н/п 1-кп/490/1016/2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
09 липня 2015 року громадянин ОСОБА_3 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 10 серпня 2015 року №176 старший матрос ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-санітара відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти зазначеної військової частини. 07 лютого 2016 року старший матрос ОСОБА_3 діючи умисно з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, не з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) з лікувального закладу без поважних причин, та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 22 листопада 2017 року о 08-00 год. старший матрос ОСОБА_3 повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) у зв`язку із чим злочинна діяльність останнього припинена. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він нез`явився вчасно на службу з метою тимчассово ухилитись від військової служби, та знаходився весь цей час за місцем свого проживання у м.Жмеринка. У вчиненому щиро кається.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Одночасно, зважаючи на особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1