У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" жовтня 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 в рамках судового провадження № 755/12786/17,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернулася із заявою про відвід слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 у рамках судового провадження № 755/12786/17 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, а саме це звернення умотивоване тим, що (дослівно) : «…відповідно до ухвали апеляційного суду м. Києва від 07 серпня 2017, до Дніпровського районного суду м. Києва була направлена на розгляд скарга ОСОБА_3 від 16 червня 201 7 р. на дії та бездіяльність службових осіб Генеральної прокуратура України за розглядом заяви про кримінальне правопорушення від 09.06.2017. За розподілом скаргу було призначено до розгляду слідчому судді ОСОБА_4 . Вважаю що, слідчий суддя ОСОБА_4 не здатний чинити об`єктивний та справедливий суд, з дотриманням вимог КПК України, Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та присяги судді. З прийняттям справи до провадження слідчий суддя ОСОБА_4 свідомо припустився до порушення КПК України. З апеляційної інстанції скарга надійшла до Дніпровського районного суду м.Києва 28.08.2017 і, в той же день, була розподілена на слідчого суддю ОСОБА_4 . Скарга ОСОБА_3 від 16 червня 2017 р була подана до суду і порядку ст.303 КПК України і, відповідно до ст.306 КПК України, «Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги,..» Проте, скарга перебувала у слідчого судді ОСОБА_4 без руху майже місяць. Тільки після подання скаржником 22.09.2017 відповідної заяви на ім`я голови Дніпровського районного суду м. Києва, 27 вересня 2017 слідчий суддя ОСОБА_4 призначив справу до розгляду на 02 жовтня 2017 на 13:00. Скаржник ОСОБА_3 , яка проживає у мсті. Одеса, своєчасно прибула до Дніпровського районного суду м. Києва для участі у судовому засіданні.. Але, протизаконними діями слідчого судді ОСОБА_4 розгляд справи не відбувся. Судове засідання по справі слідчий суддя ОСОБА_4 вирішив не проводити за відсутністю прокурора Генеральної прокуратури України. При цьому, слідчий суддя ОСОБА_4 грубо порушив вимоги ч. 1 ст.306 КПК України, яка зобов`язує слідчо суддю розглядати скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України. В порушення вимог ст.ст. 342-345 КПК України слідчий суддя не відкрив судового засідання, не повідомив учасників судового засідання про їх права та обов`язки та не з`ясував у них наявність відводів, та клопотань. Питання, які вирішував слідчий судді не було внесено до журналу судового засідання. На свій розсуд слідчий суддя ОСОБА_4 визначив наступну дату судового засідання на 05.10.2017, навіть не з`ясував у скаржника про її можливість повторно прибути до м. Києва. В той же час ч. 3 ст 306 КПК України зазначає що, відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, поданої у досудовому розслідуванні. Такими діями слідчий суддя ОСОБА_4 свідомо посягнув на право скаржника - потерпілої на своєчасний розгляд скарги та своєю поведінкою виказав упереджене ставлення до особи скаржника. Низький рівень професійної підготовки судді, відсутність знань норм КПК України та його відверте порушення, що унеможливлюють об`єктивний розгляд скарги та прийняття слідчим суддею законного та виваженого рішення…».

У судове засідання заявник не прибула, а суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 будучи повідомленим про останнє бажання приймати участь в судовому розгляді та надавати певні пояснення не виразив, а тому враховуючи вимоги ст.ст. 22, 26 та 81 КПК України, вважаю за можливе розглянути заяву заявників у відсутність останніх та вивчивши її, дослідивши матеріали провадження, приходжу до наступного.
Як убачається з заяви, у провадженні судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 перебуває судового провадження № 755/12786/17.
04.10.2017 ОСОБА_3 було подано заяву про відвід судді у рамках вищезазначеного кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.
Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.
Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а саме: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).
У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).
У цьому випадку, на думку заявника, підставою відводу є наявність у провадженні передумов регламентованих п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, однак останні в ході судового розгляду заяви по суті не були підтвердженні належним та допустимим доказами у розумніні ст. 83 КПК Укораїни.
При цьому, внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації не є достатною підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.
Сама ж по собі незгода з діями головуючого у провадженні, чи постановленими ним процесуальними рішеннями організаційного характеру не є підставою його відводу.
Як наслідок, висловлені заявником доводи, які обумовлюють відвід судді, у супереч вимог ст.ст. 22, 26 КПК України, є неспроможними та сумнівними за своєю суттю, оскільки не "випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту", апріорі, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного, через що, вважаю заяву заявника про відвід за своєю суттю такою, що не ґрунтуються на вимогах ст.ст. 75, 76 КПК України, у зв`язку з чим остання не підлягає задоволення.
Керуючись ст. ст. 1-2, 7-29, 75, 76, 80, 81, 369-372, 376 КПК України суддя
п о с т а н о в и в :
У задоволені заяви ОСОБА_3 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 в рамках судового провадження № 755/12786/17, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
С у д д я : ОСОБА_1