Справа № 738/495/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/721/2017
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000277 від 18 жовтня 2016 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 03 травня 2017 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мена Чернігівської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше судимого: 30.11.1983 року Сосницьким районним судом за ст. 140 ч. 1, 81 ч. 3, 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; 27.02.1987 Менським районним судом за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 222, 42 КК України до 4 років позбавлення волі; 10.01.1996 року Менським районним судом за ч. 2 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі; 20.08.1998 Менським районним судом за ч. 1 ст. 101 КК України до 4 років позбавлення волі; 26.08.2003 Менським районним судом за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 14.05. 2009 Менським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; 12.12.2013 Менським районним судом за ч. 1 ст. 122 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, 31.03.2015 року звільнений умовно достроково від відбування невідбутого строку покарання строком 5 місяців 2 дні,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.,

Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 03 травня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 3 місяці.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 4236 грн. 80 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду перший заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок місцевого суду скасувати внаслідок м`якості призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Не оспорюючи доведеності вини та викладених фактичних обставин справи, вважає що покарання, визначене ОСОБА_7 судом першої інстанції не відповідає вимогам ст. 65 КК України та п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення покарання» №7 від 24.10.2003 року, оскільки поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений, маючи не зняті і не погашені судимості, вчинив новий злочин проти власності, а також не в повній мірі врахував його особу, який є працездатним, але не працевлаштований, та маючи на утриманні дитину, вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а отримані кошти витратив на спиртні напої, що свідчить про його негативний приклад для дитини. Стверджує, що призначення ОСОБА_7 мінімального виду покарання сприяє утвердженню у обвинуваченого відчуття безкарності, оскільки раніше призначені йому покарання не посприяли його виправленню. Просить взяти до уваги відомості, що містяться у досудовій доповіді підготовленій органом з питань пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_7 без позбавлення чи обмеження волі становить високу небезпеку для суспільства.

Суд першої інстанції встановив, що 18 липня 2016 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , скориставшись неуважністю власника будинку, шляхом вільного доступу умисно, таємно, повторно, з корисливим мотивом, з підвіконня веранди будинку вчинив крадіжку чоловічої печатки із золота 585 проби зі вставками, вартість якої згідно висновку комплексної судово-товарознавчої експертизи №14312/16- 34/14313/16-53 від 09.02.2017 становить 4150,30 грн., чим потерпілому ОСОБА_9 було завдано майнової шкоди на загальну суму 4150,30 грн.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити вимоги поданої апеляційної скарги та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання за амністією, обвинуваченого ОСОБА_7 , який погодився з такою думкою державного обвинувача, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого обґрунтовано кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 409 КПК України підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегією суддів встановлена така невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, а саме призначення покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні ОСОБА_7 покарання суд, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність обставин, що його характеризують, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 65 КК України, у повній мірі не врахував особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став та маючи не погашені та не зняті судимості, знову вчинив злочин проти власності. Також, обвинувачений будучи особою працездатного віку та маючи на утриманні малолітню дитину, ніде не працює, а вчинивши корисливий злочин використав кошти для покупки алкоголю, а не на майнові потреби родини, в зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про те, що його сімейний стан та наявність на утриманні малолітньої дитини не є обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, оскільки ОСОБА_7 своєю поведінкою підтвердив те, що він не здійснює піклування по відношенню до дитини, а навпаки, своєю поведінкою показує їй негативний приклад.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про достатність призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах, встановленої санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, в зв`язку з чим його не можна визнати необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Крім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо неврахування місцевим судом тієї обставини, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 було вчинене в період не погашеної та не знятої судимості, та є підтвердженням того, що обвинувачений не зробив для себе відповідних висновків, після відбуття покарання, в зв`язку з чим знову вчинив кримінальне правопорушення.

З огляду на викладене, при призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, щодо його суспільної небезпечності, які містяться у досудовій доповіді уповноваженого органу з питань пробації, які були зроблені на підставі інформації, що характеризує особу обвинуваченого, його попередні судимості, його вік, сімейний та матеріальний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження нових злочинів, а також таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, оскільки саме таке покарання буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним та достатнім для досягнення його мети.

Під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшла заява про звільнення його від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Визначаючись у вирішенні цієї заяви колегія суддів враховує, що ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України,осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких не набрали законної сили: пункт в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина чи дочку, визнаних інвалідами. Обвинуваченим вчинено злочин до набрання чинності вищезазначеним Законом та відповідно до ст. 12 КК України його віднесено до переліку злочинів середньої тяжкості, у зв`язку з чим на нього поширюється дія ст.1 цього Закону.

Як вбачається з наданої суду копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та який відповідно до довідки служби у справах дітей Менської районної адміністрації Чернігівської області, не позбавлений батьківських прав.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що вказану заяву обвинуваченого ОСОБА_7 слід задовольнити та звільнити його від відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 03 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 - в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, згідно якого вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 1 п. в.) Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст. 532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4