Постанова
Іменем України

29 березня 2018 року
м. Київ
справа № 662/360/17
провадження № 51-2565км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000068 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садове Новотроїцького району Херсонської області, жителя

АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, такого, що відповідно до ст. 89 КК судимостей не має,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 13 березня

2017 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 1700 грн. Визначено знищити речовий доказ у вигляді особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 20 червня 2017 року вказаний вирок залишено без змін.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він на початку вересня 2016 року на городі за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 зірвав, придбавши у такий спосіб, кущ рослини коноплі, який відповідно до висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом вагою 128,77, який зберігав без мети збуту за місцем свого проживання до виявлення та вилучення працівниками поліції 25 січня 2017 року.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, яка брала участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, висловлює доводи щодо незаконності ухвали апеляційного суду з огляду на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. А саме посилається на невідповідність рішення апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК, який необґрунтовано залишив поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності скасування вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ухвалення нового із застосуванням статей 96-1, 96-2 КК з огляду на неправильність рішення суду першої інстанції про знищення речових доказів у вигляді наркотичного засобу, тоді як останній підлягав конфіскації. У зв`язку з вищевикладеним прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді цієї інстанції.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор не підтримав касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діяння, а також правильність кваліфікації є законними й обґрунтованими й в касаційній скарзі прокурором не заперечуються.

Що ж стосується доводів прокурора про те, що апеляційний суд безпідставно погодився з неправильним, на її думку, застосуванням положень ст. 100 КПК при вирішенні питання судом першої інстанції щодо наркотичного засобу як предмету злочину, який належало конфіскувати відповідно до норм ст. 96-1, 96-2 КК, то вони не ґрунтуються на законі.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 96-1 КК (у редакції Закону від 18 лютого 2016 року, чинній на час вчинення злочину) спеціальна конфіскація застосовується у випадках, визначених КК, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У випадках, коли об`єктом спеціальної конфіскації є майно, вилучене з цивільного обороту, вона може бути застосована на підставі:

1) ухвали суду про закриття кримінального провадження з інших підстав, аніж звільнення особи від кримінальної відповідальності;
2) ухвали суду, постановленої в порядку ч. 9 ст. 100 КПК, за клопотанням слідчого чи прокурора, якщо кримінальне провадження закривається ними.

Згідно із ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Вказаний захід поєднує в собі каральну, виправну та превентивну функції, має на меті кару, виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.

Вичерпний перелік видів покарань, які можуть бути застосовані судом щодо особи, визнаної винуватою в кримінальному правопорушенні, наведено у ст. 51 КК, а зміст кожного з них розкрито у нормах розділу Х Загальної частини КК «Покарання та його види».

Системно-структурний аналіз положень зазначених розділів Загальної частини КК свідчить, що за своєю правовою природою спеціальна конфіскація не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру, які полягають у передбачених законом обмеженнях прав і свобод засуджених, що не мають карального навантаження, а спрямовані на забезпечення безпеки суспільства шляхом реалізації превентивної мети утримання винних від скоєння нових протиправних діянь та усунення умов, які сприяють їх вчиненню.

Відповідно до вимог статей 100, 368, 374 КПК, ухвалюючи вирок, суд, серед іншого, вирішує питання щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації, про що зазначається у резолютивній частині вироку.

Таким чином, оскільки судом щодо ОСОБА_6 ухвалено вирок, а канабіс є наркотичним засобом, обіг якого заборонено (вилученим з цивільного обороту майном), тому суд у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК прийняв обґрунтоване рішення про знищення вказаного речового доказу.

Зазначені обставини отримали належну оцінку апеляційного суду, який перевірив справу за апеляцією прокурора, доводи якої є аналогічними доводам його касаційної скарги, та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення правильно залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам

ст. 419 КПК.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню

не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3