АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
виправданого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора ОСОБА_7 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого лікарем-наркологом в наркологічній клініці ім. Гарченка, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано невинним та виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_6 виправдано за обвинуваченням у тому, що він, працюючи на посаді лікаря-нарколога Київського психоневрологічного диспансеру № 4 відповідно до наказу № 21-к від 9 вересня 2009 року, за посадової інструкцією, повинен був: забезпечувати проведення медичних оглядів осіб з метою виявлення можливості допущення до керування транспортними засобами різних категорій; виявляти на ранній стадії розвитку захворювання; кваліфіковано обстежувати осіб, які звернулись за допомогою; застосовувати сучасні методи профілактики, діагностики, лікувально-реабілітаційні заходи щодо хворих на алкоголізм, наркоманію та токсикоманію; надавати пацієнтам швидку та невідкладну медичну допомогу; здійснювати нагляд за побічними реакціями лікарських засобів; проводити консультації за направленнями лікарів інших спеціальностей; брати активну участь у поширенні медичних знань серед населення з метою запобігання зловживання спиртними напоями, наркотиками, токсичними речовинами, тютюном; дотримуватись конфіденційності у роботі; планувати роботу; проводити її аналіз, складати звіти про проведену роботу; вести відповідну медичну документацію.

Поряд з цим, лікар нарколог ОСОБА_6 , відповідно до ЗУ «Прозаходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995 року та відповідно до своєї посадової інструкції, наділений спеціальними повноваженнями щодо видачі довідок про проходження курсу добровільного лікування від наркотичної залежності, які в свою чергу можуть породжувати права та звільняти від обов`язків, встановлюючи при цьому юридично значущі факти, тобто, виконуючи свої професійні та поряд з цим організаційно-розпорядчі обов`язки, діючи за спеціальними повноваженнями був службовою особою.
Так, у період часу з грудня 2011 року по лютий 2012 року ОСОБА_6 отримав хабарі від ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також склав і видав завідомо неправдиві документи - довідки про проходження курсу добровільного лікування від наркотичної залежності ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 23 грудня 2011 року приблизно о 12 годині 30 хвилин знаходячись у своєму службовому кабінеті № 6, який розташований за адресою м. Київ, вул. Щербакова 64-А, отримав від ОСОБА_11 , відносно якого Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві розслідувалась кримінальна справа за ч.1 ст. 309 КК України, хабар у сумі 1300 гривень за складання та видачу довідки № 62, яку видав останньому 16 січня 2012 року зазначивши в ній неправдиву інформації про проходження в період із 23 грудня 2011 року по 16 січня 2012 року у Київському міському психоневрологічному диспансері № 4 добровільного лікування від наркотичної залежності, хоч насправді лікування не проходив, що потрібна була ОСОБА_11 для звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України за вчинення вищевказаного злочину.
Крім того ОСОБА_6 23 грудня 2011 року приблизно о 13 годині знаходячись за вищевказаною адресою, отримав від ОСОБА_16 хабар у сумі 1300 гривень за складання та видачу довідки № 61, яку видав 16 січня 2012 року вказавши в ній неправдиву інформацію про проходження ОСОБА_17 в період із 23 грудня 2011 року по 16 січня 2012 року курсу добровільного лікування від наркотичної залежності, на підставі якої 5 квітня 2012 року останній був звільнений за ч. 4 ст. 309 КК України Святошинським районним судом м. Києва від кримінальної відповідальності.

Також, ОСОБА_6 18 січня 2012 року приблизно о 11 годині знаходячись у своєму службовому кабінеті отримав від ОСОБА_12 , хабар у сумі 1400 гривень за складання та видачу довідки № 280, яку останній отримав 10 лютого 2012 року, де було вказано неправдиву інформації про проходження ним в період із 18 січня по 8 лютого 2012 року у Київському міському психоневрологічному диспансері № 4 курсу добровільного лікування від наркотичної залежності. Вказана довідка дала підставу Солом`янському районному суду м. Києва 4 квітня 2012 року звільнити ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 309 КК України.
Крім того, ОСОБА_6 23 січня 2011 року приблизно о 11 годині знаходячись у своєму службовому кабінеті отримав від ОСОБА_13 , батька ОСОБА_14 , першу частину хабара у сумі 1400 гривень за складання та видачу його сину довідки № 279 від 10 лютого 2012 року про проходження курсу добровільного лікування від наркотичної залежності, яку останній отримав 27 січня 2012 року, надавши другу частину хабара у розмірі 400 гривень. На підставі вказаної довідки, 12 лютого 2012 року ОСОБА_14 Подільським районним судом м. Києва звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 309 КК України.

Також, приблизно о 12 годині 5-10 хвилин 10 лютого 2012 року знаходячись у своєму службовому кабінеті ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_8 , відносно якого Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві розслідувалась кримінальна справа за ч.1 ст. 309 КК України, хабар у сумі 1400 гривень за складання та видачу довідки про проходження ОСОБА_8 курсу добровільного лікування від наркотичної залежності, необхідної дня звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України за вчинення вище вказаного злочину.
Крім того 10 лютого 2012 року приблизно о 12 годині 10 хвилин знаходячись у своєму службовому кабінеті ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_9 , відносно якого Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві розслідувалась кримінальна справа за ч.1 ст. 309 КК України, хабар у сумі 1400 гривень за складання та видачу довідки про проходження ОСОБА_9 курсу добровільного лікування від наркотичної залежності, необхідної для звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України за вчинення вище вказаного злочину.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, прокурор який брав участь у суді першої інстанції подав апеляцію, в якій вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва скасувати, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції закону із змінами, внесеними згідно із Законами № 1508-6 від 11.06.2009 року - що втратили чинність на підставі Закону № 2808-6 від 21.12.2010; в редакції закону № 3207-6 від 07.04.2001) ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону із змінами, внесеними згідно із Законом № 1508-6 від 11.06.2009, № 2808-6 від 21.12.2010; в редакції законів № 3207-6 від 7.04.2011, № 221-7 від 18.04.2013; із змінами згідно із Законом № 222-7 від 18.04.2013), оскільки одна редакція закону є більш м`якою ніж попередні та подальші редакції та призначити покарання:
за ч. 1 ст. 366 КК України 3 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності строком на 3 роки;

за ч. 3 ст. 368 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності строком на 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України (в редакції Закону станом на 10.02.2012), за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності строком на 3 роки.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку доказам у справі та безпідставно не взяв до уваги докази винуватості ОСОБА_6 у висунутому йому обвинуваченні.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши і перевіривши доводи апеляції прокурора, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст.378 КПК України 1960 року у випадку необхідності скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та постановляє свій вирок.

Разом з тим, відповідно до абз.2 п.5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику постановлення судами України вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку" № 1 від 15.05.2006, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.
За клопотанням прокурора, який брав участь в апеляційному розгляду, ухвалою колегії суддів від 30.07.2017 призначено проведення часткового судового слідства в дані кримінальній справі, в межах якого вирішено допитати свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .
Проте вказані свідки на виклики апеляційного суду в судові засідання так і не з`явились, а заходи сторони обвинувачення щодо забезпечення явки свідків до апеляційного суду також не дали позитивних результатів, у зв`язку з чим прокурор відмовився від клопотання про проведення їх допиту.
Отже у зв`язку з неможливістю допитати вказаних свідків в судовому засіданні апеляційного суду, апеляційний суд позбавлений процесуальних повноважень надати їхнім показанням іншу оцінку, ніж ту, яку надав суд першої інстанції, та постановити свій вирок.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора не може бути задоволена з процесуальних підстав, які перешкоджають апеляційному суду надати оцінку доказами та постановити свій вирок.

Керуючись п.п. 11, 15 розділу 11 КПК України 2012 року, ст.ст. 365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурораОСОБА_7 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3