печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції провадження за скаргою ОСОБА_3 про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в порядку ст.ст. 303, 304 КПК України на бездіяльність посадових осіб Генеральної прокуратури України, яка полягає у невиконанні положень ст. 220 КПК України, а саме у не неналежному розгляді прокуроромзаяви про визнання потерпілим, поданого заявником.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що він, в рамках кримінального провадження № 0000074, звернувся до Генеральної прокуратури України із заявоюпро визнання його потерпілим. Постановою від 25.10.2016прокурор Генеральної прокуратури України відмовив в задоволенні поданої заяви.

В судове засідання особа, що подала скаргу не з`явився, з причин незабезпечення Харківською установою виконання покарань № 27УДПтС України в Харківській області проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Представник Генеральної прокуратури України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що особа, що подала скаргу, представник Генеральної прокуратури Українине з`явилися в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, що є проявом принципу диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги без їхньої участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до Генеральної прокуратури Україниз заявою про визнання його потерпілим в кримінальному провадженні № 0000074від 21.10.2015. Прокурором Генеральної прокуратури Українив порушення ст. 55 КПК України не було визнано потерпілимта винесено постанову про відмову у визнання потерпілим. На підставі наведеного, заявник просив скасувати постанову прокурора Генеральної прокуратури Українивід 25.10.2016та зобов`язатипрокурора визнати заявника потерпілим.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальнимправопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Доводи, викладені в скарзі ОСОБА_3 , не містять, і слідчим суддею при його розгляді, не встановлено належних та допустимих доказів для переконливого висновку, що постанова від 25.10.2016 про відмову ОСОБА_3 у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000074 є незаконною та необґрунтованою.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 55, 93, 94, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1