідчого судді. Крім того, під час апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції п`ять разів задовольняв клопотання апелянта про відкладення розгляду справи з метою надати ОСОБА_9 можливість прибути в судове засідання та дати пояснення особисто, проте ОСОБА_9 жодного разу не прибув у судове засідання.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, вилучене під час проведення огляду місця події подвір`я прибудинкової території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_10 , та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення огляду місця події подвір`я прибудинкової території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін,а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4