ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
№ справи 521/6789/17-к

№ провадження 1-кп/521/673/17

30.11.2017 р. м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса кримінальну справу за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, який перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітню дитину, не судимий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
20.12.2016, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_4 , не маючи права керувати транспортними засобами будь-яких категорій, приступив до керування власного автомобіля «Toyota Corolla», зн НОМЕР_1 , та почав здійснювати рух, порушивши п. 2.1 «а» «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), яким передбачено:

п. 2.1. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії».

В той же день, приблизно о 16:40 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 , в темний час доби, при достатній видимості, в умовах вологої проїзної частини, здійснював рух по вул. Генерала Петрова з боку вул. Космонавтів в напрямку вул. Варненська, зі швидкістю 40-50 км/г.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого напроти буд. № 9 вул. Генерала Петрова, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра», ОСОБА_4 був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну.

При об`єктивній можливості бачити дорожні знаки, дорожню розмітку та малолітнього пішохода, що починає перехід в межах пішохідного переходу та можливості візуально виявляти, що перед нерегульованим пішохідним переходом у сусідній смузі руху невстановлений легковий автомобіль зменшив швидкість та зупинився, ОСОБА_4 не прийняв заходів до зменшення швидкість керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, які переходять проїзну частини і для яких може бути створена перешкода чи небезпека для руху, тобто допустив порушення вимог п.п. 2.3 «б», 18.1, 18.4 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»:

п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

п. 18.4. «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

виїхав на пішохідний перехід, де допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_8 , який здійснював рух по пішохідному переходу в темпі середнього кроку, зліва на право, за ходом руху керованого ОСОБА_4 автомобіля.

В результаті зазначеної ДТП малолітній пішохід ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнав в повному обсязі і його вина в злочині повністю доказана, і підтверджується зібраними по справі в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням документів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченого обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ст. 349 ч. 3 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини і розмір цивільного позову в апеляційному порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що 20.12.2016 р., не маючи права керувати транспортними засобами будь-яких категорій, приступив до керування власного автомобіля «Toyota Corolla», зн НОМЕР_1 , та почав здійснювати рух. В той же день, приблизно о 16:40 год. він, керуючи автомобілем «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 , в темний час доби, при достатній видимості, в умовах вологої проїзної частини, здійснював рух по вул. Генерала Петрова з боку вул. Космонавтів в напрямку вул. Варненська, зі швидкістю 40-50 км/г, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого напроти буд. № 9 вул. Генерала Петрова, був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну, виїхав на пішохідний перехід, де допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_8 , який здійснював рух по пішохідному переходу в темпі середнього кроку, зліва на право, за ходом руху керованого ним автомобіля, та зник з місця вчиненого злочину.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_5 та самим обвинуваченим ОСОБА_4 подано клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку з амністією, посилаючись на п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» яким передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стосовно якої ОСОБА_4 не позбавлений батьківських прав.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого

По справі потерпілим ОСОБА_6 заявлений уточнений цивільний позов про відшкодування моральних збитків, завданих внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_4 , в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 завдану йому моральну шкоду, в розмірі 128 000 гривень, а саме на суму залогу який був обраний у відношенні ОСОБА_4 .

Батьком обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_10 було подано заяву в якій він не заперечує, щоб внесена ним застава в розмірі 128 000 гривень 00 копійок на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області була звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень на користь потерпілого ОСОБА_6 .

При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та понесеними позивачем збитками, суд керується положеннями ст. ст. 22, 23 ЦК України, згідно з якими, особа, якій завдано збитків або моральної шкоди, має право на їх відшкодування.

У відповідності зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, у повному обсязі.

Як випливає з положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою яка заподіяла його при наявності його провини.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 14 п. 23 «Потерпілий, якому внаслідок учинення транспортного злочину заподіяно моральну, фізичну чи майнову шкоду, вправі пред`явити цивільний позов про її відшкодування, який має бути розглянутий разом із кримінальною справою.»

Позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди щодо психологічних, фізичних, душевних та моральних страждань на суму 128 000 гривень, задовольнити в повному обсязі, звернути внесену ОСОБА_10 заставу у розмірі 128 00 гривень на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, на користь потерпілого ОСОБА_6 .

Судові витрати по справі за проведення авто технічних експертиз та транспортно-трасологічної експертизи становлять 4 159,20 грн., які потрібно стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття, визнання своєї вини, сприяння судовому розгляду, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, має на утриманні малолітню дитину.

Обставин які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є вчинення злочину щодо малолітнього.

Враховуючи викладені обставини, які пом`якшують покарання та обставину яка обтяжує покарання, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів, враховуючи викладені обставини, повинно бути призначене покарання пов`язане з позбавленням волі із застосуванням п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» згідно якого, звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, за необережні злочини, які не є особливо тяжкими, осіб стосовно яких справи розглянуті судами, але вирок стосовно них не набрав законної сили, осіб не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ст. 74 ч. 1 КК України, ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у видгляді п`яти років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Міру запобіжного заходу у вигляді застави відмінити по вступу вироку в законну силу.

Позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди на суму 128 000 гривень задовольнити в повному обсязі, звернути внесену ОСОБА_10 заставу у розмірі 128 00 гривень на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області(МФО отримувача 620172), на користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок погашення цивільного позову.

Судові витрати по справі 4 159,20 грн. - стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси.

Суддя: ОСОБА_1