У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.12.2017 Справа №607/5226/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

провівши у приміщенні суду в м. Тернополі судове засідання у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219 від 19 грудня 2016 року відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000219 від 19 грудня 2016 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2016 року ОСОБА_4 обрано запобіжного захід у вигляді тримання під вартою та вподальшому судом неодноразово продовжувався строк запобіжного заходу, зокрема 02 листопада 2017 року у судовому засіданні, обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою терміном до 31 грудня 2017 року.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, оскільки строк застосування вказаного запобіжного заходу закінчується 31 грудня 2017 року та на даний час кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 перебуває на стадії судового розгляду, а підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відсутні, оскільки ризики які існували під час обрання міри запобіжного заходу останньому, не зменшились.

Окрім цього в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про виклик до зали судових засідань та допиту у якості експерта - ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 щодо задоволення клопотання прокурора про виклик ОСОБА_6 та допиту його судом у якості експерта не заперечили, однак просять відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, натомість адвокат ОСОБА_5 клопоче про зміну запобіжного заходу його підзахисному на більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, з чим погодився ОСОБА_4 .

Суд, заслухавши клопотання прокурора, клопотання захисника ОСОБА_5 , думку обвинуваченого ОСОБА_4 , приходить до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 слід відмовити за його недоведеністю наявності обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт слід задовольнити з наступних міркувань.

Відповідно до ст.201 КПК України, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як встановлено судом до обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та в подальшому останньому неодноразово продовжувався термін строку тримання під вартою, зокрема 02 листопада 2017 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою терміном до 31 грудня 2017 року, оскільки існував ряд ризиків визначених ст.177 КПК України.

В даному судовому засіданні прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 посилається на наявність ризиків, які продовжують існувати, зокрема з огляду на санкцію статті обвинувачення останній зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни останніми попередніх показів, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтовуючи у клопотанні наявність ризиків, що визначають доцільність продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою, прокурор, обмежився лише переліком законодавчих підстав для його застосування, водночас прокурор не зміг довести виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. Окрім цього прокурором не доведено тих обставин, що запобігти таким ризикам, як: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того судом встановлено, що ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: обвинувачений зможе перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливаючи на свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни їх показів на даний час - перестали існувати, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на завершальній стадії розгляду, в судовому засіданні, яке фіксується за допомогою технічного звукозаписуючого пристрою, вже були допитані усі свідки, яких забезпечив прокурор, тому суд вважає, що перебуваючи на волі, обвинувачений не зможе впливати на них, хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час розгляду клопотання захисника про заміну запобіжного заходу судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, які продовжують існувати на даний час, а саме: переховуватися від суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченим під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення, тобто особу, обвинувачену у правопорушенні, має бути звільнено до судового розгляду, якщо держава не доведе існування "відповідних і достатніх" підстав для подальшого тримання її під вартою.

Так, у даній справі до підозрюваного ОСОБА_4 21 грудня 2016 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалась ухвалами суду впродовж судового розгляду кримінального провадження, таким чином строк перебування під вартою якого становить один рік, що перевищує встановлені ч.3 ст.197 КПК України строки.

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону відповідно до якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості обвинувачених, тому під час розгляду клопотання захисника про заміну запобіжного заходу обвинуваченому, суд вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, які продовжують існувати, оскільки подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою буде суперечити Конвенції, адже час, який останній перебуває під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час ще не є доведеним.

Також варто зазначити, що у рішенні від 10.02.2011 року прийнятому у справі Харченко проти України Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Крім того у п. 80 вказаного рішення зазначається, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Відтак, оцінюючи сукупність обставин, а саме: не доведення стороною обвинувачення обставин про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, що ризики, які залишились існувати це - переховування від суду, а також можливість вчинити інші кримінальні правопорушення, виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та можуть бути підставами для подальшого втручання у права особи на свободу, тривале тримання обвинуваченого під вартою - протягом дванадцяти місяців, а також наявності у нього постійного місця реєстрації та проживання, суд вважає за необхідне застосувати запобіжний захід, який є співмірним з існуючими ризиками, доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і може забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків. Таким запобіжним заходом на думку суду є цілодобовий домашній арешт з покладенням на обвинувачених ряду обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники орган Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

На підставі наведеного, вирішуючи клопотання прокурора та захисника, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а також тяжкість покарання у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 , суд дійшов до висновку за необхідне застосувати до: обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст.176 КПК України, на даний час не може запобігти ризикам, які на даний час мають місце, а саме: незаконно переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Окрім того суд вважає за необхідне встановити обвинуваченому ОСОБА_4 наступні обв`язки, зокрема: прибувати за першою вимогою до суду; здати на зберігання в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон; утримуватись від спілкування із потерпілим ОСОБА_7 та свідками у даному кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; носити засіб контролю та звільнити його з-під варти.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 184, 194, 201 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт задовольнити.

Змінити раніше обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово із застосуванням електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки: прибувати за першою вимогою до суду; здати на зберігання в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон; утримуватись від спілкування із потерпілим ОСОБА_7 та свідками у даному кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; носити засіб контролю.

Встановити строк дії ухвали в частині зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до 00 год. 00 хв. 19 лютого 2018 року.

Після оголошення ухвали негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_4 до місця його проживання і звільнити з-під варти.

Клопотання прокурора щодо виклику та допиту в якості експерта ОСОБА_6 задовольнити.

Викликати в судове засідання та допитати в якості експерта ОСОБА_6 (Тернопільське обласне бюро судово-медичної експертизи, вул. Кн.Острозького, 5 м. Тернопіль).

Судовий розгляд кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219 від 19 грудня 2016 року відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, відкласти на 14.15 год. 17 січня 2018 року.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт передати на виконання та контролю за поведінкою обвинуваченого в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику та прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяОСОБА_1