Справа № 439/970/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1174/17 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2018 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 11.10.2017р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, у кримінальному провадженні № 0000429 від 05.07.2017р.,

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 11.10.2017р. затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 25.07.2017р. між начальником Бродівського відділу Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_11 .

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 389 КК України на 1 місяць арешту.

Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Бродівського районного суду Львівської області від 02.02.2017р., яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 20 годин громадських робіт, що згідно ст. 72 КК України становить 2 дні арешту, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 місяця 2 днів арешту.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, а провадження закрито.

За вироком суду, ОСОБА_7 02.02.2017р. Бродівським районним судом Львівської області засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді 20 годин громадських робіт, був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений про кримінальну відповідальність у разі ухилення від відбування призначеного покарання і був скерований Бродівським районним відділом з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції до Пониквянської сільської ради Бродівського району Львівської області, що у с. Пониква Бродівського району Львівської області для відбуття призначеного покарання, яке зобов`язаний був відбувати в період з 22 лютого 2017р. до 28 лютого 2017р., однак, 22, 23, 24, 27, 28 лютого 2017р. до Пониквянської сільської ради не прибув та не відпрацював 20 години громадських робіт без поважних на те причин.

Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, а також факту укладення угоди про визнання винуватості, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить даний вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25.07.2017р. між начальником Бродівського відділу Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_11 . Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 місяця арешту. Відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бродівського районного суду Львівської області від 02.02.2017р., і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 місяця 2 днів арешту.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону у частині застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження щодо нього.

Так, суд першої інстанції затвердив угоду про визнання винуватості, укладену між начальником Бродівського відділу Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_7 та призначив останньому покарання, передбачене даною угодою. Проте, суд першої інстанції у подальшому вийшов за межі даної угоди та звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та закрив кримінальне провадження, що призвело до уникнення обвинуваченим покарання, яке визначене угодою. Покликається на відсутність законних підстав для застосування до ОСОБА_7 амністії, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується, зокрема, до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин. Окрім цього, зазначає, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закону про амністію не передбачено КК України. Вважає, що суд першої інстанції прийняв незаконне рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», тоді як відповідно до положень ст.ст. 85, 86 КК України, ч. 1 ст. 369, ст. 374 КПК України та вказаного закону застосування амністії передбачає звільнення від відбування покарання та можливе лише у визначених ним випадках.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задоволити, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти поданої апеляційної скарги та просили залишити без змін вирок суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

25.07.2017р. у даному кримінальному провадженні між начальником Бродівського відділу Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_7 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ч. 2 ст. 468 КПК України та при вирішенні якої відповідно до вимог ст. 470 КПК України враховані такі обставини, як щире каяття підозрюваного та активне сприяння у розкритті злочину.

Відповідно до даної угоди про визнання винуватості, сторони угоди дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 389 КК України, щодо узгодженого покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді 1 місяця арешту. Також в угоді вказано, що у відповідності до вимог ст. 71 КК України слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Бродівського районного суду Львівської області від 02.02.2017р. за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 20 годин громадських робіт, що згідно ст. 72 КК України становить 2 дні арешту і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 місяця 2 днів арешту.

Оскаржуваним вироком затверджено вищенаведену угоду та призначено ОСОБА_7 покарання, передбачене цією угодою, а також на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження.

Як передбачено ч. 1 ст. 370 КК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим.

Згідно ч. 2 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених ч. 3 цієї статті.

Відповідно до ч. 3 даної вимоги закону у резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора, що вирок суду першої інстанції у частині застосування до ОСОБА_7 амністії не відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до п. «а» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тобто в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, призначеного за ч. 2 ст. 125 КК України вироком Бродівського районного суду Львівської області від 02.02.2017р. Тобто, ОСОБА_7 на час постановлення оскаржуваного вироку не відбув покарання за попереднім вироком, вчинивши знову умисний злочин.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_7 амністії є безпідставним.

Окрім цього, колегія суддів погоджується із апеляційними доводами прокурора, про те, що суд першої інстанції затвердивши угоду про визнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначивши йому покарання, передбачене угодою, вийшов за межі угоди, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закривши кримінальне провадження.

При цьому, суд першої інстанції, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закривши кримінальне провадження, не врахував того, що відповідно до положень ст.ст. 85, 86 України та ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» застосування амністії полягає у звільненні особи від покарання, а не від відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів визнає подану апеляційну скаргу обґрунтованою, а тому, з урахуванням п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, вважає, що вирок Бродівського районного суду Львівської області від 11.10.2017р. щодо ОСОБА_7 слід скасувати та ухвалити новий вирок.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 02.02.2017р. Бродівським районним судом Львівської області засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді 20 годин громадських робіт, був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений про кримінальну відповідальність у разі ухилення від відбування призначеного покарання і був скерований Бродівським районним відділом з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції до Пониквянської сільської ради Бродівського району Львівської області, що у с. Пониква, Бродівського району Львівської області для відбуття призначеного покарання, яке зобов`язаний був відбувати у період з 22 лютого 2017р. до 28 лютого 2017р., однак, 22, 23, 24, 27, 28 лютого 2017р. до Пониквянської сільської ради не прибув та не відпрацював 20 години громадських робіт без поважних на те причин.

25.07.2017р. у даному кримінальному провадженні між начальником Бродівського відділу Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_7 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ч. 2 ст. 468 КПК України, та при вирішенні якої, відповідно до вимог ст. 470 КПК України, враховані такі обставини, як щире каяття підозрюваного та активне сприяння у розкритті злочину.

Відповідно до даної угоди сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 389 КК України, щодо узгодженого покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді 1 місяця арешту. Також в угоді вказано, що у відповідності до вимог ст. 71 КК України слід частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Бродівського районного суду Львівської області від 2 лютого 2017 року за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 20 годин громадських робіт, що згідно ст. 72 КК України становить 2 дні арешту і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 місяця 2 днів арешту.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПКh.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_07_04/pravo1/T012341.html?pravo=1" title="Кримінальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2341-III від 05.04 та КК України, колегія суддів встановила, що кваліфікація дій обвинуваченого є правильною. Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості і відповідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченими може бути укладена. Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб. Укладення угоди є добровільним. Взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання можливі для виконання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Бродівського районного суду Львівської області від 11.10.2017р. щодо ОСОБА_7 скасувати.

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25.07.2017 року між начальником Бродівського відділу Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_11 .

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання у вигляді 20 годин громадських робіт, призначеного за вироком Бродівського районного суду Львівської області від 02.02.2017р., і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) місяця 2 (двох) днів арешту.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з часу затримання в порядку виконання даного вироку.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4