Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 14 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року, за обвинуваченням
ОСОБА_8 (згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 прізвище після реєстрації шлюбу 01 жовтня 2016 року ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя
АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК,
в с т а н о в и л а:
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області
від 05 жовтня 2016 року ОСОБА_10 ( ОСОБА_9 ) визнано винним і засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 189 КК на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 146 КК на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 289 КК на строк 5 років, за ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_10 (Йоркіна) залишено без розгляду.
За вироком місцевого суду ОСОБА_12 визнаний винним у вчиненні протягом серпня 2014 року ряду злочинів за попередньою змовою з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (засуджених вироком Луцького міськрайонного суду від 30 липня 2015 року), ОСОБА_15 (засудженого вироком Луцького міськрайонного суду від 16 вересня 2015 року) та особою, справа відносно якої виділена в окреме провадження (далі Особа) за обставин, детально викладених у вироку.
Так, 06 серпня 2014 року приблизно о 01.00 год.
ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та Особою на автомобілі марки «Renault Kango» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) та невстановленому досудовим розслідуванням автомобілі, приїхали до розважального комплексу «101 км» (вул. Київська, 97/а у с. Піддубцях Луцького району Волинської області), де засуджений
ОСОБА_15 під вигаданим приводом вивів ОСОБА_11
із вказаного комплексу та змусив його сісти в автомобіль марки «Renault Kango».
Цього ж дня близько 01.30 год. неподалік указаного селища на автошляху сполученням Устилуг-Київ ОСОБА_12 разом із вищевказаними особами, погрожуючи застосувати насильство та застосовуючи психічне насильство, висунули ОСОБА_16 вимогу передати платіжну картку з грошима на рахунку в сумі 200 000 грн. Отримавши від ОСОБА_11 відмову (через перебування картки в одному із банкоматів м. Луцька), ОСОБА_13 та ОСОБА_14 застосували фізичне насильство, а саме завдали близько трьох ударів по тулубу ОСОБА_11 , чим спричинили останньому фізичний біль.
Після цього, ОСОБА_12 за попередньою змовою
з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та Особою повторно з корисливих мотивів висловили вимогу до ОСОБА_17 передати їм належний йому автомобіль марки «OPEL Vectra» (державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ), який знаходився на автостоянці вищевказаного розважального закладу. Повернувшись до приміщення розважального комплексу, ОСОБА_18 перевіз належний йому вищевказаний автомобіль «OPEL Vectra» на протилежне узбіччя та передав ОСОБА_19 документи на автомобіль (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «OPEL Vectra 2.0», довіреність від імені ОСОБА_20 , довіреність від імені ОСОБА_21 та договір страхування), що були необхідні для подальшої реалізації вказаного транспортного засобу. Таким чином, ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та Особою за вищевказаних обставин незаконно заволоділи належним ОСОБА_16 автомобілем, чим спричинили останньому матеріальну шкоду на суму 44 970 грн.
Окрім того, 06 серпня 2014 року приблизно о 10.00 год.
ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_13 та Особою біля приміщення магазину «Наш Край» на вул. Шевченка, 50
в м. Луцьку повторно в присутності ОСОБА_11 з вищевказаного автомобіля марки «OPEL Vectra» відкрито викрали музичні колонки та магнітолу «PIONEER», чим спричинили ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 1900 грн.
Крім того, усвідомлюючи, що для отримання грошей із платіжної картки ОСОБА_11 , необхідно особисте звернення останнього до відділення ПАТ КБ «Надра» та з метою унеможливити його звернення до правоохоронних органів, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та Особа вирішили незаконно позбавити волі потерпілого ОСОБА_11 , залучивши до цього ОСОБА_22 (засудженого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2015 року за ч. 2 ст. 146 КК), який повинен був цілодобово перебувати біля ОСОБА_11 й обмежувати спілкування останнього по мобільному телефону та в разі необхідності повідомити про необхідність застосувати насильство.
Так, ОСОБА_13 з відома засудженого ОСОБА_23 та Особи, позбавивши ОСОБА_11 можливості вільно пересуватися, незаконно утримував його в автомобілі марки «OPEL Vectra» (державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ) приблизно до 08.00 год. 06 серпня 2014 року. Після чого, Особа, продемонструвавши ОСОБА_16 посвідчення співробітника Служби безпеки України, яке той сприйняв як дійсне, висловив погрози щодо застосування насильства в разі звернення до правоохоронних органів, подолавши таким чином волю останнього до опору, продовжувала незаконно утримувати ОСОБА_11 у вказаному автомобілі на території автомийки на вул. Набережній у м. Луцьку.
Того ж дня, близько 09.10 год. Особа привіз потерпілого
ОСОБА_11 у відділення ПАТ КБ «Надра» (Київський майдан, 1
у м. Луцьк) для отримання банківської картки, де зясувавши, що для відновлення банківської картки необхідно не менше трьох робочих днів, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та Особа вирішили незаконно позбавити волі ОСОБА_11 та організувати перебування під постійним наглядом.
Таким чином, з 06 по 09 серпня 2014 року ОСОБА_18 був незаконно позбавлений волі та знаходився:
06 серпня 2014 року в період приблизно з 15.00 по 19.00 год. в приміщенні мотелю «Гуцул» (вул. Карпенка-Карого, 3 в м. Луцьку) під наглядом ОСОБА_23 ;
у період з 19.00 год. 06 серпня 2014 року по 09.00 год. 07 серпня 2014 року в квартирі АДРЕСА_2 та в період із 12.00 год. 07 серпня 2014 року по 12.00 год. 09 серпня 2014 року в квартирі в квартирі АДРЕСА_3 та з 15.00 год. 11 серпня 2014 року по 09.00 год. 12 серпня 2014 року в готелі «Транзит+» (вул. Луцька, 8 у с. Гіркій Полонці Луцького району Волинської області) під наглядом ОСОБА_22
12 серпня 2014 року Особа у відділенні ПАТ КБ «Надра» № 0202
(просп. Соборності, 42а/37 у м. Луцьку) дізналась про відсутність коштів на рахунку ОСОБА_11 та з відома усіх учасників вчинення злочину, відпустили потерпілого ОСОБА_11 .
У результаті розгляду кримінального провадження, апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок районного суду від 05 жовтня 2016 року в частині призначеного покарання та ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 189 КК на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 146 КК на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу на строк 3 роки 6 місяців із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна; за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу на строк 3 роки 3 місяці. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_8 визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. У решті вирок залишив без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати вирок апеляційного суду і залишити вирок місцевого суду без зміни. На думку засудженого, апеляційний суд не врахував повною мірою всіх обставин кримінального провадження, наявних у ньому пом`якшуючих обставин, даних про його особу й безпідставно ухвалив свій вирок, яким призначив покарання з його реальним відбуванням, що є явно несправедливим через суворість.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які кожен окремо просили задовольнити касаційну скаргу, думку прокурора, який вважав, що вирок апеляційного суду є законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню на таких підставах.
При перевірці законності й обґрунтованості судового рішення суду апеляційної інстанцій касаційний суд керується приписами ч. 2 ст.433 КПК.
Доведеність винуватості засудженого ОСОБА_8
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК, відповідно до вимог ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржується.
Доводи засудженого ОСОБА_8 , наведені ним у касаційній скарзі, про можливість призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що в результаті розгляду кримінального провадження апеляційний суд правильно визнав призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженого, і навів у вироку належно обґрунтовані мотиви прийнятого рішення.
Як убачається з матеріалів провадження, апеляційний суд при призначенні засудженому покарання з його реальним відбуванням указав, що суд першої інстанції достатньою мірою не врахував характеру та ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, а також того, що останній під час досудового розслідування тривалий період часу перебував у розшуку, що свідчить про його ухилення від правосуддя та кримінальної відповідальності.
Вирішуючи питання про розмір призначеного покарання, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують покарання, повне визнання вини, щире каяття, відшкодування завданих збитків, а також дані про особу ОСОБА_8 , який до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав, у вчиненому розкаявся, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей. Урахував апеляційний суд і думку потерпілого, який просив не позбавляти волі ОСОБА_8 .
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, особи засудженого розмір визначеного апеляційним судом ОСОБА_24 покарання із застосуванням ст. 69 КК за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 цього Кодексу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів відповідно до вимог ст. 65 КК.
На думку колегії суддів, підстави вважати, що призначене
ОСОБА_24 покарання є несправедливим через його суворість, відсутні.
Вирок апеляційного суду відповідає загальним вимогам до вироків.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, колегія суддів не встановила.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Волинської області від 27 лютого

2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3