н/п 1-кс/640/7595/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
слідчого - ОСОБА_3 ,

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період 26.11.2015 по 04.12.2015 невстановлені особи, використавши втрачений у 2012 році паспорт ОСОБА_6 , підробили правовстановлюючі документи від її імені на квартиру АДРЕСА_2 та нотаріально посвідчили на підставі підробленого свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_1 , виданому 04.09.1998 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, договір дарування від ОСОБА_6 на ОСОБА_7 та в подальшому, 27.11.2015 та 04.12.2015 нотаріально посвідчили два договори купівлі - продажу зазначеної квартири на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно.
В ході досудового розслідування кримінального провадження, отримано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяжень ОСОБА_9 .
Так, встановлено, що 14.03.2015 року ОСОБА_9 уклала договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 : серія та номер 126 від 14.03.2015.
В подальшому, 25.12.2015 вказана квартира була продана ОСОБА_5 , яка в теперішній час є власницею згідно з договором купівлі продажу, серія та номер: 2317 від 25.12.2015, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 .
В зв`язку з тим, що правочин було оформлено від імені померлої особи, вказане свідчить про відсутність волевиявлення власниці квартири на її продаж та вказує на нікчемність правочину купівлі-продажу, який укладено з метою незаконного заволодіння чужим майном.
Таким чином, слідство вважає, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , здобуто злочинним шляхом, а, відповідно, квартира є безпосереднім об`єктом протиправних кримінальних дій та речовим доказом у кримінальному провадженні.
У зв`язку з тим, що правочин було оформлено від імені померлої особи, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що ОСОБА_9 , приватний нотаріус ОСОБА_11 та невстановлені особи незаконно заволоділи квартирою ОСОБА_10 , а в подальшому здійснили продаж зазначеної квартири.
З метою виключення можливості протиправно розпорядитись квартирою АДРЕСА_1 , оскільки її подальше відчуження унеможливить відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,до моменту закінчення досудового розслідування та прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню, для виконання можливих рішень суду в частині забезпечення цивільного позову, повернення права власності на нерухомість законним володільцям, а також враховуючи те, що зазначена квартира є предметом вчиненого злочину, з метою збереження речового доказу, орган досудового розслідуванняпросить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий його підтримала.
ОСОБА_5 , власниця майна, у судове засідання не викликались, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, а тому з метою забезпечення збереження речового доказу, а також запобігання можливості відчуження нерухомого майна, вважає за доцільне накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , яка є предметом кримінального правопорушення, може містити відомості про факти чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, шляхом заборони її відчуження у будь-який спосіб.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка в теперішній час належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , шляхом заборони її відчуження у будь-який спосіб.
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1