Справа № 465/4167/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/50/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 16 січня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 16 січня 2018 року відмолено в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого СВ Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_8 від 22.11.2017 року про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР № 0000181 від 18.01.2013 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 16 січня 2018 року ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про скасування постанови слідчого СВ Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_8 від 22.11.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000181 від 18.01.2013 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. Вважає дану ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що була прийнята з істотним порушенням норм процесуального закону.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, здійснивши перерозподіл справи за його скаргою від судді ОСОБА_9 до іншого судді ОСОБА_1 , грубо порушив вимоги чинного законодавства України і його право на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначає, що судове рішення не містить жодних висновків суду, щодо наявності або відсутності складу кримінального правопорушення, жодної оцінки зібраних у кримінальному провадженні доказам, жодних мотивів відхилення його доводів як потерпілого та врахування доводів слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення, жодної мотивованої оцінки аргументів апелянта щодо незаконності оскаржуваної постанови та відхилення тих доказів, на які він покликається в скарзі.

Починаючи з 2006 року прокуратурою проводилася перевірка за зверненнями потерпілої ОСОБА_10 , а потім і за його заявою, який є спадкоємцем після смерті ОСОБА_10 , з приводу підроблення службовими особами 5 Львівської державної нотаріальної контори офіційного документа дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.02.2006 року № 1-301, виданого державним нотаріусом ОСОБА_11 , на підставі якого ОСОБА_12 було двічі незаконно продано квартиру ОСОБА_10

9.03.2006 року у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_13 ОСОБА_12 від імені ОСОБА_10 продав ОСОБА_14 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 на підставі генеральної довіреності, посвідченої 14.11.2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_15 , а той у свою чергу 21 березня 2006 року перепродав її ОСОБА_16 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_17 .

Вищевказані правочини у 2007 році судом визнані недійсними

9 квітня 2010 року за його заявою прокуратурою Франківського району м. Львова було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України.

18 січня 2013 року було відкрито кримінальне провадження № 0000181, внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Вказує, що злочинні дії нотаріуса ОСОБА_11 полягали у незаконному нотаріальному посвідченні заяви ОСОБА_10 від 21 лютого 2006 року про видачу дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказує, що у діях ОСОБА_11 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України.

Зазначає, що в ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які дають слідчому правові підстави для того, щоб повідомити ОСОБА_11 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального провадження та судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвала слідчого судді відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 407 КПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, оскільки така всупереч вимогам законодавства не містить обгрунтування законності прийнятого слідчим Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 рішення про закриття кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 звернувся до Франківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого СВ Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_8 від 22.11.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000181 від 18.01.2013 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевірити, чи були дотримані органом досудового слідства вимоги ст. 284 КПК України.

Проте слідчим суддею цих вимог закону дотримано не було.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках,- на потерпілого.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Тобто це випадки, коли встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення (для закінчення провадження застосовується, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок: а) відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторін); б) непричетності особи до кримінального правопорушення).

Як вбачається з постанови слідчого СВ Франківського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_8 від 22 листопада 2017 року ОСОБА_7 16 січня 2013 року звернувся до Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з заявою, в якій повідомив про вчинення державним нотаріусом п`ятої Львівської нотаріальної контори ОСОБА_11 службових злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України.

Приймаючи постанову від 22 листопада 2017 року, слідчий СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 закрив кримінальне кримінальне провадження № 0000181 від 18.01.2013 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Проте, як вбачається з мотивувальної частини даної постанови слідчий зазначив, що згідно висновку експерта № 3124 від 9.02.2016 року вирішити питання, ким саме: ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 чи ОСОБА_11 чи іншою особою виконані досліджувані підписи, не виявляється можливим через відсутність в них достатньої для ідентифікації особи виконавця кількості індивідуальних ознак почерку, що зумовлено способом виконання. Крім того, в ході досудового розслідування було проведено ряд слідчих (розшукових) дій на встановлення особи, котра підробила заяву від імені ОСОБА_10 від 21.02.2006 року про видачу дубліката свідоцтва про право на спадщину, однак проведеними заходами позитивного результату здобуто не було.

Таким чином із змісту постанови слідчого судді не зрозуміло, з яких підстав слідчий дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 284 КПК України: чи відсутність хоча б одного елементу складу кримінального правопорушення, чи непричетності особи до кримінального правопорушення. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000181, слідчим було проведено ряд слідчий дій.
Однак в супереч вимог ст. 94 КПК України слідчий не дав зібраним доказам належну правову оцінку в постанові про закриття кримінального провадження з врахуванням всіх обставин справи в їх сукупності. Слідчий у постанові про закриття кримінального провадження належним чином не мотивував своїх висновків про відсутність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000181 від 18.01.2013 року, виходив з того, що слідчим проведено повну та об`єктивну перевірку та доводи заявника перевірено у повному обсязі, а тому постанова є правомірною. Однак, слідчий суддя не перевірив і в ухвалі не зазначив, чи відповідає постанова слідчого вимогам закону, при цьому, не звернув уваги на вказані недоліки постанови та прийшов до невірного рішення про відмову в задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

При постановленні рішення й вмотивованості своїх висновків, слідчим суддею не дана оцінка всім доводам поданої скарги, що свідчить про незаконність ухвали та невмотивованість судового рішення.

Отже, при розгляді скарги ОСОБА_7 слідчим суддею були допущені неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до вимог п.1, п.3 ч.1 ст. 409, п.2 ч.3 ст. 407 КПК України є підставами для скасування судового рішення та постановлення нової ухвали.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволити частково.

Ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 16 січня 2018 року скасувати.

Постанову слідчого СВ Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_8 від 22.11.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000181 від 18.01.2013 року скасувати, матеріали кримінального провадження направити у слідчий відділ Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області для проведення досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4