УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" лютого 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора прокуратури Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про застосування до неповнолітніх примусових заходів виховного характеру, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003417 від 09.03.2014 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з неповною загальною середньою освітою, учениці 11 класу СЗОШ №224 міста Києва, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, громадянки України, з неповною загальною середньою освітою, учениці 11 класу СЗОШ №224 міста Києва, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, студентки 2 курсу Київського національного університету ім. Т.Шевченка, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.03.2015 року, близько 18 годині 40 хвилин, у неповнолітньої ОСОБА_9 , відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, а також осіб, які не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що перебували на території парку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по бульвару Перова, в м. Києві, на ґрунті особистої неприязні виник словесний конфлікт з неповнолітніми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..

Так, в ході раптово виниклої сварки, неповнолітня ОСОБА_9 , маючи намір нанести тілесні ушкодження ОСОБА_10 , умисно нанесла останній удар кулаком в область голови, завдавши фізичного болю, без спричинення тілесних ушкоджень. Одночасно, з метою подолання опору з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , приєднавшись до протиправних дій ОСОБА_9 , неповнолітня ОСОБА_8 , яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність, пирснула з балончику з дезодорантом в обличчя потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . У подальшому, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, почали умисно наносити руками та ногами удари неповнолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в область голови та тулуба, завдавши їм фізичного болю, та спричинивши тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 770 від 16.04.15 року при проведенні судово-медичної експертизи у громадянки ОСОБА_10 виявлено синець на тильній поверхні лівого передпліччя в середній третині жовто-синього кольору, невизначеної форми, розміром 4х3 см. Вказане ушкодження спричинене тупим предметом, могло утворитись 08.03.2015, не було небезпечним для життя та відноситься до Легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №737 від 14.04.2015 при проведені судово-медичної експертизи громадянки ОСОБА_11 , 1998 р.н., та вивчені медичної документації на її ім`я виявлені наступні тілесні ушкодження. Синці: в ділянці чола справа-1, на нижній повіці лівого ока з переходом в підочну, виличну та щічну ділянки -1, в ділянці чола зліва -, на зовнішній поверхні правої гомілки у середній третині 1. Крововилив склери лівого ока. Вказані ушкодження спричинені тупими (тупим) предметом (предметами), що не відобразили в собі характерних властивостей травмуючого (травмуючих) предмета (предметів), за давністю утворення, враховуючи їх морфологічні особливості, можуть відповідати даті вказаній в постанові, тобто 08.03.2015 року, не є небезпечними для життя та відносяться до Легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Звертаючись з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру прокурор послався на те, що вказані особи вперше вчинили суспільно небезпечне діяння до досягнення 16 річного віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила задовольнити клопотання та застосувати примусові заходи виховного характеру.

Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання прокурора та просила застосувати примусові заходи виховного характеру.

Неповнолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 свою провину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визнали повністю, щиро розкаялися, підтримали думку захисника щодо задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора та просив застосувати примусові заходи виховного характеру.

ОСОБА_8 свою провину визнала повністю за вказаними в клопотанні фактичними обставинами, щиро розкаялася у вчиненому, підтримала думку захисника.

Таким чином, в діях ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження. Однак, на момент вчинення злочину обвинувачені не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, оскільки ОСОБА_8 , ОСОБА_6 виповнилося 14 років, ОСОБА_7 виповнилося 13 років.

Крім цього суд встановив, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожна окремо, скоїли 08 березня 2015 року.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до положень ст.498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Примусові заходи виховного характеру передбачені ст.105 КК України, тобто кримінальним законом.

Застосування кримінального закону, у тому числі примусових заходів виховного характеру можливо тільки в межах строку давності, передбаченого ст. 106 КК України, який на даний час закінчився.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яку ратифіковано постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., держави-учасниці визнають право кожної дитини, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство, звинувачується або визнається винною в його порушенні, на таке поводження, що сприяє розвиткові у дитини почуття гідності і значущості, зміцнює в ній повагу до прав людини й основних свобод інших та при якому враховуються вік дитини і бажаність сприяння її реінтеграції та виконання нею корисної ролі в суспільстві.

Відповідно до ст. 22 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не є суб`єктами злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а тому вони не можуть бути звільненими від кримінальної відповідальності.

Окрім цього, суд наголошує, що враховуючи спеціальні вимоги судового розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, встановлені ст. 501 КПК, якщо під час судового розгляду не буде доведено хоча б однією із зазначених у ст. 501 КПК України обставин, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

Виходячи з наведеного, у зв`язку з тим, що неповнолітні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вчинили суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, попри клопотання прокурора про застосування до неповнолітніх примусових заходів виховного характеру, враховуючи неможливість їх застосування у зв`язку з закінченням строків давності, з огляду на міжнародні стандарти (статті 3 (1), 37 (с) та 40 (2) (b)(ііі) Конвенції про права дитини), беручи до уваги правові наслідки для неповнолітнього, діючи відповідно до принципу верховенства права (ст. 8 КПК), керуючись частинами 4 та 6 ст. 9 КПК України, суд приходить до висновку щодо необхідності закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року № 3 (зі змінами, внесеними постановами від 25 грудня 1992 року № 13 та 3 грудня 1997 року № 12), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_12 не підлягає вирішенню у даній справі, а має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 105, 106 КК України, ст. 498, 501 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора про застосування до неповнолітніх примусових заходів виховного характеру, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003417 від 09.03.2014 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відмовити.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003417 від 09.03.2014 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрити в зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня її проголошення.
Суддя: