Провадження № 1-кс/761/376/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна ОСОБА_4 звернулась адвокат ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначила, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.08.2015 (справа № 761/22173/15-к) задоволене клопотання слідчого СУ КР ГСУ ФР ДФС України ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 320 150 000 000 000 06 за ч. 3 ст. 212 КК Українита накладений арешт на грошові кошти у сумі 59 500 доларів США, які належать ОСОБА_4 .

Відповідно до вказаного рішення слідчого судді арешт накладений у зв`язку з тим, що грошові кошти могли бути здобутими злочинним шляхом, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні.
У той же час, представник власника майна вважала, що у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки, не дивлячись на тривалий строк досудового розслідування, а саме з 2015 року, слідчим не доведена причетність посадових осіб ТОВ «Візит» та ТОВ «Укрпродакорд», які, на думку сторони обвинувачення, підконтрольні ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 212 КК України. На підставі викладеного ініціатор клопотання наполягала на скасуванні арешту грошових коштів.
У судове засідання представник власника майна, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду клопотання належним чином, не прибула, про наявність поважної причини неявки суд не повідомила.

Слідчий СУ КР ГСУ ФР ДФС України до суду також не з`явився, будь-яких документів, на спростування доводів заявника не надав.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Так, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У контексті клопотання, що розглядається, слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

У силу ст. 9 КПК при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Ухвалою слідчого судді від 06.08.2015 (справа № 761/22173/15-к) задоволене клопотання слідчого та накладений арешт на вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , грошові кошти останньої у сумі 59 500 доларів США.

Як вбачається з рішення слідчого суддя, обґрунтовуючи необхідність застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий посилався на те, що підконтрольні ОСОБА_4 ТОВ «Візит» та ТОВ «Укрпродакорд» ухилились від сплати податку на додану вартість за рахунок проведення фіктивних товарних операцій з іншими підприємствами. У зв`язку з тим, що при вилученні коштів гр. ОСОБА_4 не пояснила їх походження, слідчий дійшов висновку, що вони здобуті протиправним шляхом, тобто у силу ст. 98 КПК є доказом у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення або набуті протиправним шляхом.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження речей або документів у їх фізичній наявності у тому вигляді, який би дозволив стороні обвинувачення шляхом його утримання, отримати інформацію про обставини вчинення відповідного кримінального правопорушення.

З наведеного витікає, що об`єкт, підданий арешту, має бути безпосереднім носієм відомостей про злочин.

Досліджуючи питання, чи можуть бути грошові кошти, вилучені у особи, доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане із складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 150 000 000 000 06 здійснюється за фактом умисного ухилення низкою товариств від сплати податків та зборів в особливо великих розмірах.

Відповідно до аргументів слідчого службові особи ТОВ «Візит» та ТОВ «Укрпродакорд» ухилились від сплати податку на додану вартість за рахунок проведення фіктивних фінансово господарський операцій з іншими товариства на загальну суму 11 млн. грн.

У той же час, на момент розгляду клопотання про скасування вказаного заходу забезпечення слідчий не підтвердив, що результатами розслідування доведена причетність гр. ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що, не дивлячись на більш ніж 2-річну тривалість досудового слідства у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування не спростовані аргументи представника власника майна про те, що піддане арешту майно має законне походження, тобто не є речовим доказом і не підлягає подальшому утриманню слідчим.
Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий застосований необґрунтовано.

Отже, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим продовжується порушення права власності гр. ОСОБА_4 , та вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаної особи.

Зазначене приводить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про скасування арешту.

Приймаючи до уваги вищенаведене, керуючись ст. 7, 9, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати у кримінальному провадженні № 320 150 000 000 000 06 за ч. 3 ст. 212 КК Україниарешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.08.2015 (справа № 761/22173/15-к) та зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, повернути гр. ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 59 500 доларів США, вилучені 04.08.2015 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1