Справа № 488/789/18
Провадження № 1-кс/488/110/18
22.03.2018 року
Слідчий суддя Корабельного районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
заявниць ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
їхнього представника ОСОБА_5 ,
розглянувши спільну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження,
Обґрунтовуючи скаргу, заявниці зазначають, що 11 квітня 2017 року вони звернулися до Корабельного ВП ГУ НП України у Миколаївській області із заявою про вчинення вказаними службовими особами кримінального правопорушення внаслідок неналежного виконання службових обов`язків, що потягло несвоєчасне та у неповному обсязі надання їм соціальних послуг, невиплаті обов`язкових платежів у виді пенсійних виплат в період з серпня 2013 року по грудень 2016 року, на які вони мали право згідно із законодавством, внаслідок чого ОСОБА_3 була заподіяна матеріальна шкода на суму 84 848 грн., а ОСОБА_4 на суму 62 757 грн.
Вказують, що постанова містить внутрішні суперечності щодо мінімального розміру шкоди, необхідного для наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 ч.1 КК України. Так, слідчий, посилаючись на відсутність складу кримінального правопорушення, вказала, що розмір шкоди, заподіяний ОСОБА_3 , складає 84 848 грн., при тому що мінімальна шкода для ст.367 ч.1 КК України має бути лише 80 000 грн., тим самим спростувавши своє посилання на те, що шкода, завдана ОСОБА_3 , не перевищує встановлений мінімум, необхідний для складу злочину.
Зазначають, що слідчим були допущені суттєві невідповідності, що ставлять під сумнів повноту та об`єктивність досудового розслідування, оскільки з достовірністю не встановлений період пенсійних виплат, під час якого ОСОБА_4 мала право, але не одержувала такі виплати.
Слідчим в повному обсязі не були виконані слідчі дії, про проведення яких заявниці подавали клопотання (не витребуванні посадові інструкції службових осіб, які проводили перевірки та приймали рішення про призначення пенсій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в 2013 та в 2016 році, не були допитані всі службові особи Інгульського об`єднаного управління ПФУ м.Миколаєва Миколаївської області, які проводили зустрічні перевірки тієї організації, яка видала заявницям довідки про пільговий характер їхньої роботи, що вплинуло на рішення про призначення пенсій).
Заявниці та їхня представник підтримали доводи скарги з викладених в ній мотивів, наполягали на її задоволенні.
Слідчий, чиє рішення оскаржене, була повідомлена про час і місце судового розгляду, проте в судове засідання не з?явилась. В порядку ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарги проводився у її відсутність.
Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому розгляді, дослідивши відповідне кримінальне провадження, слідчий суддя доходить висновку, що доводи скарги заслуговують на увагу.
Так, ч.4 ст.38 КПК України вимагає від органу досудового розслідування застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Як зазначає ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, серед іншого, має містити мотивувальну частину, в якій зазначаються відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Слідчий суддя не вправі перебирати на себе повноваження адміністративного суду щодо вирішення спору між заявницями та територіальним підрозділом ПФУ як органом державної влади, як не слід цього було робити і слідчому.
Головним питанням, яке поставлене у скарзі заявниць, є дискримінаційний підхід до них з боку службових осіб територіального органу ПФУ (Жовтневого управління у Миколаївській області) внаслідок несумлінного виконання або умисного невиконання ними службових обов?язків.
Так, з матеріалів провадження та пояснень заявниць у судовому засіданні вбачається, що три особи, які працювали в санаторії «Дубки» наприкінці 1980-их на початку 1990-их років, мали право на пільгову пенсію: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
В той же час з 2009 року УПФУ в Ленінському районі м.Миколаєва ОСОБА_6 була призначена пільгова пенсія, і після проведення додаткових перевірок вона продовжує виплачуватися і на сьогоднішній час; ОСОБА_4 у 2009 році була призначена пільгова пенсія, але згодом, з 01 січня 2014 року, виплати були припинені (див. рішення УПФУ в Жовтневому районі Миколаївської області від 15 грудня 2013 року); ОСОБА_3 же взагалі відмовили у призначенні такої пенсії.
Причини подібних дій службових осіб територіальних підрозділів ПФУ слідчим не з?ясовувалися.
Пільгова пенсія заявниці ОСОБА_3 все-таки були призначена наприкінці 2016 року на початку 2017 року лише після звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, при чому у стаж заявниці таки був врахований як пільговий той стаж, який раніше не враховувався, що слідує з листа ГУ ПФУ в Миколаївській області від 09 листопада 2017 року. Проте і в цьому разі, на думку заявниці, пенсія була призначена із значно пізнішого строку.
Природно, що така ситуація призвела до недоплат заявницям певної суми коштів, що, безперечно, потягло порушення їхнього права на мирне володіння своїм майном (ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Більше того, сума недоплат ОСОБА_3 навіть за підрахунками слідчого досягає мінімальної межі істотної шкоди, необхідної для об?єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 ч.1 КК України.
Відтак, на думку слідчого судді, слідчому необхідно встановити та допитати всіх службових осіб ПФУ, які були причетними як до проведення перевірок, так і до прийняття рішень по пенсійним виплатам заявницям з тим, аби з?ясувати причини прийняття різних рішень за аналогічних обставин, а також ознайомитися із матеріалами пенсійних справ заявниць (у тому числі і архівних, якщо такі є), аби встановити дійсні дати звернення останніх із заявами про призначення пенсій.
За такого, слідчий суддя приходить до думки, що проведене досудове розслідування не відповідає вимогам ефективності, встановленим ч.4 ст.38 КПК України, оскільки органи досудового розслідування не вжили достатніх заходів для виконання обов`язків, покладених на них ст.ст.40, 41 КПК України, а тому прийняте рішення про закриття провадження є поспішним і підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст.303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя
Спільну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1