Справа № 517/398/17
Провадження № 1-кп/517/65/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 року смт. Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Захарівка кримінальне провадження, внесене 17.05.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000618 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перше Травня Фрунзівського району Одеської області, українця, громадянина України, не працюючого, із базовою загальною середньою освітою, одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 13.01.2017 року, біля 21 год. 30 хв., знаходячись залізничній зупинці, яка розташована за адресою: с. Перше Травня Захарівського району Одеської області, де на ґрунті давніх неприязних відносин з ОСОБА_5 , маючи умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому удар кулаком по обличчю а коли ОСОБА_5 впав на землю вдарив два рази ногою по тулубу, чим завдав тілесні ушкодження у вигляді рваних ран верхньої та нижньої губи.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 53 від 29.06.2017 року у ОСОБА_5 є в наявності тілесні ушкодження у вигляді рваних ран верхньої та нижньої губи.

Вказані ушкодження не були небезпечні для життя в момент спричинення, мають незначні, швидкоплинні наслідки, які тривали не більше 6 днів і по цьому критерію, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені злочину визнав та суду пояснив, що 13.01.2017 перебуваючи на залізничній станції «Перше Травня» в с. Перше Травня Захарівського району Одеської області в ході сварки із ОСОБА_5 наніс йому один удар кулаком в обличчя та декілька ударів ногою по тулубу. Обвинувачений суду повідомив, що він у вчиненні вказаного злочину розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 13.01.2017 в с. Перше Травня Захарівського району Одеської області, на залізничній зупинці ОСОБА_4 безпідставно вдарив його кулаком по обличчю та ногою по тулубу. Щодо міри покарання обвинуваченому, не наполягав на суворому покаранні.

Судом дослідженні наступні докази, надані прокурором під час судового провадження.

Так, з висновку судово-медичної експертизи № 53 від 29 червня 2017 року вбачається, що у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді рваних ран верхньої та нижньої губи. Вказані ушкодження не були небезпечні для життя в момент спричинення, мають незначні, швидкоплинні наслідки, які тривали не більше 6 днів і по цьому критерію, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Суд, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин справи, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Аналіз вказаних доказів свідчить, що винуватість ОСОБА_4 є доведеною, оскільки підтверджена показаннями обвинуваченого, потерпілого та письмовими доказами у справі, які узгоджуються між собою. Вказані докази суд приймає до уваги як належні та допустимі, та вважає їх достатніми для висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 .

Так, обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду всі обставини вчинення злочину, його об`єктивні дії, які підтверджують наявність умислу в його діях на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 . Так, суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ у справі показання обвинуваченого, який в судовому засіданні визнав, що дійсно 13.01.2017 умисно наніс ОСОБА_5 удар кулаком в обличчя та удари ногою по тулубу.

Вказані показання повністю узгоджуються з показаннями потерпілого, який підтвердив обставини повідомлені обвинуваченим щодо способу, часу, місця вчинення злочину, характеру та локалізації удару, механізму отримання ним тілесних ушкоджень, та висновком експерта, яким підтверджено отримання потерпілим легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд, оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до довідки лікаря-психіатра Захарівської ЦРЛ вбачається, що ОСОБА_4 на обліку у вказаному закладі не перебуває.
Згідно довідки Захарівської ЦРЛ ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває.
З характеристики наданої за місцем проживання обвинуваченого № 02-15/228 від 10.08.2017 вбачається, що ОСОБА_4 характеризується з позитивної сторони.
З вимоги ІЦ ГУНП України в Одеській області та довідки Захарівського районного сектору з питань пробації вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимість погашена у встановленому законом порядку.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, розкаявся, що суд оцінює як обставину, що пом`якшує покарання у виді щирого каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який вину визнав, думки потерпілого, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.

Водночас, в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 звернулася до суду з письмовою заявою про застосування до нього амністії, оскільки він є батьком чотирьох дітей, яким не виповнилося 18 років.

07.09.2017 набрав чинності Закон України № 1810-VIIІ від 22.12.2016 р. «Про амністію у 2016 році» (далі - Закон), п. «в» ст. 1 якого передбачено, звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності вказаним Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, відносить до злочинів невеликої тяжкості та вчинений ОСОБА_4 до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є батьком 4 малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 10.12.2008, серії НОМЕР_2 від 24.12.2013, серії НОМЕР_3 від 24.12.2013 та серії НОМЕР_4 від 18.09.2014 відповідно.

Судом не встановлено наявності обставин, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону, які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 .

В сукупності вищевикладеного вбачається, що заява ОСОБА_4 про застосування щодо нього амністії є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст. 125 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Фрунзівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: