УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у залі суду у м.Запоріжжі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту та зобов`язання повернути кошти,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням про скасування арешту майна та про зобов`язання його повернення та просить скасувати арешт з належних ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 51750 доларів США та 6000 Євро, які були вилучені 27 червня 2017 року у відділенні ПАТ «Промінвестбанк» у м.Запоріжжя з індивідуального сейфу № НОМЕР_1 . Також просить слідчого суддю зобов`язати слідчого повернути вилучені грошові кошти.

У судовому засіданні Заявник та його представник адвокат ОСОБА_4 підтримали клопотання про скасування арешту майна, просять задовольнити у повному обсязі, вважають, що арешт на грошові кошти накладений необґрунтовано, оскільки Заявник є власником вилучених грошових коштів, які зберігалися у індивідуальному банківському сейфі № 4018 року, який використовував ОСОБА_7 . Вказані грошові кошти він передав на відповідальне зберігання ОСОБА_7 на підставі договору відповідального зберігання грошей від 20.11.2016 року, які вподальшому були поміщенні до банківського сейфу.

У судовому засіданні слідчий та прокурор заперечували проти задоволення клопотання, вважають його необґрунтованим, оскільки арешт на вказані у клопотанні грошові кошти накладено з метою забезпечення можливої конфіскації майна, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані учасниками розгляду матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2017 року накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: речі, грошові кошти і цінності, що зберігаються в індивідуальному банківському сейфі, який орендує ОСОБА_7 в приміщенні відділення ПАТ «Промінвестбанк», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 20-а.

Згідно розпорядження ПАТ «Промінвестбанк» від 27.06.2017 року у зв`язку з надходженням ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25.05.2017 року про тимчасовий доступ до речей та документів, які зберігаються в індивідуальному банківському сейфі, відкритому на ім`я ОСОБА_7 , було здійснено примусове відкриття індивідуального сейфу № НОМЕР_1 .

Згідно опису речей, вилучених на підставі ухвали слідчого судді від 27.06.2017 року, з індивідуального сейфу № НОМЕР_1 вилучено грошові кошти у сумі 51750 доларів США та 6250 Євро.

Як встановлено в ході розгляду клопотання, 20.11.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір відповідального зберігання грошей, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_7 на відповідальне зберігання, у строк до 10.09.2017 року, грошові кошти в розмірі 55 000 доларів США та 6000 Євро.

Передача грошових коштів підтверджується актом прийому передачі від 24.01.2017 року.

Згідно акту прийому передачі від 04.04.2017 року, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_7 3250 доларів США, на зберіганні у ОСОБА_7 залишилось 51750 доларів США та 6000 Євро.

Факт наявності у ОСОБА_3 вказаних грошових коштів та можливості їх передачі на зберігання ОСОБА_7 підтверджується дослідженими в ході розгляду клопотання матеріалами: звітами фізичної особи-підприємця, договором купівлі-продажу нерухомості від 02.03.2016 року.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Таким чином, під час розгляду клопотання встановлено, що у індивідуальному сейфі № НОМЕР_1 , що орендувався ОСОБА_7 , знаходились грошові кошти, належні ОСОБА_3 . Вказані обставини стороною обвинувачення у судовому засіданні не спростовані.

Як передбачено ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до ч.5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Як вбачається з ухвали про накладення арешту, він накладався в рамках кримінального провадження за № 0000003 від 06.01.2017 року, у якому ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

При накладенні арешту суд виходив з того, що санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, та слідчий суддя наклав арешт на зазначене у клопотанні майно, виходячи з того, що воно належить ОСОБА_8 .

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні заявник ОСОБА_3 не має процесуального статусу і наявність арешту його грошових коштів порушує його права як власника та володільця грошових коштів, вилучених з індивідуального банківського сейфу, який використовувався ОСОБА_7 ..

Таким чином, слідчий суддя, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, приходить до висновку про відсутність підстав для арешту належних ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 51750 доларів США та 6000 Євро, які були вилучені 27 червня 2017 року у відділенні ПАТ «Промінвестбанк» у м.Запоріжжя і індивідуального сейфу № 4018 та відповідно про необхідність його скасування.
В іншій частині клопотання не підлягає задоволенню, оскільки вирішення питання про зобов`язання слідчого повернути вилучені кошти не входить в компетенцію слідчого судді при розгляді клопотання про скасування арешту.

Керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту та зобов`язання повернути кошти - задовольнити частково.

Скасувати арешт з належних ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 51750 доларів США та 6000 Євро, які були вилучені 27 червня 2017 року у відділенні ПАТ «Промінвестбанк» у м.Запоріжжя з індивідуального сейфу № 4018, накладений ухвалою слідчого судді від 26.05.2017 року по справі № 335/6360/2017.

В іншій частині клопотання залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1