УХВАЛА
19 грудня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України,
зареєстрованого за адресою:
проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 .

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначене покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строком на один рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без дозволу органу пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію в ці органи. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнено від відбування основного та додаткового призначеного покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено, стягнуто з ПАТ СК «Галицька» на користь ОСОБА_8 50000 грн. матеріальної шкоди.

За доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 , вирок суду в частині кваліфікації злочину не відповідає фактичним обставинам злочину, а в частині вчиненого злочину не відповідає призначеному покарання.
Апелянт звертає увагу на те, що надані суду висновки судово медичної експертизи містять неповні відомості щодо тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 , зокрема не досліджена і не врахована вся медична документація, а тому був зроблений хибний висновок про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень в потерпілого. Представник потерпілого ОСОБА_9 зазначає, що він відібрав письмові пояснення у лікаря хірурга, який не тільки здійснював лікування потерпілого, але й проводив первісний огляд ОСОБА_8 безпосередньо в день дорожньо транспортної пригоди (далі ДТП). Апелянт звертає увагу на те, що лікар зазначив, що висновки не повністю відображають тілесні ушкодження, які були завдані потерпілому.
Представник потерпілого ОСОБА_9 зазначає, що в суді першої інстанції заявляв клопотання про призначення повторної судово медичної експертизи та про допит експертів, які проводили експертизи під час досудового розслідування, проте суд відмовив в задоволенні його клопотання.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні цивільного позову потерпілого до обвинуваченого про відшкодування йому моральної шкоди. Представник зазначає, що завдана моральна шкода потерпілому полягає в душевних стражданнях, які довелося йому перенести у зв`язку із завданими в результаті дій ОСОБА_5 , зокрема потерпілий перебував тривалий час на лікуванні, яке продовжується і до сьогодні. Більше того, апелянт зазначає, що потерпілому було виконано багато операцій, після яких він довгий час перебував в лікарні. Представник потерпілого ОСОБА_9 звертає увагу на те, що обвинувачений відшкодував лишу частину коштів, у зв`язку з чим не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди.
Апелянт зазначає, що серйозність отриманих травм та глибину душевних страждань потерпілий ОСОБА_8 об`єктивно оцінює в грошовій сумі 9400 доларів США. При цьому апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений відшкодував потерпілому частину вказаних грошових коштів, а саме 7400 доларів США в рахунок шкоди завданої здоровю та моральної шкоди. Проте іншу частину в розмірі 2000 доларів США обвинувачений не відшкодував. Саме на підставі цього представник потерпілого ОСОБА_9 вважає, що обвинувачений повинен відшкодувати 2000 доларів США, що станом на 23 грудня 2016 року складало 52560 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 31 травня 2016 року приблизно в 17 год. 29 хв., керуючи автомобілем «Мітсубісі», номерний знак НОМЕР_1 , від`їжджав з тротуару біля будинку № 59-б по проспекту Голосіївському в м. Києві та в порушення вимог п.п. 1.5, 2.1 «а», 10.1, 10.3, 10.4 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), маючи на меті виконати розворот, заборонений у даному місці, проявивши неуважність до дорожньої обстановки, перед початком руху і виконання відповідного маневру, не переконався, що цей маневр буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, не надав дорогу мотоциклу, який рухався в попутному напрямку, виїхав спочатку в праву смугу руху, потім в середню, де і вчинив зіткнення з мотоциклом «БМВ», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , що призвело до отримання останнім тілесних ушкоджень середнього ступеню.

Під час апеляційного розгляду представник потерпілого ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку яких підтримав прокурор. Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи вирок про визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд, дотримуючись принципу незалежності, безсторонності та диспозитивності, дослідив докази як сторони обвинувачення, так і сторони захисту та прийняв законне та обґрунтоване рішення.
В доводах апеляційної скарги представник потерпілого ОСОБА_9 просить перекваліфікувати злочин з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України, мотивуючи це тим, що тілесні ушкодження, заподіяні потерпілому ОСОБА_8 , є тяжкими.
Колегія суддів вважає, що такі доводи апелянта не ґрунтуються на законі.
Положеннями ч. 1 ст. 477 КПК України передбачено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, зазначених в цій нормі закону. В такому випадку саме на потерпілих покладається тягар доведення та функція обвинувачення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, є злочином публічного обвинувачення, при виявленні якого орган досудового розслідування має провести розслідування, встановити, викрити і притягнути до кримінальної відповідальності особу, що вчинила злочин та після завершення розслідування підтримувати обвинувачення в суді.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що потерпілий позбавлений можливості просити суд апеляційної інстанції перекваліфікувати злочин з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки ОСОБА_5 за ч. 2 цієї норми закону обвинувачення не висувалось. Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 не підтримав клопотання про проведення потворної судово медичної експертизи.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку колегії судді, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_5 , суд в повній мірі дотримався цих вимог закону, дослідив всі докази, надані сторонами кримінального провадження, дав їм належну оцінку та прийняв законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Свій висновок суд першої інстанції обґрунтував наданими стороною обвинувачення доказами, наведеними у вироку та визнаними допустимими, належними і достовірними, а саме:
- показаннями допитаного в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду визнав повністю та пояснив, що його автомобіль був припаркований на тротуарі. Він почав рух по проспекту Голосіївському в м. Києві, перетнувши подвійну суцільну лінію, почув удар, після чого вийшов із автомобіля, побачив потерпілого без свідомості та побіг до лікарні за допомогою;
- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив що рухався на мотоциклі по проспекту Голосіївському. В цей час автомобіль «Мітсубісі» здійснив непередбачуваний маневр, перетнув шість смуг руху, переїхавши через подвійну суцільну смугу та здійснив зіткнення з його мотоциклом, після чого він втратив свідомість та прийшов до тями через 12 годин у лікарні;
- даними протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди від 31 травня 2016 року, відповідно до якого проведено огляд та фіксацію ДТП та складено відповідну схему ДТП із фототаблицею до нього;

- протоколом додаткового огляду місця події від18 липня 2016 року, відповідно до якого оглянуто місце вчинення ДТП із фототаблицею до нього
- висновком експерта № 544ат від 25 липня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_5 мав керуватись п.п. 10.1, 10.3 ПДР України та мав технічну можливість уникнути зіткнення, шляхом виконання вказаних пунктів. Одночасно, ОСОБА_8 не мав технічної змоги уникнути зіткнення. Порушення ОСОБА_5 п.п. 10.1, 10.3 ПДР України стало причиною зіткнення транспортних засобів;
- висновком експертів № 1335/Е від 21 липня 2016 року та № 1491/Е від 23 серпня 2016 року, відповідно до яких встановлено отримання потерпілим, серед інших, середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Доводи в апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_9 про те, що висновки судово медичних експертиз містять неповні відомості щодо тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 , оскільки експертизи проводились на підставі неповних даних,колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки експертам була надана на дослідження не лише постанова слідчого про призначення експертизи, а й вся медична документація потерпілого ОСОБА_8 . Об`єктивність висновків експертиз сумніву у колегії суддів не викликає.
Крім того, колегія суддів вважає, що висновки експертів відповідають вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень від 26 грудня 2012 року. Ставити під сумнів кваліфікацію експертів та їх об`єктивність підстав немає, а тому доводи апелянтів про те, що висновки експертиз слід визнати неналежним та недопустимим доказом, є безпідставними.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши фактичні обставини злочину, давши належну оцінку доказам у їх сукупності, визнавши їх належними та допустимими, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Стосовно призначеного покарання колегія суддів зазначає наступне.
Положення ст. 370 КПК України щодо наведення мотивів та підстав для ухвалення судового рішення розповсюджується не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, в повній мірі дотримався вимог закону.
Призначаючи покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до середнього ступеню тяжкості злочинів, обставин вчинення неумисного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та часткове відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі та звільнення обвинуваченого від його відбування з іспитовим строком. На думку колегії суддів, таке покарання за своїм видом та розміром відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції в частині застосування до ОСОБА_5 амністії ніким оскаржується, відтак висновок суду про звільнення обвинуваченого від призначеного основного та додаткового покарання судом апеляційної інстанції не переглядається.
В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апелянта про необґрунтоване часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_5 заслуговують на увагу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_8 подав до суду першої інстанції цивільний позов з уточненнями про відшкодування шкоди заподіяної злочином, зокрема про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі 147737 грн. 52 коп. та моральної шкоди в розмірі 52560 грн. 00 коп.
Задовольняючи позовні вимоги потерпілого частково, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_5 , сплативши 7400 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 22 липня 2016 року складало 183639 грн. 14 коп., повністю компенсував ОСОБА_8 як моральну, так і матеріальну шкоду.
З таким висновком суду колегія суддів не погоджується.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 тривалий час перебував на лікуванні, переніс багато операцій, більше ніж півтора місяця дотримувався постільного режиму, ходив на милицях, пройшов тривалий курс післяопераційної реабілітації.
В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що сума, яку сплатив йому обвинувачений не покриває всю шкоду, зокрема ті моральні страждання, які прийшлось йому пережити.
Відповідно до вироку, обвинувачений ОСОБА_5 сплатив потерпілому 183639 грн. 14 коп., проте як вбачається з цивільного позову, потерпілий ОСОБА_8 просив стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 147737 грн. 52 коп. та моральну шкоду в розмірі 52560 грн. 00 коп., що загалом становить 200297 грн. 52 коп.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в результаті вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпілий ОСОБА_8 отримав травми, що в їх сукупності призвели до розладу його здоров`я, яке не відновив до цього часу. ОСОБА_8 відчував і відчуває моральні страждання не тільки від фізичного болю, але й від усвідомлення того, що від отриманих в результаті ДТП травм його фізичні можливості стали обмеженими, що призвело до порушення нормального перебігу його життя.
З урахуванням заподіяних тілесних ушкоджень, тривалості лікування, в результаті чого був порушений звичний для потерпілого спосіб життя, а також з урахуванням позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь потерпілого ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 17000 гривень для відшкодування моральної шкоди.
На думку колегії суддів, такий розмір не виходить за розумні межі, є справедливим та таким, що відповідає моральним стражданням потерпілого ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, змінити в частині цивільного позову.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 17000 грн.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3