У Х В А Л А
18.12.2017 Справа №607/4855/16-к

Тернопільський міськрайонний суд в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду кримінальних проваджень №0000970 та №0000820 стосовно ОСОБА_5 про обвинувачення за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_6 про обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України -

встановив:
У судове засідання не з`явилися потерпілі. Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання відкласти судовий розгляд для повторного виклику потерпілих, оскільки необхідно здійснювати дослідження матеріалів кримінальних проваджень, а їх участь є обов`язковою.

За наведених обставин суд вважає, що треба повторно викликати потерпілих до суду, а тому судове засідання необхідно відкласти.

Прокурор заявив письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів, посилаючись на існування ризиків, які було враховано під час обрання йому запобіжного заходу.

Захисник заперечив щодо задоволення клопотання. Він пояснив, що деякі наведені у клопотанні ризики на даний час припинили існувати, тому що допитано всіх потерпілих і ОСОБА_5 не зможе вплинути на них, а докази, які здобуто під час досудового розслідування є неналежними. Він просить змінити запобіжний захід на більш м`який, яким є домашній арешт.

ОСОБА_5 пояснив, що заперечує клопотання прокурора, з підстав наведених захисником. Він просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується.

В контексті ст.87 та ст.89 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини; Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим.
У реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано вагомі докази вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення.
У даному судовому провадженні допитано лише потерпілих. Дослідження матеріалів кримінального провадження ще не здійснювалося, клопотань про визнання доказів очевидно не допустимими сторона захисту не заявляла. Тому, суд не вправі вирішувати питання щодо їх недопустимості. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що він визнає вину, але відмовляється надавати показання. Отже, заперечення захисника ОСОБА_7 у частині відсутності доказів винуватості ОСОБА_8 суд оцінює критично, як такі, що не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.
З обвинувальних актів слідує, що ОСОБА_5 обвинувачено у скоєнні кримінальних правопорушень середньої тяжкості та тяжкого. Кваліфікуючими ознаками інкримінованих йому злочинів є повторність. Отже, існують ризики вчинення ОСОБА_5 нових злочинів. Усвідомлюючи тяжкість передбаченого законом покарання, яке суд вправі призначити йому, якщо сторона обвинувачення доведе його винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів ОСОБА_5 може перешкоджати судовому розгляду шляхом впливу на свідків, яких не допитано, з метою нівелювати докази або ухилитися від суду. Також, з матеріалів судового провадження вбачається, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 20.01.2017 року до ОСОБА_5 було застосовано привід, тому що він ухилявся від явки в суд. Крім цього, ОСОБА_5 судом визначено заставу, але він її не вносить. Доказів про те, що вона є непомірною для нього суду не надано. Отже, для обвинуваченого альтернативою перебуванню під вартою є застава. У випадку внесення застави його буде звільнено з-під варти.

Проаналізувавши наведене у сукупності суд прийшов до переконання, що застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків. Тому, клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт до задоволення не підлягає.
За наведених обставин суд прийшов до переконання про доцільність продовження ОСОБА_5 дії строку тримання під вартою, внесення застави та покладених на нього обов`язків на два місяці, враховуючи обсяг доказів, які необхідно дослідити.

Керуючись Главою 18, ст.331 КПК України, суд,-

постановив:
В задоволенні клопотань захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходжу у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

ОСОБА_5 продовжити дію строку тримання під вартою, внесення застави в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень та покладених на нього обов`язків прибувати до Тернопільського міськрайонного суду за першою вимогою; не відлучатися із місця постійного проживання без дозволу суду; повідомляти суду про зміну місця проживання, які було визначено ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 23 серпня 2017 року на 60 днів до 15 лютого 2018 року 23 год. 59 хв.

Після внесення застави ОСОБА_5 звільнити з-під варти та роз`яснити йому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків внесені кошти будуть звернені в дохід держави.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу.

Судовий розгляд відкласти до 3 січня 2018 року 11 год. 00 хв.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому і надіслати до Чортківської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області(№26).

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення

Головуючий суддяОСОБА_1