Справа № 405/596/18
УХВАЛА
05.02.2018 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність слідчих та прокурорів
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває вищевказана скарга.
Так, в судовому засіданні, ОСОБА_3 була надана заява, в якій він просить застосувати до нього міри безпеки, оскільки прокурор ОСОБА_4 до нього застосовує тортури, та надає вказівки щодо зняття з нього одягу та поміщення його до карцеру.
Відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:
1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;
2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;
3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадження вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» (далі - Закону) забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.
Згідно ч. 2 ст. 3 цього Закону, рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, прокурором, судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідуванні чи судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені у статті 2 цього Закону, а також органом (підрозділом), що здійснює оперативно-розшукову діяльність, щодо осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню злочинів.
У відповідно до ст. 20 даного Закону, підставою для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, є дані, що свідчать про наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу і майну.
Приводом для вжиття заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути: а) заява учасника кримінального судочинства, члена його сім`ї або близького родича; б) звернення керівника відповідного державного органу; в) отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону, орган, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, одержавши заяву або повідомлення про загрозу безпеці особи, зазначеної у статті 2 цього Закону, зобов`язані перевірити цю заяву (повідомлення) і в строк не більше трьох діб, а у невідкладних випадках - негайно прийняти рішення про застосування або про відмову у застосуванні заходів безпеки. На своє рішення вони приймають мотивовану постанову чи ухвалу і передають її для виконання органу, на який покладено здійснення заходів безпеки. Ця постанова чи ухвала є обов`язковою для виконання вказаними органами.

Згідно практикою Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі. Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п.72 рішення ЕСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України»).
З викладених в заяві ОСОБА_3 обставин та наданих у судовому засіданні пояснень вбачається, що під час його перебування в Кропивницький установі виконання покарань №14 до нього працівниками даної установи за вказівкою прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 застосовували катування, яке полягало в роздяганні ОСОБА_3 та поміщення його до карцеру.
При розгляді заяви ОСОБА_3 , слідчий суддя враховує вимоги ч.1 ст. 206 КПК України, відповідно до яких, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
З урахуванням наданих ОСОБА_3 у судовому засіданні від 01.02.2018 року пояснень та викладених у заяві обставин, та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, вказане може розцінюватись як порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому слідчий суддя вважає за необхідне: зобов`язати посадових осіб Кропивницької установи виконання покарань №14 забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_3 , а також доручити прокуратурі Кіровоградської області провести дослідження фактів викладених у заяві ОСОБА_3 .
На підставі викладеного та керуючись ст. 206, 372 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_3 - задовольнити.
Зобов`язати посадових осіб Кропивницької установи виконання покарань №14 забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати посадових осіб прокуратури Кіровоградської області провести дослідження фактів, викладених в заяві ОСОБА_3 щодо застосування до нього катування працівниками Кропивницької установи виконання покарань №14 за вказівкою прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 та інших порушених в заяві питань.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5