Справа № 357/5090/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/230/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 46 04.04.2018

УХВАЛА
Іменем України
« 4 » квітня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець м. Біла Церква Київської області, українець, гр. України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше судимий:
19.08.2015р. Білоцерківським міськрайонним судом за ч.3 ст.185,75,76 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
11.01.2016р. Білоцерківським міськрайонним судом за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70, 75,76 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України та засуджено на 1 рік позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком від 11.01.2016року, ОСОБА_8 остаточно засуджений на 3 роки 3 місяці позбавлення волі,-

в с т а н о в и л а:
За вироком суду І інстанції ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

11.01.2016р. Білоцерківським міськрайонним судом ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування вказаного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, зокрема: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
18.02.2016 р. вказаний вирок надійшов для виконання до Білоцерківського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в м. Києві та Київській області (Білоцерківський МРВ КВІ) та надано для виконання ст. інспектору Білоцерківського МРВ КВІ ОСОБА_9 , якою 26.02.2016 р. було заведено особову справу на засудженого ОСОБА_8 № 44/2016р. та ОСОБА_8 26.02.2016 р. письмово роз`яснено покладені на нього судом обов`язки, а також попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання з випробуванням, звільнення від відбування покарання може бути скасовано судом і він буде направлений для відбування призначеного покарання.
Крім того, 26.02.2016 р. ОСОБА_8 під розпис був ознайомлений із постановою про встановлення останньому днів явки на реєстрацію, у якій визначено йому обов`язок з`являтись до Білоцерківський МРВ КВІ для реєстрації у останній вівторок кожного місяця. Також, відповідно до письмових пояснень наданих ОСОБА_8 26.02.2016 р., останній зобов`язався з`явитись для реєстрації до Білоцерківського МРВ КВІ у вівторок - 29.03.2016 р.
Згідно посадової інструкції, затвердженої в.о. заступника начальника УДПтС України в м. Києві та Київської області від 20.10.2015 р. та додатку №1 до вказаної інструкції, реєстрацію засуджених осіб, що проживають по АДРЕСА_2 здійснювала інспектор Білоцерківського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в м. Києві та Київській області ОСОБА_10 , на підставі чого особову справу №44/2016 щодо ОСОБА_8 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , було передано 26.02.2016р. для подальшого виконання вироку інспектору Білоцерківського МРВ КВІ ОСОБА_10 .
У визначений час, а саме в останній вівторок березня, 29.03.2016р. засуджений ОСОБА_8 для реєстрації до Білоцерківського МРВ КВІ не з`явився без поважних причин.
30.03.2016 р. близько 17 год. 50 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з`явився до Білоцерківського МРВ КВІ за адресою: м.Біла Церква, вул. Леваневського, 34 і зайшов до службового кабінету №3, де знаходиться робоче місце ОСОБА_10 . При спілкуванні із засудженим ОСОБА_8 інспектор Білоцерківського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в м. Києві та Київській області ОСОБА_10 , будучи відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», службовою особою правоохоронного органу, виконуючи покладені на неї службові обов`язки, запропонувала надати йому пояснення з приводу причин неявки останнього для реєстрації до Білоцерківського МРВ КВІ 29.03.2016 р., враховуючи те, що він письмово попереджений про необхідність явки для реєстрації на вказану дату, а також роз`яснила ОСОБА_8 , що вказане порушення правил реєстрації, відповідно до ст.166 КВК України є підставою для винесення застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2016 р. у виді 3 років позбавлення волі.
В свою чергу ОСОБА_8 , побоюючись застосування вищезазначеного покарання, у грубій формі почав вимагати від інспектора ОСОБА_10 здійснити відмітку про його реєстрацію 29.03.2016 р., про що йому нею було відмовлено. Після цього, близько 17 год. 55 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в службовому кабінеті №3 Білоцерківського МРВ КВІ, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу при виконанні своїх службових обов`язків, діючи умисно, з метою домогтись прийняття незаконного рішення з боку ОСОБА_10 щодо реєстрації його явки вівторком 29.03.2016 р., висловив на адресу ОСОБА_10 неодноразові погрози застосування щодо неї фізичного насильства та вбивства, що супроводжувались брутальною лайкою, агресивною мімікою та жестикуляцією, при цьому він вимагав зареєструвати його явку вівторком - 29.03.2016 р.
Сприймаючи вказані погрози ОСОБА_8 як реальні, ОСОБА_10 , побоюючись застосування щодо неї фізичного насильства, намагалась вийти із приміщення кабінету, однак ОСОБА_8 їй перешкодив, схопивши за рукав її кофти, після чого ОСОБА_10 покликала на допомогу працівника Білоцерківського МРВ КВІ ОСОБА_11 , який завадив протиправним діям ОСОБА_8 , вивівши його на вулицю та викликав працівників поліції, після прибуття яких ОСОБА_12 не реагував на зауваження та продовжив висловлювати погрози на адресу працівників Білоцерківського МРВ КВІ, вів себе агресивно, в зв`язку з чим до останнього було застосовано засоби зв`язування.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок скасувати та постановити ухвалу, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт послався на незаконність вироку, вважав, що в діях ОСОБА_13 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України, а саме об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину.
На думку апелянта, висновки суду І інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 не мав мети вбити ОСОБА_10 та не погрожував їй розправою, між ними відбулась розмова на підвищених тонах, після чого ОСОБА_10 покликала працівника КВІ ОСОБА_11 , який перешкодив ОСОБА_8 залишити КВІ та викликав працівників поліції.
Крім того апелянт зазначив, що судом було безпідставно враховано покази свідків, які являються співробітниками потерпілої, а тому є зацікавленими особами по справі та їх покази слід сприймати критично, при цьому судом було безпідставно не враховано покази свідка ОСОБА_14 , згідно яких він погроз від обвинуваченого на адресу потерпілої не чув та зазначив, що ОСОБА_10 вела себе агресивно. Також апелянт вважає, що зібрані по справі докази є неналежними та не відповідають вимогам допустимості та достовірності.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги вважаючи вирок законним і обґрунтованим, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України, за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про відсутність складу злочину в діях ОСОБА_8 , невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними і спростовуються сукупністю наступних доказів.

Показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що у неї як інспектора Білоцерківського МВ КВІ на виконанні був вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 11.01.2016р. щодо ОСОБА_8 , якому було визначено обов`язок з`являтися до інспекції для реєстрації у останній вівторок кожного місяця, у вівторок - 29.03.2016 р., ОСОБА_8 для реєстрації не з`явився, з`явившись наступного дня - 30.03.2016 р. близько 17 год. 50 хв. в стані алкогольного сп`яніння, під час перебування ОСОБА_13 в її службовому кабінеті №3, нею було запропоновано останньому надати пояснення з приводу причин неявки останнього для реєстрації 29.03.2016 р. та роз`яснено, що вказане порушення реєстрації є підставою для винесення застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання на що ОСОБА_13 у грубій формі почав вимагати від неї здійснити відмітку про реєстрацію 29.03.2016 р., на що йому було відмовлено, після цього ОСОБА_13 , вимагаючи прийняття незаконного рішення щодо реєстрації його явки 29.03.2016 р., почав висловлювати на її на адресу неодноразові погрози фізичного насильства та вбивства, що супроводжувались брутальною лайкою, агресивною мімікою та жестикуляцією, ображав, кричав «тобі кінець, якщо не відмітиш вб`ю!»; сприймаючи вказані погрози реальними, побоюючись застосування щодо неї фізичного насильства, вона намагалась вийти із приміщення службового кабінету, однак ОСОБА_13 їй перешкодив, схопив за рукав кофти та утримував, вона покликала на допомогу інспектора ОСОБА_11 , оскільки на той час він був єдиним чоловіком у приміщенні; побачивши, що ОСОБА_11 заходить до кабінету, вона різким рухом звільнилася від ОСОБА_13 та вибігла з кабінету, а ОСОБА_15 став перед Перебийносом і почав його заспокоювати; заховавшись в іншому кабінеті, вона чекала на працівників поліції і лише після затримання ОСОБА_13 , який продовжував кричати та погрожувати розправою, змогла вийти з нього; показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що 30.03.2016 р. близько 17 год. 50 хв., перебуваючи на своєму робочому місці в кабінеті Білоцерківського МРВ КВІ, почувши шум, крики чоловічий голос на підвищених тонах та жіночий крик « ОСОБА_16 !», зайшов до кабінету №3, де побачив інспектора ОСОБА_10 , яка була злякана і намагалася вийти, а поряд з нею, тримаючи її за рукав кофти, стояв ОСОБА_8 , який був у неадекватному стані, висловлював погрози вбивством та лаявся нецензурними словами, кричав «я тебе найду, нікуди від мене не дінешся»; побачивши його (Дзюбу) ОСОБА_17 вирвала свою руку і вибігла з кабінету, ОСОБА_13 кинувся за нею, однак він( ОСОБА_15 ) став йому на заваді та намагався його заспокоїти, на що ОСОБА_13 продовжував рватися за ОСОБА_17 з погрозами вбивства та нецензурною лайкою, кричав «все рівно я тебе дістану!»; йому ( ОСОБА_15 ) вдалося вивести ОСОБА_18 на вулицю та трохи заспокоїти, проте через незначний час поведінка ОСОБА_13 знову стала агресивною, він рвався назад в приміщення інспекції з вимогою його відмітити, хоча і розумів, що прийшов невчасно; на запитання ОСОБА_13 відповів, що не прийшов на відмітку напередодні, бо був на «шашликах» і його там ще чекають, при цьому, він був дуже агресивний, міміка та жести були різкими, відчувався запах алкоголю і ще якоїсь речовини, будь-яких пояснень не намагався почути, таку поведінку ОСОБА_18 він бачив вперше і трохи розгубився, оскільки ОСОБА_13 чіплявся і до нього і продовжував рватися в приміщення КВІ, він викликав працівників поліції, по приїзду дільничного інспектора Перебійніс продовжував поводити себе агресивно у зв`язку з чим вони були вимушені зв`язати йому ременем руки; показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що 30.03.2016р. вона знаходилася на своєму робочому місці, яке знаходиться в одному кабінеті з ОСОБА_10 , близько 17 год. 45 хв. до їх кабінету зайшов ОСОБА_8 та без привітання, в зухвалій формі почав вимагати від ОСОБА_17 відмітити його минулим днем - 29.03.2016 р. ОСОБА_17 роз`яснила йому порядок відміток, відповідальність за пропущення відмітки та сказала, що не відмітить його 29.03.2016 р., при цьому, ОСОБА_17 поводила себе тактовно та стримано, ОСОБА_13 почав висловлювати погрози на адресу ОСОБА_17 , кричав що вб`є її та спалить її машину, злякавшись ОСОБА_17 намагалася вийти з кабінету, але ОСОБА_13 схопив її за рукав одягу та промовив «я тебе вб`ю», ОСОБА_17 покликала на допомогу ОСОБА_11 після появи якого ОСОБА_17 змогла вибігти із кабінету; показаннями свідка ОСОБА_20 - начальника Білоцерківської МРКВІ про те, що 30.03.2016 р. близько 17 год. 45 хв., перебуваючи на робочому місці в каб. №1 Білоцерківської МРКВІ, почула з коридору крики та нецензурну лайку, вийшовши з кабінету у коридор, побачила інспектора ОСОБА_11 , який намагався стримати ОСОБА_13 , який рвався до кабінету де перебувала ОСОБА_17 з криками «відміть мене!», при цьому, кричав « я тебе вб`ю! спалю машину! до дому не дійдеш!»; ОСОБА_17 була дуже налякана; на запитання, що трапилося, ОСОБА_13 став і її( ОСОБА_21 ) ображати, намагався прорватися до кабінету, де перебувала ОСОБА_17 та продовжував погрожувати останній розправою, поводив себе агресивно, вона попередила, що викличе поліцію, на що ОСОБА_13 відповів «Давай!», зрозумівши, що ОСОБА_13 перебуває в нетверезому стані, вона ( ОСОБА_21 ) умовляла його заспокоїтися, однак він вів себе неадекватно, ображав, погрожував у зв`язку з чим була викликана поліція, по прибуттю якої ОСОБА_13 продовжував поводити себе агресивно, після затримання почав плакати та вибачатися; показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що 30.03.2016р. близько 17 год. 50 хв., перебуваючи на робочому місці в кабінеті разом з ОСОБА_11 , почула з сусіднього кабінету чоловічі крики та нецензурну лайку, визирнувши побачила ОСОБА_13 , який стояв біля столу ОСОБА_17 і кричав до неї; почувши крик ОСОБА_17 про допомогу, ОСОБА_15 пішов до сусіднього кабінету, а до них забігла ОСОБА_10 , яка була розгублена та налякана, з сусіднього кабінету продовжували лунати крики, прокльони та погрози на адресу ОСОБА_17 , в подальшому на місце події прибули працівники поліції, які затримали ОСОБА_13 ; показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що в кінці робочого дня 30.03.2016 р., почула шум, а потім крик ОСОБА_17 « ОСОБА_16 !», визирнувши на коридор, через відчинені двері, побачила колег ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , а також ОСОБА_13 та його друга ОСОБА_24 , при цьому ОСОБА_13 був у збудженому стані, з різкими рухами, вів себе агресивно, його намагалися заспокоїти, однак він розмахував руками, кричав: «Вона не вийде, до дому не дійде…», проклинав, нецензурно лаявся та намагався зайти до кабінету, де була ОСОБА_10 , проте його дії стримував ОСОБА_15 та інші працівники, в подальшому прибули працівники поліції та ОСОБА_8 посадили до службового автомобіля; показаннями свідка ОСОБА_25 про те, що 30.03.2016 р. близько 17 год. 50 хв. почула крик на коридорі приміщення Білоцерківського КВІ та погрози «я тебе уб`ю, спалю, завалю …», вийшовши із свого кабінету та підійшовши до кабінету ОСОБА_17 , побачила ОСОБА_26 , який тримав ОСОБА_17 за рукав одягу та погрожував їй фізичною розправою, нецензурно лаявся, поводив себе агресивно, ОСОБА_17 почала кликати на допомогу Дзюбу, після чого вирвалась та вибігла із кабінету, поведінка ОСОБА_13 була не адекватною та збудженою; показаннями свідка ОСОБА_27 дільничного інспектора поліції, про те, що в кінці березня 2016 р. близько 18 год. йому зателефонував інспектор Білоцерківської КВІ ОСОБА_11 та попросив приїхати до приміщення КВІ, де ОСОБА_13 веде себе неадекватно, погрожує ОСОБА_17 розправою, по прибуттю він побачив на вулиці багато працівників КВІ та Перебийноса, який був у збудженому стані, агресивно налаштований, постійно нецензурно лаявся, за зовнішніми ознаками був у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, про обставини самої події дізнався зі слів ОСОБА_21 та ОСОБА_17 , яка була налякана, пояснила, що ОСОБА_13 їй погрожував вбивством, плакала; товариш ОСОБА_18 пояснив, що вони напередодні були на відпочинку і вживали спиртні напої, в подальшому на місце події прибув його колега ОСОБА_28 і вони здійснили затримання ОСОБА_13 , який чинив опір та погрожував присутнім розправою та звільненням; показаннями свідка ОСОБА_28 про те, що 30.03.2016 р. близько 18 год. йому зателефонував дільничний інспектор ОСОБА_29 та попросив приїхати до приміщення Білоцерківського КВІ, де п`яний чоловік вчинив дебоширство, по приїзду до приміщення КВІ, побачив на вулиці багато працівників КВІ, ОСОБА_29 та ОСОБА_13 , який був у збудженому стані, агресивно налаштований, нецензурно лаявся, всім погрожував, кидався битися, за зовнішніми ознаками був у стані якогось сп`яніння; показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що 30.03.2016р. він разом з Перебийносом прийшли на відмітку в КВІ, були в стані алкогольного сп`яніння, напередодні разом з Перебійносом святкували день народження їх друга, під час конфлікту він знаходився в коридорі, з боку Перебійноса він образ не чув, але чув його слова на адресу ОСОБА_17 »чого ви мене обзиваєте, я взагалі більше не прийду»; даними протоколу слідчого експерименту від 8.04.2016р. з відеозаписом слідчої дії за участю потерпілої ОСОБА_10 , відповідно до якого потерпіла підтвердила свої покази та за допомогою статиста відтворила фактичні обставини події та показала яким чином ОСОБА_8 погрожував їй вбивством та фізичною розправою під час події 30.03.2017р.; вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2016р., згідно якого ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування вказаного покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, зокрема: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації і повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи; відповідно до підписки від 26.02.2016 р. ОСОБА_8 письмово роз`яснено покладені на нього судом обов`язки: не виїжджати за межі України, повідомляти Білоцерківський МРВ КВІ про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись до Білоцерківського МРВ КВІ для реєстрації, одночасно, у підписці останнього попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання з випробуванням, звільнення від відбування покарання може бути скасовано судом і він буде направлений для відбування призначеного покарання. Крім того, 26.02.2016 р. ОСОБА_8 під розпис був ознайомлений із постановою про встановлення останньому днів явки на реєстрацію, у якій визначено йому обов`язок з`являтись до Білоцерківський МРВ КВІ для реєстрації у останній вівторок кожного місяця; письмовими поясненнями наданими ОСОБА_8 26.02.2016 р., який зобов`язався з`явитись для реєстрації до Білоцерківського МРВ КВІ у вівторок - 29.03.2016 р.; посадовою інструкцією затвердженою в.о. заступника начальника УДПтС України в м. Києві та Київської області від 20.10.2015 р. та додатку №1 до вказаної інструкції, згідно яких реєстрацію засуджених осіб, що проживають по АДРЕСА_2 здійснювала інспектор Білоцерківського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в м. Києві та Київській області ОСОБА_10 . Оскільки ОСОБА_8 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , особову справу №44/2016 26.02.2016 р. було передано для подальшого виконання вироку суду щодо нього інспектору Білоцерківського МРВ КВІ ОСОБА_10 ; даними листку реєстрації, згідно якого у визначений час: останній вівторок березня, 29.03.2016р. засуджений ОСОБА_8 для реєстрації до Білоцерківського МРВ КВІ не з`явився; іншими вказаними у вироку доказами.

Суд 1 інстанції повно і всебічно дослідив наявні докази, дав їм належну юридичну оцінку, дійшовши вірного висновку про доведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України, за ознаками спричинення погрози вбивством та насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не повинен був брати до уваги показання свідків працівників КВІ та поліції у зв`язку з тим, що вони є колегами потерпілої є необґрунтованими, оскільки вони є очевидцями події, їх показання є послідовними, логічними і такими що узгоджуються між собою та сукупністю доказів у справі.
Посилання апеляційної скарги на те, що суд не врахував показання ОСОБА_14 є безпідставними, оскільки вказані показання судом взяті до уваги, наведені у вироку та їм дана належна оцінка.
Колегія суддів підтримує позицію суду з врахуванням того, що ОСОБА_14 не був прямим очевидцем подій, які відбувалися в кабінеті ОСОБА_17 , т.я. перебував у коридорі і зробив висновок про те, що ОСОБА_17 образила ОСОБА_18 лише на підставі аналізу його слів на адресу ОСОБА_17 .
Доводи захисника висловлені під час апеляційного розгляду провадження щодо недопустимості доказу протоколу слідчого експерименту від 8.04.2016р. з відеозаписом слідчої дії за участю потерпілої ОСОБА_10 з посиланням на те, що вони не були відкриті в порядку ст. 290 КПК України є необґрунтованими, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою був відкритий 27.04.2016р.
Доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_18 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України( об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину) є безпідставними виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 345 КК України відповідальність за ч.1 настає за погрозу вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Об`єктивна сторона злочину виражена у погрозі вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна, причому погроза висловлюється винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків.
Погроза може виявлятися у висловлюванні, а також у жестах або інших діях, за допомогою яких винний залякує потерпілого вчиненням вбивства, застосуванням до нього чи його близьких родичів насильства або знищенням чи пошкодженням його майна або майна близьких родичів. Для кваліфікації дій за ч.1 ст.345 КК наявність реальних підстав побоювання потерпілим виконання погрози не є обов`язковою.(п.10 ППВСУ №8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» від 26.06.2992р. із змінами від 3.12.1997р.)
Злочин, передбачений ч.1 ст.345 КК вважається закінченим з моменту, коли погроза була доведена до відома працівника правоохоронного органу.
Суб`єктивна сторона даного злочину прямий умисел, поєднаний зі спеціальним мотивом, а саме у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Для застосування ч.1 ст.345 КК не має значення, чи розраховував винний реалізувати погрозу щодо працівника правоохоронного органу або його близьких родичів.
Сукупність зібраних у провадженні доказів підтверджує наявність в діях ОСОБА_8 об`єктивної та суб`єктивої сторони злочину, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України, оскільки він висловлював погрози вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків і спростовує доводи захисника про відсутність в діях обвинуваченого складу вказаного злочину.
Порушень норм КПК України, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок суду законним та обґрунтованим, призначене обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення.

Судді