Провадження № 1-кс/161/6714/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 25 вересня 2017 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0003717 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:
В поданому до суду клопотанні слідчий ОСОБА_4 зазначив, що слідчим відділом Луцького ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003717 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за фактом таємного викрадення кухонної газової колонки у будинку АДРЕСА_1 .
Окрім того, слідчий зазначив, що 18.09.2017 в ході проведення у вказаному провадженні обшуку, дозвіл на проведення якого 13.09.2017 надано слідчим суддею Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , в будинку та прилеглій до нього території було виявлено та вилучено: акумулятор марки Renault Nissan 12V-L260Ah 510l en; акумулятор марки Inci Aku, серія 371661 860A 100AH; мідний провід масою 41 250 грам та оболочку до нього, 11 клем; апарат для зважування металу.

Разом з тим, слідчий зазначив, що приймаючи до уваги, що наявні достатні підстави вважати, що вказане майно було підшукане, виготовлене, пристосоване чи використане як засоби або знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення; одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а тому має значення речових доказів, в зв`язку з цим з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладені арешту на вказане майно.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення клопотання слідчого про арешт майна, оскільки вилучене майно не має відношення до даного кримінального провадження, тому просив суд відмовити у задоволенні клопотання.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання та подані докази, з`ясувавши думку прокурора, встановив наступні обставини та підстави щодо заявленого клопотання.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 серпня 2017 року за №0003717 слідчим внесені відомості про те, що в період часу з 22:30 години 10.08.2017 року по 02:20 години 11.08.2017 року невстановлена особа перебуваючи на території будинку АДРЕСА_1 , діючи таємно з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, викрала із кухонної кімнати газову колонку, чим завдала матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_5 , на загальну суму 10 000 гривень, з правовою кваліфікацієюза ч.3 ст.185 КК України (а.с.3).
Згідно ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року встановлено, що надано слідчому ОСОБА_4 дозвіл на проведення обшуку в третьому гаражному боксі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 і перебуває в оренді у ОСОБА_7 з метою відшукання викраденого майна, а саме газового котла, заводський номер № (а.с.).

Відповідно до протоколу обшуку від 18 вересня 2017 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , в будинку та прилеглій до нього території під час проведення обшуку було виявлено та вилучено:акумулятор марки Renault Nissan 12V-L260Ah 510l en;акумулятор марки Inci Aku, серія 371661 860A 100AH;мідний провід масою 41 250 грам та оболочку до нього, 11 клем;апарат для зважування металу (а.с.4-10).

Згідно ч.1 ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, підставою для накладення арешту на майно є наявність сукупності підстав чи обґрунтованих підозр вважати, що відповідне майно є доказом злочину, та (або) підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України метою накладення арешту на майно може бути забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у випадках, передбачених частиною пятою статті 171,частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зважаючи, що ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року надано дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання газового котла, заводський номер № , а вилучене в ході проведення обшуку майно, як встановлено у судовому засіданні не має відношення до даного кримінального провадження, тому зважаючи, що органом досудового розслідування не доведено та не встановлено достатніх доказів при розгляді клопотання для безспірного висновку про наявність підстав, які б виправдовували доцільність накладення арешту на майно, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0003717 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, про арешт майна, а саме: акумулятор марки Renault Nissan 12V-L260Ah 510l en;акумулятор марки Inci Aku, серія 371661 860A 100AH; мідний провід масою 41 250 грам та оболочку до нього, 11 клем;апарат для зважування металу відмовити.
Ухвала про відмову в накладенні арешту може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Волинської області впродовж 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1