УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0011880 за ч. 4 ст. 190 КК України про накладення арешту на майно,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м.Києва звернувся старший слідчий Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 з погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 клопотанням у кримінальному провадженні №0011880 за ч. 4 ст. 190 КК України про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1
На обґрунтування клопотання зазначено, що Шевченківським УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні за фактом заволодіння об`єктом нерухомості шляхом обману.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.09.2017 невстановлена особа, перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , надала останній завідомо підроблені заочні рішення Печерського районного суду м. Києва від 14.09.2017 та 26.09.2017 щодо зняття арешту з будівлі АДРЕСА_2 , на підставі яких відбулось зняття арешту з вказаного об`єкту нерухомості.

У подальшому, 29.09.2017 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 засвідчив договір купівлі-продажу будівлі АДРЕСА_2 , де власником стала компанія «Амітел Холдінг Лімітед».

Внаслідок вказаних дій невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи майном ОСОБА_7 , завдавши останній матеріального збитку в особливо великих розмірах.

Крім того, з`ясовано, що ОСОБА_7 , начебто, 28.09.2017 уклала з ОСОБА_8 договір про заснування ТОВ «Естейт.Проперті.Груп» і на підставі нього передала вказану будівлю товариству.

У той же час ОСОБА_7 будь-яких правочинів з вказаною будівлею не здійснювала та відношення до ТОВ «Естейт.Проперті.Груп» не має.

Рішенням слідчого від 09.10.2017 будівлю №4 по пров. Рильському у м. Києві визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

У зв`язку з викладеним слідчий просив накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення його збереження.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими слідчим матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України, що свідчить про обґрунтованість висунутої підозри.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється розслідування, обґрунтованість слідчим застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки вказане майно є об`єктом злочинних посягань.

Крім того, слідчим доведено існування реальних ризиків приховування та використання вказаного майна.

Керуючись вимогами ст. 41 Конституції України, ст. 2, 9, 16, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:
Клопотання старшого слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні №0011880 арешт на будинок АДРЕСА_1 .

Заборонити компанії «Амітел Холдінг Лімітед» (Amitiel Holding Limited) розпоряджатись та користувавсь будинком №4 по провулку Рильський у м. Києві, а саме проводити будь-які ремонтні роботи, перепланування, перебудови, зміну конструктивних елементів будинку, встановлювати обладнання, здійснювати дії, спрямовані на зміну стану будинку.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1