Справа №690/47/18
Провадження №1-кп/690/16/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2018 року м.Ватутіне
Ватутінський міський суд Черкаської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6
ОСОБА_7
ОСОБА_8
представника потерпілих ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_3 09.03.2017 близько 14 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 (республіка Литва), рухаючись по вулиці Транспортній в м.Ватутіне, Черкаської області в напрямку с.Стебне, Звенигородського району, Черкаської області, на перехресті з під`їзною дорогою до складських приміщень Ватутінського комбінату вогнетривів, порушив вимоги п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, перед зміною напрямку свого руху вліво, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу автомобілю марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 та допустив з ним зіткнення.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 потерпілий ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 05-9-01/194 від 15.06.2017 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 7 ребра справа, які відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та травматичного перелому коронки 3 зуба на нижній щелепі, травматичної екстракції 4 зуба на нижній щелепі, гематоми на нижній губі справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; пасажирка автомобіля марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 потерпіла ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №05-9-01/259 від 06.07.2017 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 5 ребра зліва, які відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; пасажирка автомобіля марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 потерпіла ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 05-9-01/29 від 30.01.2018 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого багато уламкового перелому хірургічної шийки правого плечового суглобу зі зміщенням, які відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля марки «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 (республіка Литва) ОСОБА_3 , а саме вимог п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової авто технічної експертизи №4/76 від 31.01.2018 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 вину свою визнав повністю та пояснив, що він дійсно 09.03.2017 рухаючись на своєму автомобілі марки «Volkswagen PASSAT» по вулиці Транспортній в м.Ватутіне, Черкаської області в напрямку с.Стебне, Звенигородського району, Черкаської області на перехресті з під`їзною дорогою до складських приміщень Ватутінського комбінату вогнетривів, був неуважний та порушив Правила дорожнього руху України, перед зміною напрямку свого руху вліво, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу автомобілю марки «ВАЗ-2106» та допустив з ним зіткнення. Про вчинене шкодує, в скоєному розкаюється та просить суворо його не карати, просить застосувати до нього міру покарання у вигляді штрафу та не позбавляти прав керування транспортними засобами, оскільки керування транспортними засобами є для нього основним видом його заробітків, і він зможе відшкодувати потерпілим завдані матеріальні та моральні збитки. Перед потерпілими він вибачається, заявлені цивільні позови визнав частково та зобов`язується їх відшкодувати заробленими коштами та коштами страхової компанії з якою у нього укладений договір.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявлені цивільні позови підтримали повністю. Хоч обвинувачений ОСОБА_3 частково і відшкодував їм кошти на лікування та в подальшому зобов`язується відшкодувати всі заподіяні їм матеріальні та моральні збитки, однак просять суд застосувати до обвинуваченого суворішу міру покарання ніж штраф з позбавленням прав керування транспортними засобами.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, які вважають, що вказане кримінальне провадження доцільно розглянути відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, суд відповідно до частини 3 статті 349 КПК України визнав недоцільним дослідження всіх доказів стосовно обставин справи, що підтверджують вину обвинуваченого та ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.
При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст таких обставин і не має сумнівів у добровільності їх позиції.
Також суд роз`яснив, що учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Суд при призначенні покарання обвинуваченому враховує такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття та часткове відшкодування заподіяних збитків, оскільки обвинувачений визнав вину у інкримінованому йому злочині, надав покази, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність. А також ту обставину, що обвинувачений вибачився перед потерпілими та має намір відшкодувати їм матеріальні та моральні збитки.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Особа обвинуваченого ОСОБА_3 характеризується позитивно.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 січня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ч.1 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.65 КК України, суд приймає до уваги суспільну небезпеку, ступінь тяжкості та характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а також враховуючи обставини справи, наслідки які настали по відношенню до потерпілих, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, належним чином сприйняв скоєне ним діяння, думку потерпілих, а також враховуючи вимоги ст.50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому суд враховуючи вищенаведене вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити обвинуваченому ОСОБА_3 міру покарання у виді обмеження волі, а також із урахуванням обставин справи, наслідків які настали вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого і додаткове покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами. На підставі ст.75, 76 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом установленого судом іспитового строку не вчинять нового злочину і виконає покладені на них судом обов`язки. Вважаючи, що саме ця міра покарання з урахуванням обставин даної справи буде достатньою для його виправлення та перевиховання і попередження вчинення ним нових злочинів. А також надасть можливість обвинуваченому своєю працею відшкодувати витрати держави та заподіяну матеріальну та моральну шкоду потерпілим. Суд вважає за недоцільне застосовувати до обвинуваченого таку міру покарання як штраф, оскільки він на даний час ніде не працює. Доказів того що він має інші доходи які дають йому змогу сплатити штраф та відшкодувати заподіяну шкоду суду не надав.
Вирішуючи питання цивільних позовів суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відщкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, при наявності її вини.
Відповідно до вимог ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Враховуючи те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення щодо потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 доведена повністю, він повинен відшкодувати їм завдану матеріальну та моральну шкоду.
Суд також вважає, що основною причиною знаходження потерпілих в медичних закладах та потребування лікування і на даний час є саме наслідки неправомірних дій обвинуваченого по відношенню до потерпілих.
При визначенні грошового відшкодування моральної шкоди, у відповідності до вимог ст.23 ЦК України суд враховує глибину душевних страждань потерпілих, які переживали стресовий стан, ступінь вини обвинуваченого, його матеріальне становище та стан його здоров`я, а також виходить з вимог розумності та справедливості.
Зі змісту ч.2 ст.124 КПК України, вбачається, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, тому з обвинуваченого слід стягнути в дохід держави витрати за проведення експертизи в розмірі 7104 грн. 96 коп..
Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль марки «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 (республіка Литва) переданий на зберігання власнику ОСОБА_3 , автомобіль марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 переданий на зберігання власнику ОСОБА_6 .
Керуючись ст. 349, 369-371, 374 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 рік 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль марки «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 (республіка Литва) переданий на зберігання власнику ОСОБА_3 , автомобіль марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 переданий на зберігання власнику ОСОБА_6 .
Підстав для обрання засудженому ОСОБА_3 міри запобіжного заходу судом не встановлено.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області, через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копія вироку невідкладно вручається прокурору та засудженому.

Головуючий ОСОБА_1