УХВАЛА

29 вересня 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в особі слідчого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
підозрюваного ОСОБА_5
захисника-адвоката ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:
Слідчий СУ ГУНП України в Рівненській області майор поліції ОСОБА_3 , звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із клопотанням, яке погоджене прокурором прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 .
З клопотання вбачається, що 26 липня 2017 року, приблизно о 21 годині 45 хвилин, у темну пору доби, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем BMW, номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог підпункту б)пункту 12.9. та пункту 33 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі Правила дорожнього руху), рухаючись з увімкненим ближнім світлом фар, зі швидкістю близько 70 км/год, що перевищує допустиму для даної ділянки дороги, на якій встановлено дорожній знак 3.29 (Обмеження максимально допустимої швидкості 50 км/год), проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.5 (Перевага зустрічного руху), по правій смузі проїзної частини автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів зі сторони м. Рівне в напрямку м. Сарни, на 145 км + 500 м вищевказаної автодороги, що в межах Рівненського району, Рівненської області, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, в порушення вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, раптово та в безпосередній близькості виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем Citroen Jumpy, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку та не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.

Після вказаного зіткнення водій автомобіля BMW, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , втратив керованість над транспортним засобом, продовжив руху по зустрічній смузі руху, де відбулося зіткнення із автомобілем Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався у напрямку м. Рівне та не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди:

-пасажир автомобіля BMW, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди;

-пасажир автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження;

-пасажир автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_11 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження;

-водій автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_5 вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, що вимагають від водія перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

29 вересня 2017 року ОСОБА_5 оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно з ч. 4 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких та передбачає в якості максимальної міри покарання позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

Згідно зі ст. 177 КПК України, основною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вважаю за доцільним обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та є необхідним для того, щоб забезпечити виконання останнього покладених на нього процесуальних обов`язків, тобто забезпечити своєчасне його з`явлення до слідчого та суду на виклик для проведення слідчих та інших процесуальних дій, а також запобігти можливим спробам переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас, для забезпечення уникнення вищевказаних ризиків, відносно ОСОБА_5 необхідно встановити визначені обмеження.

В судовому засіданні прокурор та слідчий повністю підтримали клопотання просили його задоволити з підстав викладених у ньому так, як у вказаному клопотанні підтверджено наявність ризиків, що дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити речі та документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у силу своєї службової діяльності незаконно впливати на інших учасників у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків,
Підозрюваний та адвокат в судовому засіданні просили обрати міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов"язання, оскільки підозрюваний має постійне місце проживання, де проживає з дружиною, має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судимий. Крім того, одна дитина постійно проживає з мамою в м. Рівному і потребує постійного лікування, а тому йому необхідно щоденно їздити в м. Рівне, привозити необхідні медикаменти та продукти лікування, грошові кошти для лікування дитини.
Слідчий суддя, заслухавши учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Винуватість ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які дають підстави підозрювати його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зокрема: протоколом огляду місця події місця дорожньо-транспортної пригоди, показаннями свідків, висновком інженерно-транспортної експертизи та іншими доказами і матеріалами кримінального провадження.

Твердження прокурора, що ОСОБА_5 може вчиняти інші кримінальні злочини, ухилитися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини по справі та впливу на свідків, ніякими обґрунтованими та належними доказами не підтверджено.
29 вересня 2017 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Поряд з цим слідчим повністю доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, на які він посилається у клопотанні.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, вказані в ст.178 КПК України.
Згідно ч.1 ст.181 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту повинен перевірити чи достатньо підстав для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні зясувати, чи є домашній арешт до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обовязків, а також, чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням іншого запобіжного заходу.
При обранні виду запобіжного заходу суди враховують вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного увязнення.
Натомість, протягом розгляду клопотання про обрання запобіжного заходуОСОБА_5 у вигляді цілодобового домашнього арешту не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Слідчий суддя приходить до переконання, що є всі підстави для застосування, у відповідності до ч. 4 ст.194 КПК України, більш м`якого запобіжного заходу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
П.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України», береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти (7). При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (21, с.98). Справа ЄСПЧ «Пунцельт проти Чехії».
Таким чином, характеризуючи особу підозрюваного ОСОБА_5 немає підстав в даний час стверджувати, про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України на запобігання, яким спрямоване застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Згідно з положенням Конвенції про захист прав людини, а також загальної спрямованості реформи кримінального судочинства на гуманізацію й підвищення гарантій захисту прав особи, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, слідчий суддя приходить до переконання про обрання підозрюваному міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання.
Відповідно до ст. 179 КПК України: особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу; підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати; контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду - прокурор.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-179, 193-174, 196, 309 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в :
В задоволенні клопотання відмовити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, українця, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого, не одруженого, зареєстрованого адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі процесуальні обовязки:
1)прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження;

2)повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

Встановити строк дії ухвали до 27 листопада 2017 року.
Термін дії обовязків, покладених судом, визначити до 27 листопада 2017 року.
Копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов"язання передати на виконання СУ ГУ Національної поліції в Рівненській області.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Слідчий судя Рівненського міського суду ОСОБА_1