Справа № 306/1845/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

21.12.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 та
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2017 року обвинувальний акт, складений і затверджений щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не судимого,
за ч. 1 ст. 185 КК України, повернуто керівнику Мукачівської місцевої прокуратури.
В ухвалі суду вказується на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки в обвинувальному акті не сформульовано обвинувачення ОСОБА_6 , правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 , тобто за ч. 1 ст. 185 КК України, не відповідає фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення, що у свою чергу обмежує передбачене ст. 42 КПК України право обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується та унеможливлює правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому, вказується на те, що виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення свідчить про вчинення ОСОБА_6 крадіжки із проникненням до складового приміщення шляхом вільного доступу, а дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто без кваліфікуючої ознаки «із проникненням у житло, інше приміщення».
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду є незаконною, оскільки підстави, через які суд першої інстанції повернув обвинувальний акт, не ґрунтуються на вимогах закону. В обґрунтування доводів посилається на те, що обвинувачення щодо ОСОБА_6 викладено належним чином та відповідно сформульоване, а кваліфікація кримінального правопорушення відповідає обставинам його вчинення, оскільки ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за місцем свого проживання, що у свою чергу свідчить про відсутність такої кваліфікуючої ознаки як «проникнення у житло, інше приміщення». Також вказує на те, що в ході виконання вимог ст. 290 КПК України, слідчим складено обвинувальний акт, який затверджено прокурором та разом із додатками вручено обвинуваченому. Крім того, посилається на те, що, повернувши обвинувальний акт із зазначених в ухвалі підстав, суд першої інстанції вийшов за межі ст. 314 КПК України, оскільки під час підготовчого судового засідання вдався до аналізу правильності встановленої правової кваліфікації та викладу суті обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, а також не взяв до уваги те, що обвинувачений не заперечував щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду. Вказує й на те, що повернення обвинувального акту з наведених в ухвалі формальних підстав тягне за собою порушення передбачених ст. 318 КПК України розумних строку судового розгляду кримінального провадження. Просить ухвалу скасувати та призначити розгляд обвинувального акту в Свалявському районному суді зі стадії підготовчого судового засідання.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу й просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 , який вирішення даного питання відніс на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що апеляційним судом потерпілій та її представнику своєчасно надіслані повідомлення, в яких указується про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому враховується те, що відомості про поважність причин неявки потерпілої та її представника на розгляд апеляційної скарги чи заяви про відкладення її розгляду на інший термін до апеляційного суду не надходили.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно повернув обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 прокурору, а висновки суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України з наведених в ухвалі підстав, колегія суддів визнає такими, що не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Як убачається зі змісту обвинувального акту, такийпідписаний слідчим і затверджений прокурором, містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, і до нього додано всі передбачені кримінальним процесуальним законом додатки (а. к. п. 1-6), у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги про те, що в ході виконання вимог ст. 290 КПК України, слідчим складено обвинувальний акт, який затверджено прокурором та разом із додатками вручено обвинуваченому, і який відповідає вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів визнає такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.
Такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів, проаналізувавши зміст оскаржуваної ухвали місцевого суду, визнає й доводи апеляційної скарги про те, що в ході проведення підготовчого судового засідання суд першої інстанції вийшов за межі ст. 314 КПК України, оскільки вдався до аналізу та оцінки правильності встановленої правової кваліфікації та викладу суті обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.
Зазначивши в ухвалі про те, що в обвинувальному акті не сформульовано обвинувачення ОСОБА_6 , правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 , тобто за ч. 1 ст. 185 КК України, не відповідає фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення, що у свою чергу обмежує передбачене ст. 42 КПК України право обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується та унеможливлює правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; що виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення свідчить про вчинення ОСОБА_6 крадіжки із проникненням до кладового приміщення шляхом вільного доступу, а дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто без кваліфікуючої ознаки «із проникненням у житло, інше приміщення», - суд першої інстанції не врахував те, що на даній стадії судового процесу суд вирішує лише питання про відповідність чи не відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а перевірка кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення та встановлення фактичних обставин справи відбувається під час судового розгляду кримінального провадження. При цьому, суд також залишив поза увагою вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, якою передбачено проведення судового розгляду лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, крім випадків, передбачених цією статтею.
Дослідивши обвинувальний акт, колегія суддів приходить до висновку про те, що у ньому викладено формулювання обвинувачення, яке слідчий та прокурор вважали встановленими, тому висновки суду першої інстанції у цій частині визнає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи (а.к.п. 2).
Передчасним є і висновок суду про те, що правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України, обмежує передбачене ст. 42 КПК України право обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується. Колегія суддів вважає, що вказаний висновок не ґрунтується на будь-яких даних, що містяться у матеріалах приєднаних до обвинувального акту, зроблений без з`ясування (урахування) позиції обвинуваченого.
Тому, наведені в оскаржуваній ухвалі обставини, на які суд першої інстанції посилається як на підстави для повернення обвинувального акту, на переконання колегії суддів, не перешкоджають призначенню обвинувального акту до судового розгляду й жодним чином не порушують право обвинуваченого на захист.
Разом із тим, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд вважає, що, прийшовши до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, судом першої інстанції не враховано те, що такий висновок суперечить зазначеному в ухвалі цього ж суду від 14.09.2017 (а. с. 11) твердженню про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.
На будь-які інші порушення закону, які би давали підстави для повернення обвинувального акта в ухвалі суду не вказується й такі в матеріалах кримінального провадження відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту із зазначених в ухвалі підстав, призведе до необґрунтованого затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги й у цій частині є обґрунтованими.
Водночас, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, що є одним з основоположних принципів кримінального провадження та гарантією швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, який закріплений у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).
Отже, з наведеного вбачається, що судом першої інстанції порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта прокурору, у зв`язку із чим, оскаржувана ухвала як незаконна та необґрунтована підлягає скасуванню із призначенням розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , задовольнити.
Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2017 року, якою обвинувальний акт, складений і затверджений щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України, повернуто керівнику Мукачівської місцевої прокуратури, скасувати, призначивши розгляд обвинувального акту в Свалявському районному суді зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: