№ 243/1625/18
Кримінальне провадження № 1-кс/243/330/2018
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
03 березня 2018 року Слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000464 від 28 лютого 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, інваліда 2 групи, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)30.11.2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 185 ч. 3 до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки, підставі ст. ст. 75,76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
02 березня 2018 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, в межах якого здійснюється досудове розслідування, слідчим СВ Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Слідчий СВ Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області обґрунтував свої вимоги тим, що ОСОБА_6 маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, 28 лютого 2018 року приблизно о 18 год. 00 хв. знаходячись біля каси № 4 торгівельного залу магазину № 01114 «Брусничка» TOB «Український рітейл» за адресою: Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Олімпійська, буд.7. побачив грошові кошти, що знаходились у касовому апараті. В цей час, у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме грошових коштів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 28 лютого 2018 року приблизно о 18 год. 00 хв. спостерігав за діями касира та чекав, доки остання відкриє зачинену шухляду касового апарату для розрахунку інших покупців. Дочекавшись, коли касир відчинила шухляду касового апарату, ОСОБА_6 , діючи умисно, відкрито, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, намагався незаконно заволодіти чужим майном, що належить ТОВ «Український рітейл», а саме грошовими коштами в сумі 600 грн. 00 коп., але не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений касиром та затриманий охоронцем магазину.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України, а саме незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Слідчий обґрунтовує необхідність обрання запобіжного заходу тим, що підозрюваний ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити свою злочину діяльність, оскільки підозрюваний раніше судимий. Також ОСОБА_6 може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, покарання за який передбачено законом у вигляді позбавлення волі до 6 років, тому наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування.

Слідчий у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання, просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор Слов`янської місцевої прокуратури заявлене слідчим клопотання підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник заперечували проти задоволення даного клопотання, просили відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

28.02.2018 року в порядку ст.208 КПК України було затримано ОСОБА_6 .

28.02.2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України, об`єктивно підтверджується даними копій з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, а саме:

- протоколами огляду місць події від 28.02.2018.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 (касира), яка показала, що дійсно 28.02.2018 знаходилася на своєму робочому місці магазину «Брусничка» по вул. Олімпійська, 7 м.Слов`янськ Донецької області, коли приблизно о 18.00 год. дійсно невідомий молодий чоловік намагався відкрито викрасти з її каси № 4 магазину «Брусничка» грошові кошти в сумі 600 грн., але вона йому перешкодила, схопивши останнього за руку.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 (охоронця), який показав, що дійсно 28.02.2018 знаходився на своєму робочому місці магазину «Брусничка» по вул. Олімпійська, 7 м. Слов`янськ Донецької області, коли приблизно о 18.00 год. дійсно невідомий молодий чоловік намагався відкрито викрасти з каси № 4 магазину «Брусничка» грошові кошти в сумі 600 грн., але він йому перешкодив, затримавши останнього біля каси.

- протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_10 , яка показала, що дійсно 28.02.2018 знаходилася на своєму робочому місці магазину «Брусничка» по вул. Олімпійська, 7 м. Слов`янськ Донецької області, коли приблизно о 18.15 год. до неї охоронець магазину привів невідомого молодого чоловіка та пояснив, що останній намагався відкрито викрасти з каси № 4 магазину «Брусничка» грошові кошти в сумі 600 грн., але йому перешкодила касир, схопивши останнього за руку.

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за участі свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також представника потерпілого ОСОБА_10 , під час яких останні впізнали особу ОСОБА_6 , як такого, який намагався 28.02.2018 приблизно о 18.00 год. відкрито викрасти з каси № 4 магазину «Брусничка» (по вул. Олімпійська, 7 м. Слов`янськ Донецької області) грошові кошти в сумі 600 грн.

Відповідно до ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України зупинено у зв`язку із еребуанням підозрюваного на стаціонарному лікуванні в КЛПУ «Слов`янська обласна психіатрична лікарня».

Крім того у судовому засіданні встановлено, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано недієздатним, його опікуном призначено його матір ОСОБА_11 .

На теперішній час ОСОБА_6 знаходиться на обліку у лікаря психіатра.

Згідно до висновку судово-психіатричної експертизи №13 від 09.02.2018 року, ОСОБА_6 , 1996 року народження страждає хронічною психічною хворобою параноїдальна шизофренія, непереривна течія, параноїчний синдром, змішаний тип дефекту . В силу виразності захворювання ОСОБА_6 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Для захисту цивільних прав та інтересів потребує опіки.

Заслухавши думку слідчого, прокурора, які підтримали дане клопотання, підозрюваного, дослідивши надані матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000464 від 28 лютого 2018 року, приходжу до переконання, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом с частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює сукупність всіх обставин, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1ст. 177 КПК.

У відповідності до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Як зазначено у ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під-вартою, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Запобіжні заходи - це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування. Система запобіжних заходів закріплена у ч.1 ст. 176 КПК України.

У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Вивченням даних про особу підозрюваного ОСОБА_6 встановлено, що він з дитинства страждає на психічні розлади здоров`я, а також з 2007 року перебуває на обліку лікаря-психіатра, перебуває на обліку у лікаря нарколога, тому для визначення психічного стану підозрюваного в даному випадку обов`язково необхідно провести психіатричну експертизу, оскільки наявні відомості, які викликають сумнів щодо його осудності або обмеженої осудності.

Так, частиною 2 ст.242 КПК України встановлено обовязок слідчого провести експертизу для встановлення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

З положень ч. 1 ст. 509 КПК України випливає, що слідчий, прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді щодо залучення експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діянні була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Згідно із ч.2 ст.509 КПК України у разі необхідності тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців на підставі рішення слідчого судді.

Поняття неосудності або обмеженою осудності надано у ст.ст. 19 та 20 КК України, зокрема, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Обмежено осудною собою, є така особа, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними

У рішенні Європейського суду з прав людини «Анатолій Руденко проти України» (Заява № 50264/08), було зазначено, що Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (див. рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom) [ВП], заява № 543/03, п. 30, ЄСПЛ 2006-Х, та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany), заява № 61603/00, п. 102, ЄСПЛ 2005-V). Тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У зв`язку з останнім Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), п. 39, Series А № 33). У своїй практиці Суд зауважував, що значення терміна «психічно хворі» постійно еволюціонує, оскільки прогрес досліджень у психіатрії та гнучкість лікування розвиваються. Тим не менш, підпункт «е» пункту 1 статті 5 Конвенції не можна сприймати як такий, що дозволяє тримання особи під вартою лише через те, що її погляд и чи поведінка відрізняються від норм, що переважають у суспільстві. Вважати інакше буде несумісним з текстом пункту 1 статті 5 Конвенції, яким визначено вичерпний перелік винятків, що вимагають вузького тлумачення (див., як класичний приклад, вищезазначене рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), п. 37). Також, Суд зазначив, що насамкінець, для того, щоб відповідати підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, провадження щодо примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу повинно обов`язково передбачати чіткі ефективні гарантії від свавілля з огляду на вразливість осіб, які страждають на психічні розлади, та потребу в наведенні дуже вагомих причин для виправдання будь-яких обмежень їхніх прав (див. рішення від 2 травня 2013 року у справі «Загідуліна проти Росії» (Zagidulina v. Russia), заява № 11737/06, п. 63).

У рішення Європейського суду з прав людини «Заїченко проти України (№ 2)» (Заява № 45797/09), було зазначено, що тримання під вартою особи, яка вважається психічно хворою, має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобігання позбавлення осіб свободи у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У зв`язку з останнім Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою, по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), рішення від 24 жовтня 1979 року, п. 39, Series A № 33). Суд також наголошує на тому, що жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічно хворою, не може розглядатися як таке, що відповідає підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило є застосовним навіть тоді, якщо метою тримання заявника є саме отримання медичного висновку (див. вищезазначене рішення у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), пп. 47 і 48. Конкретні форма і порядок можуть відрізнятися залежно від обставин. У термінових випадках або у випадках, коли особу затримано внаслідок агресивної поведінки, прийнятним може бути отримання такого висновку одразу після затримання. В усіх інших випадках необхідною є попередня консультація з лікарем. Коли такої можливості немає (наприклад, у зв`язку з відмовою зазначеної особи з`явитися для проведення огляду), потрібно принаймні призначити проведення медичної експертизи на підставі документів з матеріалів справи, і якщо цього зроблено не буде, не можна стверджувати, що наявність у особи психічної хвороби було достовірно доведено (там само).

Таким чином, проаналізувавши долучені до матеріалів клопотання процесуальні документи, вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя з урахуванням вищезазначеної практики приходить до висновку про те, що слідчим не було дотримано вимоги чинного законодавства та не встановлено психічний стан підозрюваного.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, однак це не може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, потреби ж досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у реалізацію прав і свобод підозрюваним, про який йдеться у клопотанні слідчого.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює сукупність всіх обставин, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення

Також враховується: тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_6 : вік та стан здоров`я підозрюваного - інвалідність 2 групи, соціальні зв`язки - неодружений, не працює, наявність судимостей раніше судимий, перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра.

Таким чином, слідчим взагалі не мотивоване таке звернення, а перелічені в ньому ризики не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не вбачаються з долучених до клопотання матеріалів.

Отже, з огляду на вагомість доказів про можливе вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що останній під час їх вчинення міг перебувати в такому стані, який не дозволяв розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також враховуючи необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження особи для встановлення його психічного стану, слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити слідчому про обов`язковість проведення експертизи для встановлення психічного стану підозрюваного ОСОБА_6 та в подальшому звернення до слідчого судді із клопотанням в порядку ст. 508 КПУ України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000464 від 28 лютого 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області, підозрюваним протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, а іншими учасниками судового розгляду в той же строк з дня її проголошення.

Слідчий суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1