В И Р О К
Іменем України

10 жовтня 2017 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, на даний час відбуває покарання у Райківській виправній колонії №73 згідно вироку Житомирського районного суду від 16.02.2015 року, за яким його засуджено за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:
15 жовтня 2016 року близько 22 години між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які перебували у підсобному приміщенні недіючого цеху по ремонту автомобілів, що знаходиться на території виробничої зони Райківської виправної колонії №73 по вул. Центральній, 1 в с. Райки Бердичівського району Житомирської області, на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт, під час якого у обвинуваченого виник злочинний умисел на вбивство ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, у цей же день та час ОСОБА_7 пішов до металевого ангару, де зберігається вугілля, взяв дерев`яну палицю і повернувся до вищевказаного підсобного приміщення. Після цього підійшов до ОСОБА_9 , який сидів за столом, та наніс останньому вказаною палицею удар по голові від якого ОСОБА_9 впав на підлогу. Не припиняючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 цією ж палицею, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 наніс останньому не менше 22 ударів по різних частинах тіла, чим заподіяв потерпілому тупу травму живота, а саме розрив селезінки, яка ускладнилась внутрішньою кровотечею та розвитком шоку, від чого настала смерть ОСОБА_9 .

Крім того, в ході умисного вбивства ОСОБА_7 заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер та кісток лівої гомілки, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та які викликали б тривалий розлад здоров`я, множинних крововиливів та саден на голові, тулубі, кінцівках, ран на голові та кінцівках, що при житті мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, ОСОБА_7 намагаючись приховати труп ОСОБА_9 , витягнув його із підсобного приміщення та поклав у траві на відстані близько 80 метрів від входу до нього.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, погодився з викладеними у обвинувальному акті обставинами та пояснив наступне.

За два тижні до вказаних вище подій він, через свого товариша, позичив ОСОБА_9 1500 гривень, які той повинен повернути до четверга наступного тижня. Однак потерпілий кошти вчасно не повернув. Близько 22 години 15 жовтня 2016 року, з приводу згаданого боргу до нього у підсобне приміщення неробочого цеху по ремонту автомобілів прийшов ОСОБА_9 . Під час з`ясування причин неповернення боргу останній почав вести себе агресивно та висловлюватись на його адресу нецензурною лайкою. Він попросив ОСОБА_10 заспокоїтись, але той навпаки підвівся із-за столу дав йому два запотиличника та сів назад у крісло за стіл. Така поведінка потерпілого розлютила його, але так як, ОСОБА_10 був набагато більший ростом та вагою за нього, він пішов до ангару, де взяв дерев`яну заготівку рукоятки для кувалди, а повернувшись назад до роздягальні вдарив нею по голові ОСОБА_10 , який сидів за столом. Від удару ОСОБА_10 впав на підлогу та просив припинити його бити, запевнивши, що віддасть гроші з пенсії матері. Він відповів, що гроші позичав йому, а не його матері. Після чого, почав вказаною дерев`яною палицею наносити численні удари по голові та тулубу ОСОБА_9 . Пам`ятає, що бив останнього по голові, тулубу, животі, плечам, рукам та ногам. Лише після того як побачив, що у ОСОБА_10 з рота пішла кров, він припинив наносити удари. Потім тіло потерпілого відтягнув з роздягальні на територію цеху, де залишив останнього біля забору у траві. Повернувшись до роздягальні викинув у вікно палицю, якою бив ОСОБА_10 , а рушником витер місця у роздягальні, де було багато крові та запалив цигарку. В цей час прийшов інспектор ОСОБА_11 та запитав де ОСОБА_10 , він відповів, що не знає. Але через двадцять хвилин до нього прийшла вся чергова зміна і він зізнався їм у вбивстві потерпілого.

Крім цього, у суді обвинувачений зазначив, що якщо б він не вчинив цього із ОСОБА_10 , то був би на його місці. Вчинив цей злочин у зв`язку з тим, що потерпілий, не повернувши борг, образив його. Проте він не мав наміру вбивати ОСОБА_10 , а хотів його просто провчити.

Покази обвинуваченого та обставини вчинення ним інкримінованого злочину підтверджуються протоколом слідчого експерименту від 31.10.2016 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , в ході якого останній детально розповів про події та відтворив на місці обставини за яких він вбивав дерев`яною палицею ОСОБА_9 (а.к.п. 143-158 т. 2).

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_9 , винуватість останнього повністю доведена дослідженими у судовому засіданні показаннями свідків, висновками експертиз та іншими письмовими доказами.
Показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які в суді пояснили, що 15 жовтня 2016 року після 19 години ОСОБА_9 , з усного дозволу начальника, знаходився у промисловій зоні, тобто за місцем роботи обвинуваченого. Під час проведення вечірньої перевірки було встановлено, що засуджений ОСОБА_9 відсутній. У зв`язку з цим були організовані його пошуки. Через деякий час черговий ОСОБА_13 повідомив по рації про те, що на території промислової зони в ангарі по ремонту автомобілів біля стіни у траві було знайдено тіло ОСОБА_9 , обличчя останнього було у крові. В цей час ОСОБА_7 знаходився у роздягальні вказаного ангару. У подальшому, під час бесіди з ОСОБА_7 , останній повідомив, що ОСОБА_10 винен був йому гроші, які не хотів віддавати. Через це між ними виникла сварка під час якої він вбив потерпілого.

Пояснення вказаних свідків підтверджують факт вчинення обвинуваченим вбивства ОСОБА_9 та узгоджуються із протоколом огляду місця події від 16.10.2016 року, який також свідчить про заподіяння ОСОБА_7 смерті потерпілому.

Зокрема, з протоколів огляду місця події від 16.10.2016 року вбачається, що під час огляду промислової зони Райківської виправної колонії №73, яка знаходиться в с. Райки, Бердичівського району Житомирської області, при вході до бувшого цеху з ремонту автомобілів у траві виявлено труп ОСОБА_15 зі слідами насильницької смерті. Від місця знаходження трупа в напрямку підсобного приміщення, а саме роздягальні, виявлені характерні сліди волочіння довжиною 19,3 м. Також, під час проведення огляду місця події на ґрунтовому покритті по руху слідів волочіння, у підсобному приміщенні (роздягальні) на стіні, плінтусі, дзеркалі, виявлені та вилучені численні сліди речовини бурого кольору, виявлено та вилучено вирізку тканини, рушник та дерев`яну палицю плоско-циліндричної форми зі слідами речовини бурого кольору. Окрім того, під час огляду місця події у обвинуваченого ОСОБА_7 вилучено пару кросівок чорного кольору із трьома косими смугами білого кольору, чорні штани та спортивну кофту чорного кольору (а.к.п.5-27, 29-31 т.2).

У свою чергу, відповідно до висновків експерта №7/127-16 від 23.11.2016 року, №7/128-16 від 28.11.2016 року, виявлені 16.10.2016 року зазначені вище сліди бурого кольору на стіні, плінтусі, ґрунтовому покритті, рушнику та вирізці із тканини, є слідами крові людини, яка може належати ОСОБА_9 (а.к.п. 77-88, 91-101 т.2).

Згідно ж висновків експерта №10-532 від 18.11.2016 року та №10-686 від 12.01.2017 року на одязі обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме кофті, штанах та на дерев`яній палиці якою, зі слів обвинуваченого ОСОБА_7 , він бив потерпілого, виявлені генетичні ознаки слідів крові та клітин, які збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_9 та виключають походження вказаних слідів від обвинуваченого ОСОБА_7 (а.к.п. 56-68, 170-179 т. 2).

Отже, згадані висновки експертиз підтверджують обставини вчинення саме обвинуваченим ОСОБА_7 вбивства потерпілого ОСОБА_9 .

Винуватість обвинуваченого у інкримінованому йому злочині підтверджується протоколом проведення огляду трупа ОСОБА_9 від 16.10.2016 року з якого вбачається, що під час огляду на тілі останнього виявлені множинні тілесні ушкодження у вигляді крововиливів та саден на голові, тулубі, кінцівках, рани на голові та кінцівках. Окрім того, вилучено одяг потерпілого, а саме куртку зимову з капюшоном чорного кольору, светри сірого та синього кольорів, штани темно-синього кольору, футболку сіро-білого кольору, кросівки синього кольору на яких згідно висновку експерта №7/130-16 від 29.11.2016 року виявлені сліди крові людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_9 (а.к.п.32-44, 128-141 т.2).

Беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_16 є висновок експерта №242 від 10.01.2017 року, за яким смерть ОСОБА_9 настала близько 12-24 годин до початку експертизи трупа від тупої травми живота (розриву селезінки), яка ускладнилась внутрішньою кровотечею та розвитком шоку. Дані тілесні ушкодження отримані у невеликий проміжок часу (хвилини) та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, при житті мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Утворились від дії тупого твердого предмету, яким може бути рука, нога, палиця, у термін та за обставин вказаних обвинуваченим.
Окрім цього, у відповідності до цієї експертизи, на тілі потерпілого ОСОБА_15 виявлені інші тілесні ушкодження у виді переломів ребер та кісток лівої гомілки, які відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості з тривалим розладом здоров`я, а також ушкодження у вигляді множинних крововиливів та саден на голові, тулубі, кінцівках, ран на голові та кінцівках, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та не мають причинного зв`язку із настанням смерті ОСОБА_9 .

Отже, за вказаним висновком, виявлені тілесні ушкодження повністю узгоджуються із поясненнями обвинуваченого щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Разом з тим, будь-яких тілесних ушкоджень, які були б заподіяні до 15.10.2016 року, на тілі трупа не виявлено (а.к.п.69-71 т.2).

У свою чергу, висновок експерта №242 від 10.01.2017 року повністю підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №15 від 11.01.2017 року, у відповідності до якого тілесні ушкодження, виявлені при експертизі трупа ОСОБА_9 могли утворитись за обставин на які вказував обвинувачений ОСОБА_7 під час слідчого експерименту з його участю (а.к.п. 166-167 т.2).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №423-2016 від 22.11.2016 року ОСОБА_7 у минулому будь-якими психічними захворюваннями не страждав та не страждає ними на даний час. Міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносять йому інкримінований злочин, його вчинки були послідовними, цілеспрямованими, пролонгованими у часі, з чіткою орієнтацією у просторі та ситуації. Може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час (а.к.п. 162-164 т.2).

Відповідно до акту спеціальної медичної комісії з проведення медичних оглядів для направлення на примусове лікування №Д-360 від 22.11.2016 року, ОСОБА_7 алкогольною на наркозалежністю не страждає, примусового лікування не потребує (а.к.п. 161 т.2).

З огляду на судову практику, що викладена у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події та їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Отже, визначаючи форму вини ОСОБА_16 , якою характеризується позбавлення життя ОСОБА_10 , необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій обвинуваченого, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки ОСОБА_16 стосовно потерпілого ОСОБА_10 до та після вчинення злочину. При цьому судова колегія керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення вини ОСОБА_16 має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість останнього доведена поза розумним сумнівом. У відповідності до цього рішення, розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих доказів, або з відсутності таких доказів і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Разом з тим, судом встановлений мотив вчинення обвинуваченим вбивства ОСОБА_9 . Так, останній відмовився повертати ОСОБА_16 заборгованість у 1500 грн., у зв`язку з цим між ними виникла сварка, під час якої потерпілий висловлювався на адресу обвинуваченого брутальною лайкою та дав йому два запотиличника, тобто образив ОСОБА_7 , а той, у свою чергу, на ґрунті цих виниклих неприязних відносин вирішив помститися ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_7 усвідомлював, що потерпілий за тілобудовою та зростом набагато більший за нього, а тому без допомоги сторонніх предметів, він не зміг би подолати опір останнього. У зв`язку з цим, обвинувачений пішов до ангару, де взяв знаряддя злочину, а саме дерев`яну палицю у вигляді заготівки рукоятки до кувалди, довжиною 81 см. та діаметром 6 см.

Коли зайшов у роздягальню, де за столом сидів потерпілий, то миттєво наніс останньому удар вказаною палицею по життєво-важливому органу, а саме по голові, від чого ОСОБА_9 впав на підлогу. Після нанесення першого удару по голові потерпілий запевнив ОСОБА_7 , що поверне заборговані гроші, але обвинувачений не зупинився та продовжував наносити дерев`яною палицею множинні удари із значною силою прикладання по різним частинам тіла потерпілого, в тому числі й по життєво-важливим органам як голова та живіт, доки не побачив як з рота останнього пішла кров, після чого зрозумів, що убив ОСОБА_9 .

Зокрема, цей факт підтверджується висновком експерта №242 від 10.01.2017 року яким встановлено, що тілесні ушкодження, виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_9 , наносились по його життєво-важливим органам із достатньою силою для їх спричинення та у кількості не менше 22.

Отже, наносячи згадані удари дерев`яною палицею по життєво-важливим органам ОСОБА_10 , обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого та свідомо допускав настання цих наслідків, тобто настання смерті останнього.

Окрім того, про винуватість ОСОБА_16 свідчить його поведінка після вчинення ним злочину. Судом встановлено, що відразу після заподіяння смерті ОСОБА_10 обвинувачений витягнув труп з роздягальні на територію ангару та залишив його у траві біля забору. Потім викинув палицю та витер сліди крові з підлоги, а на запитання чергового ОСОБА_13 з приводу зникнення ОСОБА_10 , він відповів, що не знає де останній. Таким чином, обвинувачений свідомо намагався приховати сліди вчиненого ним вбивства потерпілого.

За огляду на викладені обставин, судова колегія відкидає доводи обвинуваченого, що він не бажав смерті потерпілому, та доводи захисника про те, що обвинувачений фізично не міг вбити ОСОБА_10 . При цьому суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчинення ним інкримінованого злочину, дав своїм діям неправильну юридичну оцінку з приводу форми своєї вини щодо спричинення смерті потерпілому.

Отже, проаналізувавши всі зібрані докази у взаємозв`язку між собою, судом достовірно було встановлено, що ОСОБА_7 у вказаний час та місці, на ґрунті неприязних відносин, умисно наносив ОСОБА_9 множинні удари дерев`яною палицею по голові та тулубу, з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень, при цьому свідомо допускав настання смерті потерпілого від цих травм.
Таким чином, оцінивши в сукупності всі докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Основним об`єктом вказаного злочину є життя особи, яке за нормами Конституції України визнається найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини і ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином, вік та особу винного, який відбуваючи покарання за умисний злочин у виді позбавлення волі, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин, за місцем відбування покарання характеризується у цілому позитивно, його соціально-демографічний статус, підтримання соціальних зв`язків зі своєю матір`ю, яка має поганий стан здоров`я та пенсійний вік, наявність на утриманні малолітньої дочки ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також думку потерпілої, яка не наполягає на суворості покарання.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ,є визнання ним своєї вини та щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, є рецидив злочину.
На підставі викладеного, враховуючи особу винного, його ставлення до вчиненого, пом`якшуючі та обтяжуючу покарання обставини,думку потерпілої, суд дійшов висновку, що виправлення та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції останнього від суспільства, а тому суд призначає йому покарання у виді позбавлення волі.
Водночас, суд враховує те, що вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2015 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Таким чином, у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин під час відбування покарання, суд вважає, що останньому необхідно призначити покарання у відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину за попереднім вироком.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави 8670 грн. 66 коп. витрат на залучення експертів під час проведення судових експертиз в ході досудового розслідування.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного вище покарання невідбутої частини покарання за вироком Житомирського районного суду від 16.02.2015 року, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту виконання вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 16.02.2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його перебування під вартою з 08.11.2016 року до 20.06.2017 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з урахуванням змін, внесених Законом України №838-VІІІ від 26.11.2015 року "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" (день за два).

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 8670 грн. 66 коп. витрат на залучення експертів під час проведення судових експертиз в ході досудового розслідування.

Речові докази, а саме:

-куртку синього кольору, взуття, штани та два светри, які належать потерпілому ОСОБА_9 знищити;

-марлеві тампони із змивами з рук, стіни та підлоги, ганчірку, частину тканини зі слідами крові, частину плінтуса та дерев`яну палицю знищити;

-спортивну куртку та спортивні штани, які належать ОСОБА_7 повернути останньому.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирського району протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Потерпілій, яка не була присутньою в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.
Головуючий суддя:

Судді: