Справа № 645/4052/16-к
Провадження № 1-кп/645/137/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

Головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001212 від 22 квітня 2016 року щодо :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, росіянина, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19.01.2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ст.. 259 ч. 1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України із застосуванням іспитового строку 1 рік 6 місяців, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2016 року приблизно о 22 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля вхідних дверей квартири за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності працівників поліції, де у нього виник конфлікт на побутовому ґрунті з племінницею ОСОБА_4 .. Діючи на підставі раптово виниклого наміру, спрямованого на спричинені ушкоджень, ОСОБА_6 , знаходячись навпроти ОСОБА_4 , з метою реалізації свого злочинного наміру наніс один удар кулаком правої руки в область лівої частини голови, після чого у конфлікт втрутилися працівники поліції.
Своїми протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_4 наступні тілесні ушкодження: синець на голові, які відносяться до легких тілесні ушкоджень.
В судовому засіданні ОСОБА_6 , винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнав, при цьому показав, що 21.04.2016 року він прийшов додому з роботи о 17 годині за адресою: АДРЕСА_2 , де він мешкає із дружиною. ОСОБА_4 прийшла до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому. В той момент його в квартирі не було, а були родичі його дружини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які подзвонили дружині та повідомили, що прийшла якась дівчина та дзвонить у двері. . Вони із дружиною догадались, що до квартири на вул.. Сонячній прийшла ОСОБА_4 , подзвонили їй та запитали чого вона бажає, але ОСОБА_4 виключила телефон. Вони із дружиною приїхали на вул.. Сонячну, двері квартири були відчинені, без пошкоджень, слідів безладу не було. Він викликав свого представника ОСОБА_10 , який приїхав із необхідними документами. В квартирі були ОСОБА_4 та працівники поліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , в кімнаті були ОСОБА_14 , хто відчинив двері квартири йому не відомо. ОСОБА_4 влаштувала скандал, стала ображати його, казала, що вона хазяйка частини квартири. Зазначив, що хазяїн квартири на вул.. Сонячній він. Він не впускав ОСОБА_4 до квартири, а вона намагалась увірватись, він її відштовхнув правою рукою, не пам`ятає в яку частину тіла. Пояснив, що у них із ОСОБА_4 є спір, який розглядається в суді, з приводу цієї квартири, на частину якої претендує ОСОБА_4 після смерті його матері бабусі ОСОБА_4 та смерті батька ОСОБА_4 .. Нікаких тілесних ушкоджень він не спричиняв потерпілій, він захищав своє майно, так як ОСОБА_4 раніше вкрала у нього документи. ОСОБА_4 викликала швидку допомогу, а по приїзду швидкої відмовилась від госпіталізації, тілесних ушкоджень на ній не було. Зазначив, що він діяв в стані необхідної оборони, захищав своє майно.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні оспорював вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог ст. 349 КПК України визнав доцільним дослідження доказів щодо цих обставин, в повному обсязі.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що 14.04.2016 року, її викликав слідчий та повідомив, що ОСОБА_6 написав заяву в поліцію, що ніби то вона відібрала у нього квартиру та вигнала його на вулицю, а квартиру здала наймачам. Пояснила, що в суді перебуває на розгляді цивільна справа з приводу даної квартири на АДРЕСА_3 , права на спадкування частини якої, намагається позбавити її ОСОБА_6 .. 21.04.2016 року увечері, вона приїхала за адресою квартири на АДРЕСА_3 побачила, що в квартирі горить світло, подумала, що в квартирі можуть бути сторонні особи,так як знала, що ОСОБА_6 мешкає із дружиною в іншій квартирі. Побажала з`ясувати, що за люди перебувають в квартирі. Підійшла до квартири, двері їй відчинив незнайомий чоловік та став нецензурно сваритись. Потім їй подзвонила дружина ОСОБА_6 та стала казати, що вона лякає мешканців квартири, стала погрожувати. Вона викликала поліцію, коли приїхала поліція, спочатку двері ніхто не відчиняв, чоловік який відчинив двері не бажав поліції повідомити свої анкетні дані. Потім приїхав ОСОБА_6 із дружиною та ОСОБА_10 , викликали ще один наряд поліції. До приїзду ОСОБА_6 , вона заходила із поліцією до квартири, запросив ОСОБА_14 , в коридорі вона показала документи, так як в тамбурі не було світла. Коли приїхав ОСОБА_6 вона в квартирі не була, увесь цей час стояла на площадці в під"їзді біля ліфта. Поліцейські покликали її до квартири та в цей час ОСОБА_6 вдарив її правою рукою в голову, у присутності поліції та ОСОБА_10 , дружина ОСОБА_6 ОСОБА_15 в цей момент перебувала в кімнаті квартири. Після удару у неї був великий сінець, боліла голова, приїхала швидка допомога, вона відмовлялась від госпіталізації, але так як вона себе погано почувала, то поїхала на швидкій до лікарні де їй надали медичну допомогу. На слідуючий день вона пішла на прийом до нейрохірурга.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що вона є дружиною ОСОБА_6 , 21.04.2016 року приблизно о 18.00 годині подзвонив ОСОБА_14 та повідомив, що до квартири хтось дзвонить, але вони не відчиняють. Вона із ОСОБА_6 поїхали на таксі на АДРЕСА_3 , тамбур квартири був відчинений, двері в квартиру також були відчинені. ОСОБА_4 разом із працівниками поліції була в кімнаті квартири. Потім із квартири вийшли ОСОБА_16 та ОСОБА_4 стали біля дверей. ОСОБА_4 вимагала відповіді чому в квартирі знаходяться люди, скільки будуть мешкати, на що вона відповіла, що ОСОБА_14 будуть мешкати із ними. ОСОБА_6 подзвонив ОСОБА_10 , який запропонував дзвонити на гарячу лінію поліції та через 20 хвилин приїхав. Працівники поліції сказали, що ОСОБА_4 показала їм документи на квартиру, але їм та ОСОБА_10 не показала. ОСОБА_10 намагався зачинити двері квартири, але поліцейські не дали це зробити, потім приїхав ще наряд поліції, ОСОБА_6 дозволив увійти в квартиру на кухню, показав документи. Потім усі вийшли із квартири та пішли на площадку до ліфта, з ними пішла ОСОБА_4 .. ОСОБА_6 із ОСОБА_10 зайшли за документами, потім стали виходити із квартири, працівники поліції стояли біля дверей. ОСОБА_6 був спокійним, вона його попереджала, щоб не було скандалу, ніякої штовханини не було. Коли вона вийшла із квартири, то побачила біля ліфта лікарів швидкої допомоги, які міряли тиск ОСОБА_4 , вона відмовлялась від госпіталізації, але потім поїхала до лікарні. Ніяких синців, подряпин, садн у ОСОБА_4 не було. Зазначила, що ОСОБА_4 сама спровокувала ОСОБА_6 , стрибала перед ним, бажала, щоб ОСОБА_6 її вдарив. Вона не бачила, як ОСОБА_6 відштовхував ОСОБА_4 , та як викликали швидку допомогу. Зазначила, що ОСОБА_6 міг тільки штовхнути ОСОБА_4 , а не вдарити, він був тверезий , нікому не погрожував.

Допитаний в якості свідка інспектор поліції ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що в квітні 2016 року, увечері він вийшов на патрулювання, був виклик на вул.. Сонячна, викликала ОСОБА_4 , повідомила, що вона є власницею квартири, а в квартирі знаходяться сторонні особи. Вони піднялись до квартири, в квартирі були дівчина та хлопець, які не були зареєстровані в квартирі, вони повідомили, що їх впустив власник квартири, з`ясували, що є співвласник ОСОБА_6 , викликали ОСОБА_6 .. Свідок вийшов із квартири, щоб зустріти службу моніторингу їх Управління, а коли через деякий час піднявся до квартири, побачив, що ОСОБА_4 бліда, йому повідомили, що ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_4 .. Потім ОСОБА_4 забрала швидка допомога в лікарню. Також свідок зазначив, що ОСОБА_6 поводив себе агресивно, погрожував фізичною розправою ОСОБА_4 та їм. Він не бачив, як ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_4 , але чув погрози фізичною розправою на її адресу. Всі події відбувались в тамбурі та на площадці біля сходів. Вони намагались відсторонити ОСОБА_6 від ОСОБА_17 ,так як він був агресивний, погрожував та стискав кулаки. ОСОБА_6 було запрошено до відділу поліції.

Допитаний в якості свідка інспектор поліції ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що 21 квітня 2016 року вони були на патрулюванні, надійшов виклик приблизно о 22.00 годині на АДРЕСА_3 . Вони приїхали, побачили ОСОБА_4 , яка скаржилась на те, що ОСОБА_6 , який є співвласником квартири, вселив до квартири якихось людей та її не впускає до квартири. ОСОБА_4 показала документи про слухання справи між нею та ОСОБА_6 в суді та відкриття спадщини. Вони постукали до квартири, довго ніхто не відкривав, потім відкрили, в квартирі були двоє людей, дозволили зайти в квартиру, вони увійшли. Подзвонили ОСОБА_6 намагались з`ясувати, що це за люди. Приїхав ОСОБА_6 із дружиною, була словесна сварка між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .. ОСОБА_4 стояла в тамбурі між квартирами, а ОСОБА_6 був в квартирі. ОСОБА_4 казала, що суд вирішить спір щодо спадкування цієї квартири. ОСОБА_6 був розлючений, почав перешкоджати руху до квартири ОСОБА_4 та вдарив в обличчя кулаком правої руки, а до цього висловлював погрози, казав, що вб`є. Удар був навмисним, бачив удар він та ОСОБА_16 .. Вони розвели їх по різним сторонам, ОСОБА_4 стало погано, їй дали води, викликали швидку допомогу. З ним на патрулюванні були ОСОБА_13 та ОСОБА_16 .. З ОСОБА_6 була дружина та адвокат. ОСОБА_6 було запрошено до відділу поліції. Також свідок зазначив, що ОСОБА_4 ніякої небезпеки для оточуючих не представляла, погроз з її сторони не було, вриватись до квартири вона не намагалась. Коли приїхали ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та попросили їх вийти з квартири, вони вийшли.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він надає правову допомогу ОСОБА_6 при розгляді цивільної справи. 19.03.2016 року ОСОБА_6 подав заяву до Фрунзенського відділу поліції, про те, що потерпіла заволоділа його грошовими коштами в сумі 28 000 грн. і документами на квартиру, тобто вчинила злочин, передбачений ст. 190 КК України. 21.04.2016 року ОСОБА_6 повідомив йому про вчинення протиправних дій потерпілою. Приблизно о 22 годині на таксі він приїхав до квартири ОСОБА_6 на АДРЕСА_3 , побачив відкриті двері квартири та трьох поліцейських , яким показав документи по цивільній справі. В квартирі була ОСОБА_4 с кимось сварилась, у ОСОБА_4 документів на квартиру не було. Він подзвонив на гарячу лінію Національної поліції та Уряду, попросив усіх вийти із квартири на сходи, працівники поліції вийшли. Він зайшов до квартири за документами, перед ним зайшов ОСОБА_6 , хотів зачинити двері, але поліцейські не дали. Двоє поліцейських вийшли в тамбур. Він стояв у прихожій за ним стояв ОСОБА_6 .. ОСОБА_6 із витягнутою рукою вийшов в тамбур, був рух вперед, чи наніс ОСОБА_6 удар він не бачив, але бачив, як на ОСОБА_6 накинулись троє поліцейських. Бачив як ОСОБА_4 оглядав лікар, пошкоджень на ній не було, від стаціонару вона відмовлялась, а потім поїхала на швидкій до лікарні. ОСОБА_4 провокувала ОСОБА_6 , вона бажала щоб він реально потратив до місць позбавлення волі. Відеозапис поліцією зроблений не повністю, повний запис зник, запис монтовано, на записі контакту не було між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .. У ОСОБА_4 корисливий мотив, вона бажає заволодіти квартирою. ОСОБА_6 охороняв свою власність, бажав попередити проникнення до житла. ОСОБА_6 стояв на порозі квартири, виставив руку вперед, ОСОБА_18 знаходилась в тамбурі двох квартир та постійно ховалась за поліцейських, у неї в руках він нічого не бачив. Також зазначив, що небезпека від ОСОБА_4 була в її словесній провокації та бажанні увійти в квартиру.

Від допиту свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 прокурор відмовився, у зв`язку із недоцільністю допиту свідків.

Крім того, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення також підтверджується слідуючими дослідженими в суді доказами:

- протоколом огляду предмету від 27.05.2016 року, а саме: диску CD, на якому зафіксований відеозапис з нагрудних камер співробітників поліції від 21.04.2016 року - коридору та тамбуру будинку АДРЕСА_3 . В протоколі зазначено, що на відеозапису зафіксовано 22.51.43, що до квартири підійшов чоловік став між дверної рами біля якої став працівник поліції. В цей час до двері квартири підійшла жінка ОСОБА_4 ..Коли жінка підійшла майже до двері квартири з квартири вийшов чоловік, встановлено ОСОБА_6 , який вдарив жінку правовою рукою, кулаком в обличчя.

- висновком експерта № 1125-С/16 від 26.04.2016 року, згідно якого у ОСОБА_4 мав місце синець на голові. Це пошкодження утворилось від ударної дії тупого твердого предмета (ів) і могло бути отримано в строк в межах 1-3 діб до огляду, висновок підтверджується виглядом, характером пошкодження, а також кольором синця. За ступенем тяжкості синець викликав не значні ,скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і за цією ознакою, відповідно до п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
- висновком експерта № 1304-С/16 від 16.05.2016 року, згідно якого у ОСОБА_4 мав місце синець на голові. Це пошкодження утворилось від ударної дії тупого твердого предмета (ів) і могло бути отримано в строк в межах 1-3 діб до огляду, висновок підтверджується виглядом, характером пошкодження, а також кольором синця. За ступенем тяжкості синець викликав не значні ,скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і за цією ознакою, відповідно до п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Показання ОСОБА_4 , дані нею при проведенні слідчого експерименту від 13.05.2016 року, не суперечать наявним судово-медичним даним, в частині механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.05.2016 року, проведеного за участю експерта та потерпілої ОСОБА_4 , в ході якого було встановлено, що 21.04.2016 року приблизно о 22.50 год. Між потерпілою ОСОБА_4 та її дядьком виник конфлікт, в ході якого останній і вдарив потерпілу, а саме: знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , в тамбурі біля вхідних дверей в квартиру ОСОБА_6 вдарив правою рукою в області лівого ока кулаком, прямим ударом. Відстань між нею та ОСОБА_6 була приблизно 40-50 см. Після удару працівники поліції схватили його.
- висновком експерта № 1377-С/16 від 19.05.2016 року, згідно якого у ОСОБА_4 мав місце синець на голові. Це пошкодження утворилось від ударної дії тупого твердого предмета (ів) і могло бути отримано в строк в межах 1-3 діб до огляду, висновок підтверджується виглядом, характером пошкодження, а також кольором синця. За ступенем тяжкості синець викликав не значні, скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і за цією ознакою, відповідно до п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Показання ОСОБА_11 , дані ним при проведенні слідчого експерименту від 19.05.2016 року, не суперечать наявним судово-медичним даним, в частині механізму утворення встановлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.05.2016 року, проведеного за участю експерта та свідка ОСОБА_11 в ході якого було встановлено, що 21.04.2016 року приблизно о 22.50 год. за адресою: АДРЕСА_1 , між потерпілою ОСОБА_4 та її дядьком ОСОБА_6 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 вдарив кулаком правої руки в область лівого ока та щоки, від чого потерпіла похитнулась. Відстань між потерпілою та ОСОБА_6 , до удару, була приблизно 40-50 см.
- висновком експерта № 1379-С/16 від 19.05.2016 року, згідно якого у ОСОБА_4 мав місце синець на голові. Це пошкодження утворилось від ударної дії тупого твердого предмета (ів) і могло бути отримано в строк в межах 1-3 діб до огляду, висновок підтверджується виглядом, характером пошкодження, а також кольором синця. За ступенем тяжкості синець викликав не значні, скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і за цією ознакою, відповідно до п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Показання ОСОБА_16 , дані нею при проведенні слідчого експерименту від 19.05.2016 року, не суперечать наявним судово-медичним даним, в частині механізму утворення встановлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.05.2016 року, проведеного за участю експерта та свідка ОСОБА_16 в ході якого було встановлено, що 21.04.2016 року приблизно о 22.50 год. за адресою: АДРЕСА_1 , між потерпілою ОСОБА_4 та її дядьком ОСОБА_6 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 вдарив правою рукою кулаком в область лівого ока та щоки, від чого потерпіла похитнулась. Відстань між потерпілою та ОСОБА_6 , до удару, була приблизно 40-50 см.
- висновком експерта № 1378-С/16 від 19.05.2016 року, згідно якого у ОСОБА_4 мав місце синець на голові. Це пошкодження утворилось від ударної дії тупого твердого предмета (ів) і могло бути отримано в строк в межах 1-3 діб до огляду, висновок підтверджується виглядом, характером пошкодження, а також кольором синця. За ступенем тяжкості синець викликав не значні, скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і за цією ознакою, відповідно до п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Показання ОСОБА_19 , дані нею при проведенні слідчого експерименту від 19.05.2016 року, не суперечать наявним судово-медичним даним, в частині механізму утворення встановлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.05.2016 року, проведеного за участю експерта та свідка ОСОБА_19 в ході якого було встановлено, що 21.04.2016 року приблизно о 22.50 год. за адресою: АДРЕСА_1 , між потерпілою ОСОБА_4 та її дядьком ОСОБА_6 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 вдарив правою рукою в область лівого ока та щоки, від чого потерпіла похитнулась та вдарилась головою о двері.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник просили суд постановити виправдовувальний вирок, мотивуючи тим, що обвинувачений знаходився в стані необхідної оборони та захищав своє майно, а саме квартиру, в яку протиправно намагалась вторгнутись потерпіла. Суд не погоджується з даними ствердженнями з наступних підстав.
Згідно ст. 36 КК України - необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
В судовому засіданні було оглянуто відеозапис зроблений з нагрудних відеокамер працівників поліції, згідно якого вбачається, як ОСОБА_6 , в присутності працівників поліції, спричинив тілесні ушкодження потерпілій, при цьому з даного запису встановлено, що ніякої загрози від потерпілої ОСОБА_4 , та ніяких протиправних дій з її сторони не було.
Крім того, в судовому засіданні обвинувачений пояснив, що ніякої небезпеки у час нанесення потерпілій удару не було, а він вдарив її щоб помститись за те, що вона забрала документи та гроші. Із зазначених вище підстав суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_23 в частині показань, проте потерпіла провокувала обвинуваченого та намагалась проникнути в житло.
Судом було встановлено, що між потерпілою та обвинуваченим виникли неприязні стосунки, які виникли з приводу спору про нерухоме майно, що було мотивом вчинення злочину.
Аналізуючи вищевикладені докази, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 своїми умисними діями, вчинив нанесення умисних легких тілесних ушкоджень, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, і така кваліфікація його дій є вірною.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
При визначенні ОСОБА_6 , виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та характер вчиненого злочину , який відноситься до категорії невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше був засуджений, злочин вчинив в період іспитового строку, не працює, не перебуває на обліку лікарів психіатра та нарколога.

Пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин - не виявлено.

Обтяжуючою покарання обвинуваченого обставиною суд визнає рецидив злочинів.

На підставі викладеного, з урахуванням особи ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про необхідність призначити йому, покарання, у межах санкції ст. 125 ч. 1 КК України, в вигляді штрафу.

Згідно вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 259 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України до ОСОБА_6 було застосовано випробування з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Покарання за цим вироком ОСОБА_6 відбито не було, тому покарання за даним вироком має бути призначено згідно ст. 71, 72 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 78 КК України - у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Згідно ст. 71 КК України - якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно ч. 3 ст. 72 КК України - основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання з послідуючими її змінами, було роз`яснено, що частиною 2 статті 75 КК України передбачено,що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням,якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і
виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень
закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у
разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди
мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України
про звільнення від відбування покарання з випробуванням і
призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71
КК України. У таких випадках повторне звільнення від
відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. У разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у
порядку статей 75, 79, 104 КК України, та призначення
покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК України за
сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає,
суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім
вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді
сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та
покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне
виконання.
Враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив злочин під час іспитового строку, відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком, повністю підлягає приєднанню невідбута частина покарання за попереднім вироком у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Речові докази: СД диск, білого кольору на якому міститься відеозапис з нагрудної камери працівників поліції з 21.04.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , який долучений до матеріалів справи, зберігати в матеріалах справи.
Судові витрати по справі відсутні, цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання призначеного за даним вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Згідно ч.3 ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень та покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі виконувати самостійно.
Початок строку покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання.
Речові докази: СД диск, білого кольору на якому міститься відеозапис з нагрудної камери працівників поліції з 21.04.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , який долучений до матеріалів справи, зберігати в матеріалах справи.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області, через Фрунзенський райсуд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Фрунзенському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1