АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1878/17 Номер провадження 11-кп/786/524/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора захисника засудженого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 30 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, засудженому вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2015 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2015 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_8 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, оскільки за період відбування покарання має 2 стягнення та не має заохочень, не працевлаштований на виробництві установи, до робіт по благоустрою території ставиться безініціативно.

За змістом апеляційної скарги засуджений не погоджується з рішенням суду та просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
При цьому зазначає, що довів своє виправлення, оскільки за період відбування покарання стягнень не має, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, свою вину у вчиненому злочині визнає. Наголошує, що за час відбування покарання отримав спеціальність сантехніка, приймає участь у благоустрої приміщення відділення. На виробництві установи не працевлаштований, оскільки праця не є обов`язковою вимогою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Доводи апеляційної скарги засудженого про доведення свого виправлення є непереконливими.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_8 за час перебування в слідчому ізоляторі характеризувався негативно, за допущені порушення встановленого порядку відбування покарання двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності (а.с.31).

З 20 листопада 2015 року ОСОБА_8 відбуває покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)».

За цей час засуджений хоча і не має стягнень, проте заохочення до нього не застосовувались, характеризується ОСОБА_8 нестабільною поведінкою, зв`язки з рідними не підтримує.

На виробництві установи засуджений не працевлаштований, оскільки праця на його переконання не є обов`язковою вимогою при відбуванні покарання.
До робіт по благоустрою установи ОСОБА_8 також відноситься безініціативно.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений має виконавчий лист на суму 7227 грн. 50 коп., проте утримань, згідно з цим листом, не проводилося, оскільки ОСОБА_8 не бажав працювати (а.с.30, а.о.с.69, 79).

За час відбування покарання комісія виправної колонії відмовляла засудженому як в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, так і в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення. (а.о.с.67, 77).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про неможливість звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а саме рішення належним чином вмотивоване.
Участь засудженого ОСОБА_8 у благоустрої відділення та отримання ним спеціальності сантехніка не спростовують висновків місцевого суду про недоведеність засудженим свого виправлення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 30 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4