11-кп/775/112/2018(м)
265/3769/17

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Маріуполя Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину 2011 року народження, не працюючого, раніше судимого: 1) 08 лютого 1996 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за ст.ст. 86 ч.1, 17, 186 ч.2, 44, 140 ч.3, 81 ч.3, 42 КК України до 10 років позбавлення волі; 2) 30 листопада 2006 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч.1 ст. 187 КК України до 6 років позбавлення волі; 3) 02 березня 2007 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за ст.ст. 198, 70 ч.4 КК України до 6 років позбавлення волі; 4) 15 серпня 2012 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі. Звільнено ОСОБА_6 на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, 04 квітня 2017 року приблизно о 16.00 годині ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, знаходячись у сервісному центрі, розташованому за адресою: місто Маріуполь, вул. Київська, 31, викрав майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме карту пам`яті «Transcend, 16 GB, micro SDHC», вартістю 235 гривень, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму. Після вчинення вказаних дії, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої повторно, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі прокурора просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 засудити за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін. Вказує на те, що відповідно до п. «в» ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких злочинів. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 має три непогашені та не зняті судимості за умисні злочини, дві з яких є тяжкими, що є перешкодою для застосування до ОСОБА_6 амністії.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Ухвалити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3 місяців арешту. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволення, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та відповідно кваліфікував дії останнього.

Висновки суду в частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог законів судом першої інстанції не дотримано.

Перевіривши апеляційну скаргу прокурора щодо необґрунтованого застосування вимог Закону України «Про амністію у 2016 році» стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі особи, визнані винним у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, які не позбавлені батьківських прав та на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

При застосуванні Закону України «Про амністію» суду також необхідно враховувати положення Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року.

Відповідно до п. «в» ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 має три непогашені та не зняті судимості за умисні злочини, дві з яких є тяжкими.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», неправильно та незаконно застосував даний закон оскільки відповідно до ЗУ «Про застосування амністії в Україні», в даному випадку амністія застосовуватись не може.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора являється обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а вирок суду в частині застосування до ОСОБА_6 ЗУ «Про амністію у 2016 році» скасуванню.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступень тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в лікувальних та профілактичних закладах міста Маріуполя на обліку не знаходиться, офіційно не працевлаштований, виховує малолітнього сина ОСОБА_8 .. Крім того, судом першої інстанції правильно прийнято до уваги та враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання своєї вини та щиросердне каяття, та призначив необхідне і достатнє покарання передбачене санкцією ч.2 ст. 185 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції обрано дуже сурове покарання та не в повному обсязі враховано обставини що характеризують його особу, являються безпідставними, оскільки при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції було прийнято до уваги та враховано всі обставини, необхідні для правильного та законного розгляду кримінального провадження в частині застосування покарання. Колегія суддів приймає до уваги, що обвинувачений неодноразово був засуджений за корисні злочини, знову вчинив корисний злочин, а тому колегія не може призначити обвинуваченому більш м`який вид покарання.

Твердження обвинуваченого перо те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина та тривалість призначеного покарання може вплинути на його процес виховання , суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки вважає їх такими, на підставі який обвинувачений хоче уникнути кримінальної відповідальності.

Також колегія суддів не знаходить підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання ніж зазначене у вироку місцевого суду.

Колегія суддів вважає, що покарання у виді позбавлення волі на певний строк буде необхідним і достатнім, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення

Вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку в Касаційний кримінальний суд Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.