№ 336/6921/17
провадження №1-м/336/2/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2018 року м. Запоріжжя Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Кіровського районного суду м. Астрахані від 11 січня 2017 року за п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ, -
ВСТАНОВИВ:
Міністерство юстиції України звернулося до суду із клопотанням про приведення у відповідність із законодавством України та визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вироку Кіровського районного суду м. Астрахані від 11 січня 2017 року.
В обґрунтування клопотання зазначено, що вирок Кіровського районного суду м. Астрахані від 11.01.2017 року, яким ОСОБА_4 засуджено за п. «г» ч. 4 ст. 228.1 РФ, набрав законної сили.
Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Астраханській області», кінець строку відбуття покарання 18.08.2026 року.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .
Міністерством юстиції України вирішено прийняти в Україну засудженого вироком суду Російської Федерації громадянина України ОСОБА_4 для подальшого відбування покарання на території України.
В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, подане до суду клопотання містить прохання заявника про проведення судового розгляду за його відсутності.
Прокурор в судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції підтримав, вважав необхідним кваліфікувати дії засудженого відповідно вимог українського законодавства та просив призначити покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Засуджений ОСОБА_4 , який відбуває покарання на території Російської Федерації, в судове засідання не доставлявся. Із поданої ним заяви вбачається, що останній просить перевести його на територію України для подальшого відбування покарання.
Судом, з урахуванням думки прокурора, положень ст. 610 КПК України, визнано можливим розглядати клопотання у відсутність засудженого ОСОБА_4 та представника Міністерства юстиції України.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, не перевіряючи фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави і не вирішуючи питання щодо винуватості особи, суд вважає необхідним привести вирок Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України, виходячи з наступного.
Передача засуджених для відбування покарання з однієї держави в іншу регулюється Конвенцією про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року (далі - Конвенції), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік».
Статтею 9 Конвенції встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.
Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
Судом встановлено, що 11 січня 2017 року громадянин України ОСОБА_4 був засуджений вироком Кіровського районного суду м. Астрахані РФ за вчинення злочину, передбаченого п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Вирок Кіровського районного суду м. Астрахані від 11.01.2017 року набрав законної сили 31 січня 2017 року.
Вказані обставини підтверджуються копією вироку Кіровського районного суду м. Астрахані від 11.01.2017 року.
Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у виді позбавлення волі у ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Астраханській області».
Під час відбування покарання на території Російської Федерації засуджений ОСОБА_4 13.07.2017 року написав заяву, копія якої додається до клопотання, в якій попросив перевести його для подальшого відбування покарання в Україну, громадянином якої він є, з правовими наслідками переведення для подальшого відбування покарання в Україні ознайомлений.
17.11.2017 року наказом Міністерства юстиції України № 3609/5 було прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого ОСОБА_4 відповідно до ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 01.09.2017 року за № 06-106058/17.
Згідно довідки ФКЗ ВК-6 УФСВП Росії по Астраханській області, початок строку відбування покарання за вироком Кіровського районного суду м. Астрахані від 11.01.2017 року - 19 серпня 2016 року, кінець строку відбування покарання 18 серпня 2026 року; залік: з 19.08.2016 року по 10.01.2017 року, станом на 13.07.2017 року засуджений ОСОБА_4 відбув 10 місяців 24 дні, невідбута частина покарання становить 9 років 1 місяць 5 днів.
В матеріалах клопотання також маються медична довідка щодо стану здоров`я засудженого ОСОБА_4 , згідно якої останній на диспансерному обліку у лікарів-спеціалістів медичної частини не перебуває, захворювань, які включені до переліку постанови Уряду РФ № 54 від 06.02.2004 року, у засудженого ОСОБА_4 немає. а також характеристика на засудженого ОСОБА_4 від 11.07.2017 року за підписом начальника загону ФКЗ ВК-6 УФСВП Росії по Астраханській області, за змістом якої засуджений ОСОБА_4 характеризується негативно.
Згідно довідки Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України відповідно до ст. 13 Закону України «Про громадянство України» в редакції від 08.10.1991 року.
За паспортом громадина України серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 17.09.2011 року, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, на розгляд суду були надані всі необхідні документи згідно зі ст.6 Конвенції про передачу засуджених від 21.03.1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України.
Згідно ч. 3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Діяння ОСОБА_4 за вироком Кіровського районного суду м. Астрахані від 11 січня 2017 року кваліфіковано за п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ, як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (в тому числі мережі «Інтернет») групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі, за що засудженому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Відповідно до положень КК України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах.

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Згідно п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
Відповідно до ст. 11 Конвенції при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до КК України та визначає покарання. За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.
При цьому суд вважає можливим визначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України на рівні, який був встановлений вироком суду Російської Федерації, оскільки таке покарання не перевищує максимальний строк позбавлення волі, передбачений КК України за вчинення злочину, за який ОСОБА_4 був засуджений в Російській Федерації (п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ).
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим привести у відповідність із законодавством України вирок Кіровського районного суду м. Астрахані від 11 січня 2017 року, та вважати засудженим ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі на строк 10 років.
Законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України.
Проте, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Кіровського районного суду м. Астрахані від 11 січня 2017 року у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.
Таким чином, ОСОБА_4 остаточно слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років без конфіскації майна.
Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій засудженому належить відбувати покарання, діючим законодавством України не передбачено.
На підставі вищевикладеного, дотримуючись визначених ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб умов передачі ОСОБА_4 для відбування покарання в Україну, судом встановлено, що відбування ним покарання в Україні відповідає вимогам ст. 10 Конвенції, оскільки за своїм характером та тривалістю покарання не буде більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не перевищуватиме максимальних строків позбавлення волі, передбачених законодавством України.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід обчислювати з 11 січня 2017 року, зарахувавши в строк відбування покарання час тримання його під вартою з 19.08.2016 року по 10.01.2017 року - відповідно до вироку Кіровського районного суду м. Астрахані від 11.01.2017 року.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015 року, цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Із наведеного слідує, що положення ч. 5 ст. 72 КК України застосовуються до всіх осіб, без виключення, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю. Будь-яких обмежень щодо застосування норм вказаної статті КК України, зазначений Закон не містить, а тому його дія розповсюджується, в тому числі, і на ОСОБА_4 .
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 2046-VІІІ від 18.05.2017 року), попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Як вбачається з вироку суду іноземної держави та з довідки начальника ФКУ ВК-6 початок строку відбування покарання засудженого ОСОБА_4 : з 19.08.2016 року.
Згідно розпорядженню про виконання вироку суду, що набрав законної сили, вирок Кіровського районного суду м. Астрахані від 11.01.2017 року відносно ОСОБА_4 набрав законної сили 31 січня 2017 року.
З огляду на викладене, враховуючи те, що ОСОБА_4 фактично тримався під вартою з 19.08.2016 року, суд, приймаючи до уваги, що ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року діяла з 24.12.2015 року до 20.06.2017 року включно, зараховує строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 19.08.2016 року по 31.01.2017 року (день набрання вироком суду законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст. ст. 369-372, 602, 606-610 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України задовольнити.
Вирок Кіровського районного суду м. Астрахані Російської Федерації від 11 січня 2017 року, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до позбавлення волі на строк 10 років, привести у відповідність до чинного законодавства України, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати засудженим за ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі на строк 10 (десять) років без конфіскації майна.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з 10 січня 2017 року, зарахувавши в строк відбування покарання час тримання його під вартою з 19.08.2016 року по 10.01.2017 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015) в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення за період з 19.08.2016 року по 31.01.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Копію ухвали суду надіслати до Міністерства юстиції України для подальшого інформування держави винесення вироку та до Державної пенітенціарної служби України для організації прийняття засудженого ОСОБА_4 в Україну.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, в той же строк з моменту вручення її копії.
Суддя ОСОБА_1