Справа № 487/3340/16-к
Провадження № 1-кп/488/302/17 р.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 року Корабельний районний суд м.Миколаєва

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005967 від 18 листопада 2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст.307, ч. 2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В
На адресу Корабельного районного суду м. Миколаєва із Апеляційного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , з долученими до нього матеріалами.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити судовий розгляд кримінального провадження, вважаючи, що по справі дотримані всі вимоги, передбачені КПК України.
Обвинувачений та його захисник не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, вирішуючи питання, передбачені ч. 3 ст. 314 КПК України, щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, приходить до висновку, що судовий розгляд не може бути призначений, виходячи з наступного.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно ст. 458 КПК України висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.

Верховний Суд України у своїй постанові № 5-328 кс 16 від 24 листопада 2016 року, виклав правову позицію стосовно питання про повернення обвинувального акту з підстав відсутності формулювання обвинувачення відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Вказаною постановою зазначено, що суду належить встановити, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Мотивуючи вказаний висновок Верховний Суд врахував наступне.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (справа "Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи.

Крім цього Верховний Суд в постанові посилається на рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.

Цією ж постановою Верховний Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновку слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_6 органом досудового розслідування, крім іншого обвинувачується у незаконному незаконному придбанні, зберіганні обладнанання, призначеного для виготовлення психотропих речовин, з метою вииготовлення психотропних речовин, вчинених повторно, ці дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 313 КК України; у незаконному придбанні, виготовленні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинених особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ст.. 309 КК України, ці дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, та у незаконному виготовленні, зберіганні психотропних речовин без мети збуту у великих розмірах, вчинених повторно, ці дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України.

Проте, в порушення вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини, встановлені прокурором та викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінальних правопорушень, які кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 та за ч. 2 ст. 309 КК України, є неконкретними.

Так, обвинувальний акт в частині викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, не містить даних щодо кількості психотропних речовин ( амфітамину) ані тих, які обвинувачений виготовив та зберігав для власного вжитку, ані тих, які останній виготовив та зберігав для збуту. Тоді як дана обставина має суттєве значення для кваліфікації дій обвинуваченого за відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, кримінальна відповідальність за ст. 309 КК України настає у випадку, коли розмір наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, що були предметом цього злочину, перевищує невеликий, оскільки незаконне придбання, виготовлення, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту у невеликих розмірах тягне відповідальність за ст. 44 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В той же час, обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст.. 307 КК України та за ч. 2 ст.. 309 КК України сформульовано на підставі одних і тих же фактичних обставин. При тому, що наявність або відсутність мети на збут психотропних речовин в його діях обов`язково унеможливить його відповідальність за однією із вказаних норм.

За такого, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт не містить викладення об`єктивної сторони складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 307 КК України.

При цьому, суд приймає до уваги вимоги положень ст. 22 КПК України, відповідно до яких на суд покладається функція розгляду справи, недопустимим є покладення на нього функцій, які властиві органам досудового розслідування та державного обвинувачення. Крім того, відповідно до ст. 337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-якій спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення.

Також суд вважає, що питання дотримання слідчим та прокурором вимог кримінально-процесуального закону щодо форми та змісту обвинувального акта досліджується судом саме у підготовчому судовому засіданні.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що вказані недоліки обвинувального акта унеможливлюють прийняття законного вироку будь-якого виду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. 314 КПК України, суд

У Х В А Л И В
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0005967 від 18 листопада 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст.307, ч. 2 ст. 309 КК України, разом із долученими матеріалами - повернути прокурору для виконання вимог ст.. 291 КПК України.

Копію ухвали направити сторонам кримінального провадження та для відома начальнику слідчого ізолятору м.Миколаєва.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3