АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 05.11.2013 р. за ч. 2 ст. 185, ст.71 КК України до 2 років 5 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 2 ст.186 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчу інспекцію)про зміну місця проживання, роботи. Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді домашнього арешту. Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 , приблизно о 13 год. 20 хв., перебуваючи у салоні автобусу з маршрутним номером «99», який рухався до зупинки громадського транспорту «метро Мінська» в м. Києві, по просп. Оболонському, побачив сумку, яку тримав у руці ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка належала його дружині ОСОБА_10 . В той час, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось у вказаній сумці
Реалізуючи вказаний вище умисел, ОСОБА_6 , впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, скориставшись неуважністю ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 , яка знаходилась поблизу, діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрив замок сумки, і побачивши в ній сто гривень однією купюрою, взяв дану купюру у праву руку.
В цей час протиправні дії ОСОБА_6 були викриті свідком ОСОБА_9 , який почав вимагати від ОСОБА_6 припинити їх. У свою чергу ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його дії виявлені ОСОБА_9 , незважаючи на це та не реагуючи на зауваження останнього, уже відкрито продовжив дії по заволодінню чужим майном та намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення.
Проте, виконавши всі дії, які ОСОБА_6 вважав необхідними для відкритого викрадення чужого майна, свій злочинний умисел до кінця він не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий свідком
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його кінця, ОСОБА_6 , міг спричинити потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 100 грн.
Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.
При цьому прокурор не оспорює встановлені судом фактичні обставини, доведеність винуватості та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , та вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Як зазначає в своїй апеляційній скарзі прокурор, судом при призначенні ОСОБА_6 покарання не враховано ступінь тяжкості та значну суспільну небезпечність вчиненого злочину, який ОСОБА_6 вчинив повторно, не враховано особливостей і обставин вчинення злочину, таких як: вина, спосіб, мета і мотив.
Вказує, що ОСОБА_6 , вчиняючи вказаний злочин, діяв з прямим умислом, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачав суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, при цьому чітко усвідомлював, що його дії помічені іншими, але проігнорував це.
Крім того, суд першої інстанції при призначенні покарання в достатній мірі не врахував дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів.
На думку прокурора, за вчинений ОСОБА_6 злочин необхідно призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, що буде в даному випадку законним та справедливим, відповідатиме загальним засадам призначення покарання та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, котрий підтримав подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та захисника, які заперечували проти апеляційної скаргу та просили її відхилити, провівши судові дебати та надавши обвинувачуваному останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.
Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у закінченому замаху на відкрите викраденні чужого майна (грабежу), вчиненому повторно.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, у ній прокурор не ставить під сумнів встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення та його кваліфікацію за 2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України. За відсутності апеляційних скарг інших сторін кримінального провадження колегія суддів не вбачає законних підстав для перевірки фактичних обставин даного кримінального провадження та правильності його кваліфікації.
При призначенні покарання обвинуваченому, судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, дані про особу ОСОБА_6 , зокрема і те, що він раніше судимий. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого чи обтяжують його судом не встановлено.
З`ясувавши ці обставини та перевіривши їх доказами, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.
Разом з тим, враховуючи ставлення ОСОБА_12 до вчиненого, характер та наслідки вчиненого злочину, зокрема, ті обставини, що злочин є не закінченим, майно потерпілій повернуто, а також врахувавши стан здоров`я ОСОБА_6 , який перебуває на обліку у Київському міському центру профілактики та боротьби зі СНІДом з 01.07.2009 року з діагнозом: ВІЛ -інфекція, III клінічна стадія, орофаренгіальний кандидоз, і отримує антиретровірусну терапію з 03.07.2009 року щоденно, пожиттєво, що підтверджується довідкою Київської міської клінічної лікарні №5 №061/108-959 від 26.04.2017р., також перебуває на обліку в Київському міському клінічному онкологічному центрі з діагнозом: рак нижньої губи II стадії, що підтверджується даними консультативних висновків «Онкоцентру» від 22.08.2017р., 15.01.2018р., даними виписного епікризу «Онкоцентру» від 22.09.2017 року, а також взявши до уваги, що за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, працює не офіційно, займається реставрацією ікон, перебуває на обліку у лікаря нарколога та не числиться на обліку у лікаря психіатра, виходячи з принципів розумності, гуманізму та справедливості, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та вважав правильним звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України. При цьому суд виходив з того, що призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Перевіривши наведені вище висновки суду першої інстанції та доводи прокурора з приводу того, що суд при звільненні від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 порушив вимоги закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів погоджується з міркуваннями суду першої інстанції з цього приводу та вважає, що доводи прокурора є необгрунтованими.
Так, відповідно до встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, які прокурор не оспорює, ОСОБА_6 мав умисел на вчинення повторно таємного викрадення чужого майна (крадіжки), для чого скориставшись неуважністю ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 , яка знаходилась поблизу, відкрив замок сумки, яка знаходилась в руках ОСОБА_9 і побачивши в ній сто гривень однією купюрою, взяв дану купюру у праву руку, але його дії були виявлені ОСОБА_9 . Після цьогоОСОБА_6 , утримуючи при собі гроші, діючи відкрито, намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, але був затриманий ОСОБА_9 , не довівши свій умисел до кінця. Такі дії ОСОБА_6 хоч і були кваліфіковані за ч.2ст.15, ч.2 ст.186 КК України, але вони не свідчать про підвищену суспільну небезпеку як вчиненого злочину, так і особи обвинуваченого, не врахування судом особливостей і обставин вчинення злочину, таких як: вина, спосіб, мета і мотив,як на те послався прокурор.
Крім того, суд, обгрунтовуючи рішення про застосування ст. 75 КК України, якраз і врахував ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, характер та наслідки вчиненого злочину, зокрема, ті обставини, що злочин є не закінченим, майно потерпілій повернуто.
Обгрунтованим є і посилання суду на стан здоров`я обвинуваченого, наявність у нього ряду тяжких захворювань, дані щодо яких наведені вище, у зв`язку з чим обвинувачений проходить тривалий курс лікування у медичних закладах, який недоцільно переривати.Доречним при цьому є і врахування принципів розумності, гуманізму та справедливості, як це зробив суд першої інстанції.

Наявність у ОСОБА_6 ряду непогашених судимостей та вчинення ним злочину повторно, також не є встановленими законом перешкодами для застосування ст. 75 КК України.
Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, не є занадто м`яким або не справедливим для обвинуваченого, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а рішення суду про його звільнення, на підставі ст.75 КК України, від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з іспитовим строком 3 роки, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, відповідає положенням зазначеного кримінального закону, та буде сприяти виправленню обвинуваченого та утримуватиме його від вчинення інших злочинів.

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та постановлення в цій частині нового вироку, а тому апеляційна скарга прокурора ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 міста Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/899/2018
Категорія: ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КПК України
Суддя у суді першої інстанції ОСОБА_13
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1