АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10

перекладача ОСОБА_11
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №40017234 щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, та клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою з підготовчого судового засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні №40017234по обвинуваченню ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України повернуто прокурору прокуратури міста Києва для виконання вимог, зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали.
Повертаючи прокурору даний обвинувальний акт з підстав його невідповідності вимогам кримінального процесуального закону, суд першої інстанції мотивував прийняте рішення тим, що в порушення вимог ст. 291 КПК України, пред`явлене обвинувачення не містить чіткого формулювання із зазначенням конкретних дій щодо кожного з обвинувачених, у вчиненні яких вони обвинувачуються, зокрема відсутнє чітке розмежування дій, із зазначенням форми вини, мотиву і мети вчинення злочину, а при викладенні формулювання обвинувачення щодо вчинення інкримінованого злочину за попередньою змовою групою осіб органом досудового розслідування не зазначено місця, часу і обставин такої попередньої змови та надання згоди на участь у вчиненні злочину, що є кваліфікуючою ознакою, і має бути чітко встановлено стороною обвинувачення.
Крім того суд вказав, що викладені в обвинувальному акті обставини не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення за ч.4 ст. 187 КК України, оскільки кримінальне правопорушення вчинене групою осіб за попередньою змовою або вчинене організованою групою кваліфікуються окремо за різними частинами відповідної норми особливої частини КК України.
Також суд зазначив, що в обвинувальному акті неправильно зазначено дату народження обвинуваченого ОСОБА_15 , а реєстр матеріалів досудового розслідування не містить усіх передбачених законом даних, зокрема даних про внесення відомостей про початок та закінчення досудового розслідування, а також відсутні дані про залучення захисників, перекладача та потерпілих.
Наведені порушення вимог КПК України, як зазначено в оскаржуваному рішенні, перешкоджають суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути справу і постановити законне й обґрунтоване судове рішення, оскільки запропоноване органом досудового розслідування формулювання обвинувачення не містить повної, детальної інформації щодо пред`явленого особам обвинувачення, що порушує їх право на захист.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18.01.2018 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №40017234 по обвинуваченню ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд даного обвинувального акта в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
При цьому зазначає, що усі вимоги, передбачені ч.2 ст. 291 КПК України, у даному обвинувальному акті додержано в повному обсязі і у суду були всі підстави для призначення судового розгляду по суті.
Також прокурор вважає, що рішення про повернення обвинувального акта прокурору з вказаних підстав суперечить положенням ст. 314 КПК України, оскільки у підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції не вправі вирішувати питання щодо правильності кваліфікації дій обвинувачених та достатності ознак складу кримінального правопорушення, в якому вони обвинувачуються.

На подану прокурором апеляційну скаргу та клопотання про продовження строку тримання під вартою захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 подала свої заперечення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги та поданого клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою; думку адвокатів ОСОБА_10 захисника ОСОБА_17 , ОСОБА_9 захисника ОСОБА_12 та ОСОБА_7 захисника ОСОБА_15 , які погодились з апеляційною скаргою прокурора та заперечували проти клопотання сторони обвинувачення щодо продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, при цьому просили змінити обвинуваченим запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі; думку адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_14 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_16 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вищезазначеного клопотання прокурора, а також просили змінити їх підзахисним обраний запобіжний захід на більш м`який; позицію обвинувачених, кожний з яких підтримав доводи свого захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження №40017234 та доводи апеляційної скарги і клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та клопотання прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, повернення обвинувального акту прокурору може бути лише в разі, якщо при його складанні були допущені порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, суд зазначив, що пред`явлене обвинувачення не містить чіткого формулювання із зазначенням конкретних дій щодо кожного обвинуваченого, у вчиненні яких вони обвинувачуються, зокрема відсутнє чітке розмежування дій, із зазначенням форми вини, мотиву і мети вчинення злочинів, тобто викладене в обвинувальному акті обвинувачення, його формулювання та наведені у ньому фактичні обставини вчинення злочину є неконкретними та не містять необхідних складових про час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення. Крім того, викладені в обвинувальному акті обставини не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення за ч.4 ст. 187 КК України, оскільки вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою і вчинення злочину організованою групою кваліфікуються окремо за різними частинами відповідної норми особливої частини КК України.

Також суд вказав, що в обвинувальному акті неправильно зазначено дату народження обвинуваченого ОСОБА_15 , а реєстр матеріалів досудового розслідування не містить усіх передбачених законом даних, зокрема даних про внесення відомостей про початок та закінчення досудового розслідування, а також відсутні дані про залучення захисників, перекладача та потерпілих.

Проте, як убачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , у ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч.2 ст. 291 КПК України, анкетні відомості обвинувачених встановлені вірно, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, так як слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею.
Обвинувальний акт підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, до обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому відображено дані про проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії, про прийняті процесуальні рішення, а також відомості про заходи забезпечення кримінального провадження застосовані в ході досудового розслідування.

Таким чином, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, перевіривши підстави з яких було повернуто обвинувальний акт прокурору, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є необґрунтованим, а тому ухвала підготовчого судового засідання від 18.01.2018 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №40017234 відносно відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 підлягає скасуванню як незаконна, оскільки зазначені в ухвалі суду підстави повернення обвинувального акту не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, є надуманими і такими, що порушують принцип диспозитивності, згідно якого суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його компетенції.

Що стосується клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то колегія суддів вважає за необхідне його задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 331 КПК України, суд, в тому числі апеляційної інстанції, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинуваченого або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , останні обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії особливо тяжкого злочину, за що передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років.

У своєму клопотанні прокурор, посилаючись на наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, можуть незаконно впливати на потерпілих і свідків, схиляючи останніх до зміни показів щодо причетності обвинувачених до інкримінованого злочину, просить продовжити обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Тобто, наведені у клопотанні прокурора ризики, запобігання яких є метою та підставою застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

Таким чином, наявні в матеріалах кримінального провадження дані та обставини, в тому числі на які прокурор посилається у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, враховуючи наявність ризиків, викладених у ст. 177 КПК України, а також приймаючи до уваги обставини, які відповідно до положень ст. 178 цього Кодексу, повинні враховуватися, як при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при продовженні строку тримання під вартою, колегія суддів вважає необхідним, з метою забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 покладених на них процесуальних обов`язків та запобігання передбаченим законом ризикам, продовжити обвинуваченим строк їх тримання під вартою починаючи з 18.03.2018 року на 60 (шістдесят) днів до 16 травня 2018 року включно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст.ст. 177, 183, 331, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року в частині повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №40017234 щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Продовжити:
- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
- ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,
- ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,
обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 16 травня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа: 11-кп/796/805/2018
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_18
Доповідач: ОСОБА_1