Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/120/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.03.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.03.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нікульське, Юр`їв Польського району, Владимирської області, Російської Федерації, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, немаючого утриманців, ВІЛ-інфікованого, інваліда ІІІ групи з причин загального захворювання, офіційно не працевлаштованого, перебуваючого на обліку у лікаря психіатра, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , вважається таким, що не має судимостей, оскільки ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.08.2017 року до нього застосовані примусові заходи медичного характеру,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді під вартою строком на шістдесят днів, а саме: з 16 години 00 хвилин, 15 березня 2018 року до 16 годині 00 хвилин 13 травня 2018 року, з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в якості застави, що становить 35240 грн.,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.03.2018 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді під вартою строком на шістдесят днів.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що злочин, в якому пред`явлено ОСОБА_8 повідомлення про підозру є: умисним, закінченим, корисливим, тяжким, посягає на суспільні інтереси - проти власності та здоров`я потерпілої. Шкоду не відшкодовано, підозрюваний раніше неодноразово визнавався винним у вчиненні великої кількості суспільно-небезпечних діянь, у зв`язку з чим неодноразово призначалось примусове лікування, втрачає сталі соціальні зв`язки, тривалий час не має законного джерела отримання ним доходу. Кримінальне правопорушення вчинено у нічний час проти жінки.

Та те, що ОСОБА_8 після подій, в яких він підозрюється, залишив місце пригоди, на власний розсуд розпорядився викраденим майном і переховувався від слідства, тобто активно перешкоджав встановленню істини по справі, що значно підвищує ступінь його суспільної небезпеки, відтак щодо нього не може бути застосований менш суворий вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.03.2018 року, та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою постійного проживання.

Свою вимогу обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з чим вказана ухвала підлягає скасуванню.

Захисник не ставить під сумнів обґрунтованість підозри, оскільки вважає правильно кваліфікованими дії підозрюваного. Разом з цим зазначає, що обраний підозрюваному ОСОБА_8 , запобіжний захід є занадто суворим, та таким, що не відповідає суспільній небезпеці підозрюваного.

На переконання сторони захисту в ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 , суд дійшов хибного переконання, щодо неможливості застосування до підозрюваного ОСОБА_8 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Захисник вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання не було надано достатньої уваги саме особі підозрюваного. Зокрема звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_8 , є інвалідом III групи з причин загального захворювання, має постійне місце проживання неподалік від місця проведення досудового розслідування, що забезпезпечить його явку за першою вимогою слідчого, прокурора, або суду. Крім того підозрюваний ОСОБА_8 , має сталі суспільні зв`язки за місцем мешкання, так як поряд із ним проживають рідний брат та співмешканка з дитиною. Невірними, на переконання захисту, є і твердження суду з приводу того, що ОСОБА_8 , не має постійного джерела доходу, так як внаслідок інвалідності останній отримує пенсію. А тому захисник вважає, що до підозрюваного може бути застосований більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 на підтримку вимог поданої в інтересах підозрюваного апеляційної скарги, який просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, думку прокурора, яка заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.
Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Підозра ОСОБА_8 ґрунтується на наявних зібраних в ході досудового розслідування доказах, зокрема, протоколами допиту потерпілої та свідків, огляду місця події, результатами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, довідкою з ломбарду «Гроші тут» від 08.02.2018 року, відповідно до якої був зданий в ломбард викрадений мобільний телефон потерпілої, за який підозрюваний отримав грошові кошти.
Також під час судового розгляду слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_8 вчинення злочину, у якому він підозрюється, залишив місце пригоди, на власний розсуд розпорядився викраденим майном і переховувався від слідства, тобто активно перешкоджає встановленню істини по справі, що значно підвищує ступінь його суспільної небезпеки, крім того суворість можливого покарання, є вагомою підставою для продовження перешкоджання у встановленні чи перекручуванні визначальних обставин у справі, знищенню слідів злочину, впливу на потерпілу і свідків та вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень тобто існують реальні ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, санкція ч.2 ст.186 КК України, - передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Крім зазначеного, також відповідно до ст.178 КПК України, колегією суддів враховуються й наступні обставини.
Підозрюваний ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні умисного, закінченого, корисливого, тяжкого злочину, який посягає на суспільні інтереси - проти власності та здоров`я потерпілої. Шкоду не відшкодовано, підозрюваний раніше неодноразово визнавався винним у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, у зв`язку з чим неодноразово призначалось примусове лікування, втрачає сталі соціальні зв`язки, тривалий час не має законного джерела отримання ним доходу. Кримінальне правопорушення вчинено у нічний час проти жінки.
Враховуючи зазначене вище у сукупності, а також й тяжкість покарання, що може загрожувати ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється, можливо стверджувати, що, у разі перебування на свободі, підозрюваний матиме змогу вчинити нове кримінальне правопорушення, вчинити спробу переховуватись від досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування та правильно обрав стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обраний відносно підозрюваного запобіжний захід за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи апеляційної скарги про те, що у судовому засіданні суду першої інстанції не було доведено наявність ризиків для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також й інші доводи, є необґрунтованими та спростовуються наведеним вище.
Також апеляційні доводи захисника, що підозрюваний має постійне місце проживання неподалік від місця проведення досудового розслідування, що забезпечить його явку за першою вимогою слідчого, прокурора, або суду та те, що підозрюваний має сталі суспільні зв`язки, враховані слідчим суддею та не спростовують висновки щодо існування реальних ризиків визначених ст.177 КПК України.

Крім того доводи захисника, що підозрюваний отримує пенсію за інвалідністю, а отже висновки слідчого судді про відсутність у ОСОБА_8 джерела доходу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у матеріалах клопотання відсутні докази вказаної захисником обставини, а також не надано доказів отримання такого доходу і до суду апеляційної інстанції, а отже висновки слідчого судді з приводу відсутності у ОСОБА_8 законного джерела доходів, є правильним.

Крім того, слідчим суддею враховані вимоги ст.183 КПК України, та визначено підозрюваному заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави буде в достатній мірі гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків і не буде завідомо непомірним для нього, з таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки такий розмір застави визначений тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб стримати у особи бажання, щодо якої застосовано заставу, будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, доводи апеляційної скарги знаходить безпідставними, а тому залишає її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись ст. 376 ч.2, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.03.2018 року, стосовно ОСОБА_8 , - без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4