Номер провадження: 11-кп/785/457/17
Номер справи місцевого суду: 520/8745/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі матеріали кримінального провадження №0002667 від 02.06.2015 року за апеляційною скаргою прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 10.01.2017 року,-

встановив:
за вироком Київського районного суду м. Одеси від 12.01.2017 року, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

дії обвинуваченого кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.186 КК України перекваліфіковані на ч.1 ст.125 КК України та обвинуваченого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та йому призначене покарання у виді штрафу у сумі 510 гривень. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
За результатами судового розгляду в суді першої інстанції, суд встановив, що в діях обвинуваченого ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, але міститься склад кримінального правопорушення, передбачене ст. 125 ч.1 КК України.
Так, районним судом за результатами судового розгляду було встановлено, що 01 червня 2015 року, приблизно о 1700 год., обвинувачений ОСОБА_9 , знаходячись на АДРЕСА_2 , помітив, що за вказаною адресою знаходиться його знайома ОСОБА_12 , з якою його пов`язували стосунки, та потерпілий ОСОБА_7 , в результаті чого у нього виникло відчуття ревнощів. ОСОБА_9 підійшов до потерпілого ОСОБА_7 та наніс йому один удару рукою (зжатою в кулак кістю) в обличчя - в район лівого ока, спричинивши останньому, згідно висновку №1234 судово-медичної експертизи від 11.06.2015 року, легкі тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_9 попросив у потерпілого телефон, щоб видалити номер ОСОБА_12 , та пішов. Через пів години обвинувачений приніс ОСОБА_12 з метою передачи телефону з сім-карткою потерпілому ОСОБА_7 .
Таким чином, судом встановлено, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим виник на ґрунті ревнощі, під час якого обвинувачений наніс потерпілому тілесне ушкодження, та забрав телефон, з якого потерпілий спілкувався с його дівчиною, та через пів години, повернув телефон.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_9 винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання, з іспитовим строком на 3 роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор зазначає, що суд прийняв рішення про перекваліфікацію вчиненого не дослідивши всіх матеріалів справи, поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_9 сховав телефон викрадений у ОСОБА_7 в квартирі ОСОБА_12 , а чохол від нього забрав собі та приніс до себе додому, що свідчить про наміри ОСОБА_9 привласнити майно, тобто наявність у нього корисливого мотиву.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції, не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; допитавши потерпілого, який фактично не заперечував проти правильності кваліфікації районним судом дій обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Висновки суду першої інстанції про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні грабежу, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК Українита доведеність його вини у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК Україниза обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які районним судом були досліджені в повному обсязі, та частково дослідженні апеляційним судом, а саме:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 який в судовому засіданні, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції пояснив, що свою вину у відкритому викраденні чужого майна не визнає, проте не заперечує, що спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 . Обвинувачений пояснив, що з потерпілим особисто знайомий не був, а тільки декілька разів спілкувались по телефону, оскільки потерпілий намагався зустрічатися з його дівчиною ОСОБА_12 , що йому не подобалося. 01 червня 2015 року він побачив у парку ОСОБА_12 , яка гуляла з дитиною та спілкувалася з ОСОБА_7 . Це йому дуже не сподобалося, він обурився від такої поведінки ОСОБА_7 , підійшов до нього на наніс йому удар кулаком в око, від якого той впав. Коли ОСОБА_7 підвівся та відійшов у сторону, він підійшов до нього та попросив у нього мобільний телефон для того, заявивши при цьому останньому, що б той більше не телефонував ОСОБА_12 . ОСОБА_7 на його прохання віддав свій телефон, який того ж дня, а саме через пів години, ОСОБА_9 віддав ОСОБА_12 для передачи ОСОБА_7 . Наміру відкритого заволодіння телефоном потерпілого з корисливих мотивів у нього не було, а його дії були наслідком ревнощів, та переслідували ціль унеможливити спілкування ОСОБА_7 із ОСОБА_12 ;

- допитаний апеляційним судом потерпілий ОСОБА_7 , підтвердив свої показання надані в районному суді та пояснив, що з обвинуваченим особисто знайомий не був, але ОСОБА_9 декілька разів йому телефонував, проявляв ревнощі та вимагав від нього не зустрічатися та не спілкуватися по телефону з ОСОБА_12 01 червня 2015 року, він зустрівся з ОСОБА_12 в парку та спілкувався з нею. В цей час до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_9 та спитав хто він такий. Дізнавшись, що він є саме тією особою, якій обвинувачений телефонував на ґрунті ревнощів, ОСОБА_9 наніс йому удар кулаком в око. Потім ОСОБА_9 попросив у нього телефон, пояснивши при цьому, що хоче видалити з телефону номер телефону ОСОБА_12 , для того, щоб він більше не телефонував останній. Через два дні працівники поліції повернули йому телефон, який був виданий ОСОБА_12 . Більш того, під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_7 не зміг дати раціонального пояснення своїм діям під час повідомлення працівників поліції про скоєння відносно нього кримінального правопорушення, одночасно повідомивши суду про те, що працівникам поліції він не розповів істині причини конфлікту з ОСОБА_9 та обставини, при яких останній забрав у нього телефон, про які від дав пояснення в апеляційному суді. ОСОБА_7 заявив апеляційному суду, що дії ОСОБА_9 під час коли останній взяв його телефон, він сприймав, як наслідок ревнощів, та фактично не розцінював такі дії, як відкрите викрадення його майна, а розцінив як намагання обвинуваченого обмежити його спілкування з ОСОБА_12 . Чому вказані обставини він не повідомив працівникам поліції він пояснити не зміг;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка під час допиту в районному суді пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_9 раніше була знайома та зустрічалась з ним. Влітку 2015 року, гуляючи в парку з дитиною, вона зустрілася зі своїм знайомим ОСОБА_7 . За декілька днів до зустрічі з ОСОБА_7 вона посварилася з ОСОБА_9 . Під час прогулянки в парку, в той час коли вона спілкувалася з ОСОБА_7 , до них підійшов ОСОБА_9 , та спитав у ОСОБА_7 хто він такий. ОСОБА_7 відповів, що він є її хлопцем, на що ОСОБА_9 відповів, що він є її хлопцем, та між парнями почалася сварка, а вона забравши дитину пішла додому. Приблизно через півгодини до неї додому прийшов ОСОБА_9 , сказав їй про те, що вона більше не буде спілкуватися з ОСОБА_7 та залишив їй телефон та сім-картку, які належали ОСОБА_7 та попросив передати телефон потерпілому. Допитати свідка ОСОБА_12 під час апеляційного перегляду не виявилося можливим, оскільки на неодноразові виклики до суду остання не з`явилася, після чого прокурор відмовився від свого клопотання про допит свідка апеляційним судом;

- винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України також підтверджується висновком експерта №1234 від 11.06.2015 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлене тілесне пошкодження - синець повік лівого ока, яке утворилося від одноразової ударної дії тупого, твердого предмета, яким могла бути рука (стисла в кулак кисті). Дане пошкодження не було небезпечно для життя, а має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, і за цим критерієм відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_7 фактично погодився з вироком районного суду щодо кваліфікації дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України та заявив, що будь-яких претензій до нього не має, оскільки на теперішній час вони підтримують добрі стосунки.

Виходячи з встановлених під час судового розгляду в районному суді обставин та оцінивши сукупність досліджених судом доказів, враховуючи положення ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_9 відсутній прямий умисел та корисливий мотив на заволодіння майном потерпілого, як обов`язкових ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, внаслідок чого районній суд вірно перекваліфікував дії обвинуваченого на ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про те, яке покарання має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_9 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, суд визнав повне визнання провини, щире каяття у скоєнні злочину передбаченому ст. 125 ч.1 КК України, знаходження на його утримані неповнолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також врахував, що ОСОБА_11 раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місце проживання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Таким чином, правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, про призначення йому покарання в межах мінімальної межі санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставою для скасування або зміни вироку суду, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Одеси від 10.01.2017 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч.1 ст.125 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4