Провадження №1-в/127/25/18
19 січня 2018 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,
представника Державної установи «Вінницька
виправна колонія (№86)» ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у режимі відеоконференції з Державною установою «Вінницька виправна колонія (№86)» подання начальника Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» погоджене головою спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луцька Волинської області, проживаючого до засудження в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
23.01.1997 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 1 ст. 229-6, 46-1 КК України до 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;
07.09.2000 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 2 ст. 140, ст. 14 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання згідно Закону України "Про амністію";
17.07.2002 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ст. 395, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, 20.08.2004 року звільнений умовно-достроково на 8 місяців 14 днів;
07.07.2005 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі до 4 років 6 місяців;
19.07.2010 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 02.09.2013 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 4 дні.
По даній справі засуджений: 22.09.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання попереднє ув`язнення з 01.07.2016 року до 26.01.2017 року, з розрахунку одинь день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло подання начальника Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86 )» погоджене головою спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 на підставі ст. 81 КК України.
Подання мотивоване тим, що засуджений відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№86)», станом на 07.12.2017 року відбув 2/3 строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
В судовому засіданні представник Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_4 подання підтримав та пояснив, що засуджений прибув до установи 14.11.2016 року. Протягом строку відбування покарання в установі характеризується позитивно, за сумліну поведінку та ставлення до праці тричі заохочувався адміністрацією установи, порушення режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Засуджений ОСОБА_5 працевлаштований на виробництві установи різноробочим в деревообробному цеху.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні подання. Зазначив, що засуджений прибув до установи в листопаді 2016 року, однак працювати розпочав лише в березні 2017 року. Просить суд врахувати, що ОСОБА_5 був неодноразово засуджений. При цьому звільнявся по амністії та двічі звільнявся умовно-достроково, однак жодних висновків не зробив та продовжував вчиняти злочини. Вважає, що засуджений не довів своє виправлення.
Засуджений ОСОБА_5 пояснив, що в установу прибув в листопаді 2016 року. Працює з березня 2017 року, до того часу не працював, оскільки чекав, коли звільниться місце роботи за його фахом, має три заохочення. Просить подання задовольнити.
Суд, дослідивши матеріали подання, оглянувши в судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2016 року, згідно якого він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання попереднє ув`язнення з 01.07.2016 року до 26.01.2017 року, з розрахунку одинь день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку покарання рахується з 01.07.2016 року, кінець строку покарання 07.12.2018 року.
Станом на 07.12.2017 року засуджений відбув 2/3 частини покарання, що надає йому формальне юридичне право на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України.
05.12.2017 року комісія установи прийняла рішення про клопотання перед судом про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, як особи, що довела своє виправлення.
Частинами 1- 3 статті 81 КК України встановлено, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і відвідбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття ними не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Разом з тим, висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення подання, суд враховує дані, які характеризують засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, наявність заохочень та стягнень, відношення до праці.
З досліджених в судовому засіданні матеріалів подання та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений з 14.11.2016 року по даний час відбуває покарання в Державній установі «Вінницька виправна колонія(№86)».
Засуджений був працевлаштований в установі на посаді різноробочого деревообробного цеху в березні 2017 року.
Факт працевлаштування засудженого підтверджується довідкою про нарахування та утримання із заробітньої плати засудженого ОСОБА_5 за період з березня 2017 року по листопад 2017 року та характеристикою від 05.12.2017 року.
За виконання покладених обов`язків і додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, засудженний був заохочений 04.07.2017 року, 02.10.2017 року та 02.01.2018 року.
Дисциплінарних стягнень засуджений ОСОБА_5 немає.
Як вбачається з характеристики засудженого, затвердженої начальником Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» 05.12.2017 р., за час відбування покарання в установі засуджений характеризується позитивно, працевлаштований, за сумліну поведінку та ставлення до праці заохочувався адміністрацією установи, порушення режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Виконує передбаченні законом вимоги персоналу установи. Заходи виховного та режимно-профілактичного характеру відвідує та робить для себе належні висновки. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Не підтримує соціально-користні зв`язки з рідними. Комісія установи вважає, що засуджений ОСОБА_5 за період відбування покарання довів своє виправлення, тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Враховуючи встановлені обставини, особу засудженого, суд приходить до переконання, що факт виправлення засудженого через сумлінну поведінку та ставлення до праці не відповідає фактичним обставинам справи. Суд вважає, що за такий короткий проміжок часу перебування в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№86)», а саме, з 14.11.2016 року, своєю поведінкою та ставленням до праці засуджений не може довести ту обставину, що він став на шлях виправлення та перевиховання.
До такого висновку суд прийшов на підставі наступного.
В судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_5 , раніше був неодноразово судимий за умисні злочини.
Зокрема, ОСОБА_5 був засуджений 07.09.2000 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 2 ст. 140, ст. 14 КК України до 2 років позбавлення волі. Був звільнений від відбування покарання згідно Закону України "Про амністію".
Був засуджений 17.07.2002 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ст. 395, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. 20.08.2004 року звільнений умовно-достроково на 8 місяців 14 днів.
Також був засуджений 19.07.2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 02.09.2013 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 4 дні.
Отже, як вбачається із матеріалів подання та матеріалів особової справи, ОСОБА_5 раніше неодноразово був засуджений, в тому числі, за вчинення умисних корисливих злочинів, однак, після звільнення з місць позбавлення волі знову скоював нові злочини. Наведене свідчить про значну суспільну небезпеку засудженого та схильність останнього до скоєння злочинів.
Крім того, рішенням комісії установи засудженому відмовлено в переведені до дільниці соціальної реабілітації (протокол №5 від 07.03.2017 року), як особі, яка не стає на шлях виправлення. Також комісією установи було прийнято рішення відмовити засудженому у заміні невідбутої частини покарання біль м`яким, за його власним бажанням (протокол №13 від 05.07.2017 року).
Також в судовому засіданні встановлено, що з часу прибуття до установи, а саме з 14.11.2016 року до березня 2017 року засуджений не працював, заробітну плату не отримував. Як вбачається з пояснень засудженого в судовому засіданні він очікував, коли звільниться місце роботи за його фахом.
Суд вважає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не свідчить про виправлення засудженого, що, в свою чергу, не надає йому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Виходячи з приписів ст. 81 КК України, головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а саме виправлення засудженого, що доводиться сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період відбування покарання у виправній установі.
Суд зазначає, що працевлаштування, а також заохочення у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в розумінні положень ч. 2 ст. 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.
На думку суду, відсутність стягнень у засудженого не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення, цей факт лише підтверджує обставину додержання засудженим режиму відбування покарання.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання начальника Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 слід відмовити.
Керуючисьст. 81 КК України, ст. ст. 369-372, 376, 392-395, 532, 537, 539 КПК України, -
В задоволенні подання начальника Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя