№707/683/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2017 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження

за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сурдуліца, Сербія, серб, громадянин Сербії, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина 2002 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України
ВСТАНОВИВ:

Міленковіч Ненад 26.02.2017 року близько 18:30 години таємно, умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на викрадення чужого майна, упевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, викрав із території ПП «Семиз», що знаходиться за адресою: вул. Дніпровська, 105, с. Леськи, Черкаського району, Черкаської області, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20 дерев`яних дошок породи сосна довжиною по 3 м кожна в кількості 0,24 м3, вартість яких згідно товарного чеку № 7 від 03.03.2017 становить 576 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілому матеріальних збитків на зазначену суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений Міленковіч Ненад свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, обставини вчинення ним злочину підтвердив у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, та від дачі показань відмовився.

Враховуючи ту обставину, що обвинувачений визнає свою вину повністю та у відповідності до вимог ст. 349 КПК України при визначенні обсягу доказів, які повинні були досліджуватись, учасники судового процесу не заперечували проти визнання недоцільним їх дослідження, оскільки обставини та докази ніким не оспорюються та правильно їх розуміють учасники процесу і за відсутності сумнівів у добровільності такої їх позиції, суд вважає недоцільним досліджувати докази по справі, роз`яснивши учасникам процесу про те, що вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки обвинувачений визнав свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_6 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Під час призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України відповідно до положень Загальної частини цього ж кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме, щирого каяття та активного сприянню розкриттю злочину, повне відшкодування шкоди потерпілому, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення особи та запобігання вчиненню ним нових злочинів є кримінальне покарання у виді штрафу.

В судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього амністії, звільнивши його від відбування покарання, оскільки він має на утриманні малолітнього сина, не позбавлений батьківських прав, злочин який йому інкримінується не є особливо тяжким, відповідно до ст. 12 КК України, а тому він підпадає під дію п.в) ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році», з наслідками застосування амністії ознайомлений.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цьогоЗакону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Згідно п."в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
На день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 Ненад має на утриманні малотнього сина 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 виданого 14.03.2002 року.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 Ненад амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_7 Ненад поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_7 Ненад наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
Підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Доля речових доказів повинна бути вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373-375 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» Міленковіча Ненада звільнити від відбування покарання.
Запобіжний захід Міленковічу Ненаду до вступу вироку в законну силу особисте зобов`язання - залишити.

Речові докази, а саме 20 деревяних дошок породи сосна довжиною по 3 м кожна в кількості 0,24 м3 передати за належністю власнику ОСОБА_5 .

Вирок після проголошення вручити учасникам провадження.

На вирок може бути подана апеляція до судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1