Справа № 595/884/17
Провадження №1-кп/595/106/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.10.2017

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000149 від 19 квітня 2017 року, по обвинувальному акту щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Переволока, Бучацького району, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, не судимого,

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
18 квітня 2017 року приблизно о 14 год. 30 хв. ОСОБА_6 , який перебував по вул.Б.Хмельницького в м. Бучач, Тернопільської області на території дитячого майданчика ДНЗ « Сонечко» під час конфлікту з ОСОБА_4 , відчуваючи неприязнь, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, що полягає у незаконному посяганні на здоров`я, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та бажаючи їх настання, діючи імпульсивно, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 наніс удар головою ОСОБА_4 , в область голови а саме в праву брову чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді одного садина на голові, які за ступенем тяжкості відносяться до легких.
Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 суду пояснив, що дійсно 18 квітня 2017 року біля 14 год. 30 хв. перебуваючи в м.Бучач по вул. Б.Хмельницького, вході конфлікту наніс удар головою ОСОБА_4 , в область голови а саме в праву брову. Вину визнав, розкаявся, просить суд суворо не карати.

Потерпілий, ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 18 квітня 2017 року біля 14 год. 30 хв. ОСОБА_6 , який перебував по вул.Б.Хмельницького в м. Бучач, Тернопільської області на території дитячого майданчика ДНЗ « Сонечко», наніс йому удар головою, в область голови, а саме в праву брову. Просить суд покарати ОСОБА_6 за вчинений ним злочин.

Оскільки обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав вину в скоєнні кримінального правопорушення, дав показання згідно змісту пред`явленого йому обвинувачення, погодився зі всіма доказами по справі, відмовившись від їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що в силу ст.349 КПК України слід обмежити дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілого та даними, що характеризують особу обвинуваченого, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що достовірність доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, не викликає сумніву, а тому вина обвинуваченого, в скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю, і його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, за що він і повинен нести кримінальну відповідальність.

Обираючи вид та міру покарання, суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, а також враховує пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, також судом враховується досудова доповідь органу пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства а тому вважає за можливе призначити йому покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в межах санкції статті.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про застосування відносно нього ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом він є учасником бойових дій.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі п. «д» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Потерпілий та його законний представник заперечували щодо застосування відносно обвинуваченого амністії.
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до вимог п. «д» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до ст.10 зазначеного Закону України питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.
Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» (07.09.2017 року) і на зазначений день є учасники бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.10.2015 року. Таким чином, ОСОБА_6 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_6 , судом не встановлені.
Клопотання про застосування положень про амністію ініціював сам засуджений, під час судового засідання наполягав на його задоволенні.
Враховуючи вимоги, які викладені в ст. 10 Закону України «Про амністію в 2016 році», то суд зобов`язаний зясовувати наявність згоди на застосування цього акту саме у особи, щодо якої вирішується це питання. Надання ж згоди на за застосування положень законодавства про амністію з боку потерпілих не є обов`язковою.
Судом роз`яснюється обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки застосування амністії, а саме що в подальшому протягом десяти років до нього не може бути застосовано амністію.
Враховуючи, що ОСОБА_6 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він є учасником бойових дій, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення останнього від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,
З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі п. «д» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIII.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1