Справа № 504/1071/18
Провадження № 1-кс/504/426/18

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про арешт майна

17.04.2018 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, клопотання слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 від 04 квітня 2018 року, погодженого того ж дня прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000496 від 04.04.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2018 року слідчий СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 , подав до Комінтернівського районного суду Одеської області клопотання, яке в порядку ст. 199 ч. 1 КПК України погоджено прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000496 від 04.04.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Подане клопотання обгрунтовано тим, що 03.04.2018 року о 20.30 год. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Центральна в смт. Доброслав Лиманського району Одеської області з боку вул. 40 років Возволення в напрямку вул. Грубника, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину на пішохідному переході, з ліва на право по ходу руху автомобіля, напроти будинку № 77 по вул. Центральна, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу, та тілесних ушкоджень у вигляді перелому правої голені та закритої черепно - мозкової травми пішохода ОСОБА_7 .

Слідчий вказує, що автомобіль ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 та на праві власності належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.10.2000 року, виданого МРЕВ-2 м. Одеси, є об`єктом вчинення даного кримінального правопорушення.

Протоколом огляду місця події від 03.04.2018 року даний автомобіль у власника (титульного володільця) не вилучався.

В судовому засіданні прокурор підтримала дане клопотання.

ОСОБА_6 , на переконання слідчого судді, підпадає під термін «інший власник майна» виходячи з наступного:

Відповідно до пункту 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306 (далі- Правила), власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.
За змістом п.22 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України», яке набуло статусу остаточного за обставин, викладених у статті 44 § 2 Конвенції, поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права, і, таким чином, як власність в цілях вказаного положення.

Таким чином, слідчий суддя переконаний, що фактично володіючи, та керуючи транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , на підставі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_2 від 17.10.2000 року, виданого МРЕВ-2 м. Одеси, водій ОСОБА_6 відповідає вимогам терміну «інший власник», що визначений правилами ч. 1 ст. 172 КПК України.

Слідчий суддя вважав можливим проводити розгляд даного клопотання без участі іншого власника майна за правилом ч.2 ст. 172 КПК України, крім того майно не вилучалось під час огляду місця події.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного:

Положенням ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен зясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого у кримінальному провадженні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже субєкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішення питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Перевіряючи правову підставу для арешту майна, слідчий суддя звертає увагу, що органом досудового розслідування обгрунтовано внесені відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР (витяг від 04.04.2018 року), власність (титульне володіння) підтверджена відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, за протоколом огляду місця події підтверджено скоєння ДТП за участі автомобіля, щодо якого ставиться питання арешту з метою забезпечення.

Отже, слідчий суддя дійшов переконливого висновку, що вищевказаний автомобіль містить в собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відтак, відповідає визначеним у положенні ст. 98 КПК України критеріям.

Слідчий суддя дійшов до переконання, що правові підстави арешту повністю співвідносяться з встановленими обставинами даного кримінального правопорушення.

Обираючи відповідне забезпечення кримінального провадження, та вирішуючи питання про спосіб його виконання, слідчий суддя враховує, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 не є первинним власником даного транспортного засобу, в зв`язку із чим слідчий суддя переконаний, що існуються всі підстави побоюватись що незастосування певної заборони, або певного обмеження щодо даного майна, цілком ймовірно, призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, і т.п. цього майна, що відповідає критерію речовий доказ по даному кримінальному провадженню.

Слідчий суддя вважає, що арешт та заборона розпорядження вказаним автомобілем є розумним та співмірним обмеженням права власності безпосередньому завданню кримінального провадження, і є необхідним у демократичному суспільстві, є доцільним саме на цій стадії досудового розслідування, а наслідки застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, на переконання суду, не виглядають надмірним тягарем для власника арештованого майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 93, 98, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Колопотання слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області майора поліції ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.10.2000 року, виданого МРЕВ-2 м. Одеси, та перебуває у фактичному володінні (керуванні) ОСОБА_6 , 1997 р.н., заборонивши цим особам та будь- яким іншим особам розпоряджатись та користуватись даним майном.

Роз`яснити, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала слідчого судді виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна або відмова у ньому можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1