Справа № 183/2462/17
№ 1-кп/183/231/18
В И Р О К
іменем України
18 квітня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001218 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луб`янка Білокуракінського району Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.05.1991 року Станично-Луганським районним судом Луганської області за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, 42 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку;

- 02.11.1992 року Станично-Луганським районним судом Луганської області за ч.3 ст.83 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст.43 КК України приєднано частину невідбутого покарання 6 місяців позбавлення волі за вироком суду від 20.05.1991 року, призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 17.02.1997 року Білокуракінським районним судом Луганської області за ч.2 ст. 140, ст.44 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, із застосуванням ст.45 КК України засуджений умовно з іспитовим строком 1 рік, штраф 400 грн.;

- 04.01.1999 року Білокуракінським районним судом Луганської області за ч.2 ст.142 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, із застосуванням ст.45 КК України засуджений умовно з іспитовим строком 2 роки, штраф 680 грн.;

- 22.02.1999 року Білокуракінським районним судом Луганської області за ч.2 ст.206, ч.2 ст. 140, 42 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ч.3 ст.42 КК України приєднано частково покарання за вироком від 04.01.1999 року у вигляді 2 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 15.10.1999 року Старобільським районним судом Луганської області за ч.2 ст.206, ч.2 ст. 141, ч.2 ст.140, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна;

- 24.12.2004 року Білокуракінським районним судом Луганської області за ст. 395 КК України до 1 року арешту;

- 24.12.2007 року Жовтневим районним судом м. Луганська за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі;

- 19.05.2008 року Артемівським районним судом м. Луганська за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.199, ч. 1 ст. 199, ч.1 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі. Згідно ч.2 ст.70 КК України міра покарання за даним вироком поглинена вироком Жовтневого районного суду м. Луганська від 24.12.2007 року, призначено остаточне покарання у вигляді 13 років позбавлення волі. 04.08.2016 року звільнений умовно-достроково на підставі ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.07.2016 року, невідбутий строк покарання 3 роки 1 місяць 11 днів,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
26 березня 2017 року приблизно о 09 годині 10 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись разом з потерпілою ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_7 в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, стоячи навпроти потерпілої ОСОБА_6 , шляхом ривка відкрито заволодів її мобільним телефоном марки Lenovo Р1Ма40, імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартістю 2 849 гривень, який поклав до кишені власного одягу. Після цього, утримуючи при собі викрадене майно, без дозволу потерпілої ОСОБА_6 , приблизно о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_3 з місця скоєння злочину швидким кроком пішов у невідомому напрямку, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 2 849 гривень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні спочатку визнав повністю, пояснивши що в обвинувальному акті все вірно зазначено. Згодом обвинувачений свою вину визнав частково, показав, що приблизно 27.03.2017 року коли приїхав з роботи з м. Дніпро до м. Новомосковська посварився зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , через що вирушив до центра м. Новомосковська, де познайомився з ОСОБА_9 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Остання дозволила йому залишитися в її квартирі, яка знаходиться в будинку навпроти магазину «Варус», а сама пішла на роботу. Ввечері ОСОБА_10 прийшла додому разом з потерпілою ОСОБА_6 , і він познайомився з останньою. Вони втрьох відпочивали на квартирі ОСОБА_10 , вживали алкоголь 0,7 л. горілки та згодом ОСОБА_10 принесла ще 1 л самогону. Пізніше ОСОБА_10 та ОСОБА_6 лягли спати, а він дивився телевізор до ранку. Вранці, коли жінки встали, він повідомив, що примирився зі своєю співмешканкою та буде їхати додому, від чого ОСОБА_6 почала нервувати та зі свого мобільного телефону викликати таксі щоб поїхати додому, але в неї нічого не виходило. Вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння від випитого напередодні, сиділа на дивані. Він взяв у неї її телефон щоб викликати свого знайомого таксиста, а коли викликав таксі до « ОСОБА_11 », то віддав телефон ОСОБА_10 , взувся, одягнувся і вийшов у під`їзд. Перед цим ОСОБА_6 підбігла до ОСОБА_10 та запитувала де її телефон. Коли він був у під`їзді з квартири вийшла ОСОБА_10 з мобільним телефоном ОСОБА_6 і сказала щоб він викликав таксі не до « ОСОБА_11 », а до її будинку, та передала йому мобільний телефон, який він взяв та вийшов на вулицю. Це було приблизно о 10-11 годині. Він ще раз телефонував таксисту щоб той під`їхав до будинку, але він не знав точної адреси, домовились зустрітися біля «Літака». На вулиці він познайомився з чоловіком, який представився на ім`я ОСОБА_12 , з яким вони домовились випити, відпочити, а той пообіцяв допомогти зарядити мобільний телефон, заряд якого вже був дуже низьким. Вони разом зайшли до кафе, випили по 100 грамів горілки та вирушили в бік пам`ятника «Літак» щоб знайти грошей для продовження відпочинку та зарядити мобільний телефон. Біля «Літака» цей чоловік ОСОБА_12 кудись пішов, а коли повернувся то повідомив, що залишив телефон на зарядці у свого знайомого, але той просить хоч якісь документи. Він відповів, що документів в нього немає. Тоді цей ОСОБА_12 знову десь пішов і повернувся через 30 хвилин з трьома хлопцями, з якими він нібито домовився щоб вони заклали телефон на своє ім`я, а вони з ним отримають гроші в борг, погуляють, а згодом разом викуплять цей телефон. Він на це погодився. Цей ОСОБА_12 знову десь пішов, сказав що візьме гроші і зайде ще в магазин «АТБ» за алкоголем, щоб він його чекав, вони продовжать відпочивати. Він чекав того ОСОБА_12 близько 1 години, потім пішов до магазину «АТБ» шукати його, але не знайшов, зрозумів що його обманули. Він повернувся до квартири ОСОБА_10 , але йому не відчинили двері, та він поїхав до себе додому. Через деякий час з приводу цього мобільного телефону його викликали в поліцію, працівники поліції пропонували залагодити це питання за 20000 гривень, якщо він знайде їх за три тижні. Він ці гроші не знайшов і через три тижні його забрали в поліцію до слідчого. В СІЗО до нього теж підходили засуджені та натякали щоб він не говорив зайвого. Його співмешканка фактично відшкодувала шкоду потерпілій віддавши останній мобільний телефон, хоча й іншої марки, моделі. Вважає, що він не вчиняв злочину, не викрадав мобільного телефону у потерпілої, в ломбард його не здавав, так сталося, його обманув той чоловік на ім`я ОСОБА_12 . Вважає, що останній міг бути пов`язаний з ОСОБА_7 .

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- витягом з кримінального провадження № 0001218від 27.05.2017 року, згідно якого до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2017 року були внесено відомості за фактом відкритого викрадення 26.03.2017 року ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 , шляхом ривка мобільного телефону потерпілої ОСОБА_6 (а.с.164);

- протоколом огляду від 28.04.2017 року, згідно якого було оглянуто добровільно видані ОСОБА_13 договір №745-17005410 від 26.03.2017 року з Новомосковського відділення №5 ПТ «Ломбард «Гроші Тут» по вул. Радянській, 35/21 в м. Новомосковськ, предметом застави за яким є мобільний телефон марки «Lenovo» моделі Р1Ма40, Dual Sim, імей: НОМЕР_1 , позичальником за яким є ОСОБА_13 , сума кредиту 1700 гривень, та чек із вказаного ломбарда №80900 від 26.03.2017 року із зазначенням суми виданого кредиту за закладений мобільний телефон у розмірі 1700 гривень (а.с.168);

- речовими доказами, а саме договором №745-17005410 від 26.03.2017 року з Новомосковського відділення №5 ПТ «Ломбард «Гроші Тут» по вул. Радянській, 35/21 в м. Новомосковськ, предметом застави за яким є мобільний телефон марки «Lenovo» моделі Р1Ма40, Dual Sim, імей: НОМЕР_1 , позичальником за яким є ОСОБА_13 , сума кредиту 1700 гривень, та чек із вказаного ломбарда №80900 від 26.03.2017 року із зазначенням суми виданого кредиту за закладений мобільний телефон у розмірі 1700 гривень, визнаними речовими доказами постановою від 28.04.2017 року (а.с.167,169);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.05.2017 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 за рисами обличчя впізнала на фотознімках чоловіка, що зображений на фотознімку під № 2, який 26.03.2017 року забрав у неї мобільний телефон в квартирі АДРЕСА_2 . Цим чоловіком є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.174-176);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2017 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 впізнав за рисами обличчя на фотознімку під №1 чоловіка, якого бачив 26.03.2017 року біля пам`ятника «Літак» та який попросив його закласти в ломбард мобільний телефон марки «Lenovo», пояснивши при цьому, що це телефон його дружини. Цим чоловіком є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.177-179);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2017 року, згідно якого свідок ОСОБА_14 впізнав за рисами обличчя на фотознімку під №3 чоловіка, який 26.03.2017 року біля пам`ятника «Літак» м. Новомосковськ підійшов до їх компанії та попросив закласти в ломбард мобільний телефон його дружини. Цим чоловіком є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.180-182);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2017 року, згідно якого свідок ОСОБА_7 впізнала за рисами обличчя на фотознімку під №3 ОСОБА_15 (а.с.183-185);

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 2143-17 від 15.05.2017 року, відповідно до якого станом на 26.03.2017 року ринкова (дійсна) вартість мобільного телефону марки «Lenovo» моделі Р1Ма40, Dual, становить 2 849,00 гривень (а.с.190-196).

Вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується також показаннями потерпілої та свідків, допитаних в судовому засіданні, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що приблизно влітку 2017 року ввечері, точної дати та часу не пам`ятає, вона разом зі своєю знайомою ОСОБА_7 після роботи прийшли відпочивати у останньої вдома в її квартирі. З ними був і ОСОБА_3 , який вже перебував в квартирі ОСОБА_7 до їх приходу. Вони всі разом вживали алкогольні напої та згодом лягли спати. Вранці вона прокинулася та виявила відсутність свого мобільного телефону «Lenovo» чорного кольору, через що почалася сварка. Згодом, під час пошуків телефону, вона почула сигнал (дзвінок) свого мобільного телефону, який виявився в кишені штанів ОСОБА_3 . На її вимогу ОСОБА_3 повернув їй мобільний телефон і вона намагалася за його допомогою викликати таксі, але не змогла. В цей час ОСОБА_3 фактично вирвав з її рук її мобільний телефон нібито викликати таксі, вона почала шукати своє взуття і сказала ОСОБА_3 щоб він повернув їй мобільний телефон, але той поклав мобільний телефон до своєї кишені і швидко вийшов з квартири сказавши що віддасть потім. Вона за ним вибігла в під`їзд, але ОСОБА_3 там вже не було. Приблизно через два тижні вона бачила ОСОБА_3 і запитала його де її мобільний телефон, але той відповів, що він його не брав. Її телефон їй так і не повернули, оскільки ломбард його продав. Згодом співмешканка ОСОБА_3 віддала їй мобільний телефон, але інший. Доповнила, що ОСОБА_3 забрав її мобільний телефон без її згоди. Претензій до обвинуваченого не має, покарання просила призначити не суворе;

- показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що в березні 2017 року приблизно о 16.00 годині він разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_16 сиділи на лавочці біля пам`ятника «Літак» м. Новомосковська, де до них підійшов один чоловік, якого він впізнає як ОСОБА_3 , та ще один чоловік, якого він не знає, та попросили закласти мобільний телефон «Lenovo» чорного кольору у ломбард, оскільки в них немає при собі документів. Розмову з ними почав інший чоловік. Коли вони погодилися то цей чоловік взяв мобільний телефон у ОСОБА_3 та віддав їм. Мобільний телефон здав до ломбарду «Скарбниця» ОСОБА_13 на своє ім`я приблизно за 1600 гривень, з яких їм як винагороду ті двоє чоловіків дали 300 гривень за допомогу;

- показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що в кінці березня 2017 року приблизно о 16.30 годині він разом з ОСОБА_14 та ще одним знайомим хлопцем, який зараз проживає за кордоном, відпочивали на лавочці біля пам`ятника «Літак» м. Новомосковська. В цей час до них підійшов чоловік, якого він впізнає як ОСОБА_3 , та спитав чи є в них паспорти щоб закласти в ломбард мобільний телефон, говорив що «жінка мене вб`є». Він заклав мобільний телефон «Lenovo» чорного кольору в ломбард, що знаходиться біля магазину «Келих», нібито з назвою «Скарбниця», на своє ім`я за 1400-1700 гривень, точно не пам`ятає. Телефон здав він, оскільки у інших хлопців не було при собі документів. ОСОБА_3 йому віддав 300 гривень за допомогу. В ломбард заходили він, ОСОБА_3 та ОСОБА_14 . Договір та чек з ломбарду він забрав собі, а з ОСОБА_3 вони обмінялися телефонами, оскільки той говорив, що планує викупити згодом телефон. Але йому після цього ОСОБА_3 не телефонував. Договір та чек з ломбарду через деякий час він видав поліції. Доповнив, що можливо хтось іще і був з ОСОБА_3 , але точно він це не пам`ятає. Мобільний телефон для здачі в ломбард та гроші йому точно віддавав ОСОБА_3 , також саме останній заходив з ним до ломбарду.

Свідок ОСОБА_7 не була допитана в судовому засіданні у зв`язку з її смертю (а.с.82).

Всі вище перелічені докази суд визнає належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимими, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірними, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного, та є беззаперечними для визнання вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Отже, дослідивши та проаналізувавши наведені вище докази, суд вважає, що вони кожний окремо, а також в сукупності, доповнюючи один одного, підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, і підтверджують вину обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.

Судом також перевірено версію обвинуваченого, яку він висловив в своїх показаннях. Однак, доводи обвинуваченого щодо його непричетності до вчинення злочину спростовуються матеріалами справи та показаннями потерпілої і свідків. Так, потерпіла ОСОБА_6 впевнено показала, що саме ОСОБА_3 без її дозволу вихопив з її рук її мобільний телефон «Lenovo» чорного кольору та залишив квартиру, де вони разом відпочивали, тобто відкрито заволодів ним та залишив місце злочину, а згодом ОСОБА_3 взагалі заперечував цей факт. Доводи обвинуваченого також спростовуються показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо обставин, за яких мобільний телефон, який належить потерпілій ОСОБА_6 , був закладений в ломбард, і в цьому приймав участь ОСОБА_3 .

З огляду на зазначене, суд вважає, що доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і спростовуються іншими доказами по справі, які в своїй сукупності і взаємозв`язку доводять вину обвинуваченого у вчиненні злочину. Часткове визнання ОСОБА_3 своєї вини суд розцінює як позицію захисту від пред`явленого обвинувачення.

Порушень вимог КПК України під час досудового розслідування, в тому числі права на захист, судом не встановлено.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину встановленою та доведеною належними і допустимими доказами, і його дії за пред`явленим обвинуваченням слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкий злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вчинення особливо тяжкого злочину. За місцем проживання обвинувачений характеризується задовільно, осіб на утриманні не має, на обліку у лікарів не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає часткове відшкодування потерпілій завданої їй матеріальної шкоди шляхом повернення їй майна (мобільного телефону), що підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_6 . Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Таким чином, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, наявності обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин що його обтяжують, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, та беручи до уваги позицію потерпілої, яка просила призначити не суворе покарання, суд не знаходить підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України, і вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на рівні мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України. Таке покарання, на переконання суду, буде відповідати обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів, а також є справедливим.

Крім того, враховуючи те, що вказаний злочин був вчинений ОСОБА_3 до повного відбуття покарання за вироком Артемівського районного суду м. Луганська від 19.05.2008 року, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити відповідно до вимог ст. ст. 71, 81 КК України.

Період попереднього ув`язнення ОСОБА_3 необхідно зарахувати в строк призначеного йому покарання з розрахунку, визначеного ч. 5 ст. 72 КК України, з урахуванням змін, внесених Законом України №838-VIII від 26.11.2015 року, а також Законом України №2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Також, згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У зв`язку із наведеним витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 198,00 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Артемівського районного суду м. Луганська від 19 травня 2008 року, остаточно призначити ОСОБА_3 за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 29 травня 2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 29 травня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Речові докази: договір №745-17005410 від 26.03.2017 року, предметом застави за яким є мобільний телефон марки «Lenovo» моделі Р1Ма40, імей: НОМЕР_1 , чек № НОМЕР_3 від 26.03.2017 року, де зазначена сума виданого кредиту за закладений мобільний телефон у розмірі 1700 гривень, добровільно видані ОСОБА_13 , зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи (висновок № 2143-17 від 15.05.2017 року) у розмірі 198 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1