Дата документу Справа № 310/2316/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/2316/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1564/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12 травня 2010 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.1 ст.304, ст.70 КК України із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 18 травня 2012 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; звільнений 01 липня 2014 року на підставі ст.2 ЗУ «Про амністію» від 08 квітня 2014 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11»),

захисника-адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області),
ВСТАНОВИЛА:
захисник-адвокат ОСОБА_8 та прокурор Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 , тобто з 02 квітня 2017 року, зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення обвинуваченого з 02 квітня 2017 року по 21 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 змінити, призначити йому покарання за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиросердо розкаявся, співпрацював зі слідством, має міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику з місця проживання, матеріальна шкода відсутня. На думку апелянта, з врахуванням вказаного, суд мав всі підстави для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду відносно ОСОБА_6 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні та призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн; за ч.2 ст.186 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду щодо необхідності виключення зайвої кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки згідно з показаннями потерпілої, у обвинуваченого спочатку був інший мотив, а не заволодіння майном, що підтверджується наміром обвинуваченого затягти потерпілу у подвір`я. Також апелянт зазначає, що тілесні ушкодження потерпілій були заподіяні до виникнення умислу на викрадення мобільного телефону. Крім того, вказує, що при призначенні покарання суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який є особою раніше судимою, а також обставинам і тяжкості вчиненого злочину.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 02 квітня 2017 року приблизно о 04 годині 40 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на ділянці місцевості, розташованій між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , підійшов до потерпілої ОСОБА_10 та за допомогою фізичної сили рук повернув її спиною до себе, після чого руками схопив її за передпліччя рук та став вести попереду себе. Намагаючись звільнитись від утримання, ОСОБА_10 обернулася до ОСОБА_6 та, завдавши йому удар в область паху, штовхнула на землю. Після цього, помітивши, що потерпіла ОСОБА_10 намагається втекти, ОСОБА_6 , лежачи на землі, схопив її за праву ногу, внаслідок чого потерпіла впала, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, та вронила з кишені куртки, вдягненої на ній, належний їй мобільний телефон «Samsung SM - J71 OF ZDU».

Відразу після цього ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір на заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, в умовах очевидності, в присутності потерпілої ОСОБА_10 , яка усвідомлювала злочинний характер його дій, встав з землі та підняв належний ОСОБА_10 мобільний телефон «Samsung SM - J710F ZDU», вартістю 6500 гривень, з сім-картою оператору мобільного зв`язку «МТС», яка майнової цінності для потерпілої не становить, на рахунку якої знаходилось 27 гривень, з картою пам`яті об`ємом 16 Гб, вартістю 100 гривень, в чохлі вартістю 200 гривень, та захисному склі вартістю 200 гривень, а всього на суму 7027 гривень, тим самим його відкрито викрав.

Після цього ОСОБА_6 втік з місця вчинення злочину, завдавши потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 7027 гривень.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу і наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника і підтримав апеляційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, при обставинах, вказаних у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України визнав частково та зазначив, що дійсно 02 квітня 2017 року на початку шостого ранку в районі автовокзалу в м.Бердянськ Запорізької області він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, побачив потерпілу, яка йшла, плакала і з кимось розмовляла по телефону. Він узяв її за руку, щоб заспокоїти, але вона його відштовхнула. Він брав її за руки, намагався заспокоїти, але вона штовхалася і намагалася піти, в цей час у неї з рук випав мобільний телефон, який він підібрав і пішов з ним в інший бік, вважаючи, що це його мобільний телефон. Також додав, що за шию потерпілу він не брав, а брав лише за плечі і заспокоював. Через те що вона хиталася, він її підтримував. В його присутності потерпіла не падала, а тому сказати, звідки у неї синяки на колінах, він не може.

Проте, суд обґрунтовано вказав у вироку, що вина ОСОБА_6 у вчиненому повністю підтверджується наданими у судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка зазначила, що 02 квітня 2017 року приблизно о 04 годині 30 хвилин, вона поверталася додому у стані алкогольного сп`яніння, плакала, бо посварилася з хлопцем. Вона пройшла парк, а потім її окликнув чоловік і спитав чи все добро, почав пропонувати допомогу, на що вона відповідала відмовою. Чоловік продовжував за нею йти, через що вона прискорила свій шаг. Потім вона побігла, але біля магазину Сільпо її наздогнав той же чоловік та став до неї підходити. Потім він схопив її за плечі і розвернув до себе спиною, тримаючи позаду руки, почав затаскувати у подвір`я, де було темно. Вона намагалася кричати, але він схватив її за шию, щоб вона замовкла. Вона падала на коліно, щоб не йти швидко, потім схватила його руки, вдарила коліном в пах, а коли він впав на землю, вона намагалася бігти, але останній схопив її за праву ногу, і вона теж впала. У цей момент мобільний телефон випав з кишені курки, який відразу схопив вказаний чоловік і побіг з її телефоном, а вона побігла в протилежну сторону, де зупинила невідомого хлопця, який викликав працівників поліції.

Зазначені показання потерпілої узгоджуються і з письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження, та дослідженими судом під час розгляду справи, а саме:

- висновком судово-медичної експертизи №188 від 03 квітня 2017 року, згідно з яким у ОСОБА_11 виявлені синці в області лівого і правого передпліччя, садно в області колінних суглобів, на шиї, які утворилися від дії тупих предметів у строк і за обставинах, що не суперечать вказаним в ухвалі і самою ОСОБА_11 , кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження (а.п.45);

- висновком судово-медичної експертизи №187 від 03 квітня 2017 року, відповідно до якого, у ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено (а.п.46);

- відомостями з протоколу огляду від 02 квітня 2017 року, згідно якими був оглянутий мобільний телефон «Samsung SM - J71 OF ZDU» в корпусі золотистого кольору (а.п.59);

- відомостями з акту приймання-передачі мобільного телефону від 18 січня 2017 року з квитанціями про сплату (а.п.43-44);

- постановою від 02 квітня 2017 року, згідно з якою, мобільний телефон «Samsung SM - J71 OF ZDU» в корпусі золотистого кольору визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні (а.п.47);

- відомостями з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 04 квітня 2017 року з фототаблицею, згідно з якими, потерпіла ОСОБА_10 серед 4 осіб впізнала під №3 особу - ОСОБА_6 , який відносно неї вчинив грабіж та спричинив тілесні ушкодження(а.п.48-57);

- відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 від 05 квітня 2017 року зі схемою та фототаблицею, згідно з якими, ОСОБА_10 у присутності понятих показала місце вчинення злочину, за допомогою статиста показала, за яких обставин вчинено злочин відносно неї (а.п.68-77).

Проаналізувавши досліджені докази, суд дав цим доказам правильну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими і достатніми та у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Окрім цього, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що вказані дії обвинуваченого не підлягають додатковій кваліфікації за ч.1 ст.125 КК України, оскільки насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК України і додаткової кваліфікації за іншими статтями кримінального кодексу не потребують.

Вказане висновки узгоджується і з роз`ясненнями, викладеними у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», де зазначено, що під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про те, що застосовуючи до потерпілої насильство, обвинувачений ОСОБА_6 мав інший мотив аніж заволодіння її майном, не підтверджуються наявними у провадженні доказами.

Крім того, навіть згідно з обвинувальним актом, заволодіння майном потерпілої та заподіяння їй тілесним ушкодженням здійснювалось ОСОБА_6 одночасно.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статі Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, є раніше судимою особою, суспільно-корисною працею не займався. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненому та наявність задовільної характеристики з місця його проживання. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.186 КК України та вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах захисника-адвоката ОСОБА_8 та прокурора, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання дотримався вимог ст.65 КК України, і підстав для посилення чи пом`якшення призначеного покарання не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 та прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .