АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/287/18 Справа № 205/7433/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003180, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2016 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Дніпро, що проживає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Дніпро, що зареєстрована в АДРЕСА_2 , проживає в АДРЕСА_3 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити їй більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, позовні вимоги щодо відшкодування заподіяної задовольнити в розмірі 29700 грн., з урахуванням добровільно сплаченого відшкодування на загальну суму 4000 грн., в іншій частині позовних вимог потерпілому ОСОБА_8 відмовити.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, та призначене йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України призначеним покаранням поглинуто покарання у виді 3 років 2 місяців, призначене вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року, та остаточно ОСОБА_9 до відбування призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_9 у строк відбутого покарання час відбування ним покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року в період з 25 лютого 2016 року по 09 жовтня 2016 року включно.

ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, та призначено їй покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за те, що за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині вироку, останні 07 вересня 2015 року, близько 10.00 годин, знаходячись на пл. Єдності в м. Дніпрі, вступили між собою та з особою, справа щодо якої виділена у самостійне провадження, в попередню змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи умови попередньої змови, близько 13.30 того ж дня, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та особа, справа щодо якої виділена у самостійне провадження, прибули до будинку АДРЕСА_4 . Діючи узгоджено, в групі з іншими співучасниками, ОСОБА_9 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігав, за допомогою заздалегідь приготовленої драбини піднявся до балкону квартири АДРЕСА_5 , розташованої у зазначеному будинку, розбив скло дверей балкону та проник у вказане житло, після чого відкрив двері квартири, через які особа, справа щодо якої виділена у самостійне провадження, і ОСОБА_7 , проникли у квартиру, звідки вказані особи таємно викрали майно, належне потерпілому ОСОБА_8 , грошові кошти у розмірі 4800 доларів США та 33 700 грн., які ОСОБА_7 дістала з верхньої шухляди шафи, а всього на загальну суму 139 025, 44 грн., що перевищило 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто заподіявши значну шкоду потерпілому, після чого з викраденим з місця скоєння злочину зникли.

Вищезазначені дії обвинувачених були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 3 ст. 185 КК України, щодо ОСОБА_7 - за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, і такого, що завдало значної шкоди потерпілому а щодо ОСОБА_9 - за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднаного з проникненням у житло, і такого, що завдало значної шкоди потерпілому.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, обвинувачена вказує, що оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначеного їй покарання оскільки покарання у виді позбавлення волі не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею злочину та її особі.

Зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, що призвело до призначення несправедливого покарання.

Вказує, що під час досудового розслідування та судового розгляду вона давала показання щодо вчиненого злочину, згідно яким вона з ОСОБА_9 та особою, щодо якої справа виділена у самостійне провадження, викрала з квартири потерпілого кошти в сумі 33700 грн. Факт викрадення коштів у грошовій валюті долари США вона та вказані особи заперечували, проте суд їх показання не взяв до уваги та на підтвердження їх вини у викраденні коштів в сумі 4800 доларів США послався на показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 , а також на інформацію ПТ Хруща та Компанія "Ломбард АВК" про викуп ОСОБА_11 07.09.2015 року майна на суму 12469 грн., і на підставі цього допустив, що ці гроші належали ОСОБА_8 . Разом з тим, в судове засідання для допиту не викликались ані ОСОБА_11 , ані працівники ломбарду, що свідчить про однобічність судового розгляду.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції при призначенні їй покарання не врахував ступінь суспільної небезпеки злочину, її сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування нею шкоди в сумі 500 грн. на користь потерпілого, наявність у неї на утриманні малолітньої дочки та матері, яка є інвалідом ІІ групи. Також не взято до уваги, що вона раніше не притягалася до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на протязі досудового розслідування та судового розгляду не ухилялася від органів слідства та суду, у зв`язку з чим вважає, що їй можливо призначити покарання без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75КК України, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які вона буде неухильно виконувати, а також буде відшкодовувати завдану матеріальну шкоду потерпілому.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачену ОСОБА_7 , яка апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній підстав; прокурора та потерпілого, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на її необґрунтованість; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, за виключенням обсягу викраденого майна, про правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України та про доведеність її вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі на помилковість висновків суду першої інстанції в частині викрадення з квартири потерпілого ОСОБА_8 готівкових грошових коштів у розмірі 4800 доларів США колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вказані висновки грунтуються на досліджених судом доказах, яким надана належна оцінка.

Так, на викрадення вказаної суми з початку досудового розслідування послідовно вказував потерпілий, а також наявність у квартирі АДРЕСА_6 цих коштів та їх наступне викрадення підтверджує у своїх показаннях свідок ОСОБА_10 . Крім того, згідно наявній у матеріалах справи заяві на видачу готівки № 14633 від 21.10.2014 р. потерпілий ОСОБА_8 зняв з рахунку в ПАТ "Альфа-Банк" грошові кошти у розмірі 169.871, 03 грн., що підтверджує наявність в нього готівкових грошових коштів у розмірі, достатньому для конвертації у вказану суму в доларах США. Також матеріалами справи та показаннями самих обвинувачених підтверджується здійснення останніми після вчинення інкримінованої їм крадіжки значних витрат, ОСОБА_7 - на викуп з ломбарду заставленого її матір`ю майна, ОСОБА_9 - на придбання інструментів.
На думку колегії суддів, цими доказами поза розумним сумнівом підтверджується факт викрадення обвинуваченими в потерпілого ОСОБА_8 зокрема грошових коштів у сумі 4.800 доларів США, а доводи ОСОБА_7 про те, що висновки суду у цій частині мають характер припущення, є необґрунтованими. Посилання апелянта на те, що судом не були допитані ОСОБА_11 та працівники ПТ Хруща та Компанія "Ломбард АВК", колегія суддів вважає неспроможними, оскільки ОСОБА_7 не зазначено, яке саме значення для справи можуть мати їх показання, а також питання про допит вказаних осіб не порушувалося стороною захисту ані в суді першої інстанції, ані при апеляційному розгляді.

З тих самих підстав колегія суддів вважає необгрунтованими апеляційні вимоги про зменшення суми стягнення за цивільним позовом потерпілого.

Аналізуючи апеляційні доводи обвинуваченої щодо суворості призначеного їй покарання, колегія суддів не може з ними погодитись, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом належним чином виконані вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність та враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є умисним тяжким злочином; відсутність обставин, що обтяжують покарання цієї обвинуваченої; наявність обставин, що пом`якшують її покарання, якими було визнане сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди; відомості про її особу, зокрема те, що остання вперше притягується до кримінальної відповідальності та має на утриманні малолітню дитину.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити цій обвинуваченій покарання у розмірі, що перевищує мінімальну межу, встановлену санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, але наближений до неї, - у виді 4 років позбавлення волі. На думку колегії суддів, таке покарання є законним за видом та розміром, справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим підстав для його пом`якшення не вбачається.

Апеляційна скарга ОСОБА_7 вказаних висновків не спростовує, оскільки обставини, наведені на її обгрунтування, - поведінка цієї обвинуваченої під час досудового розслідування та судового розгляду, відомості про її особу, а саме те, що вона раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, її сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування нею шкоди в сумі 500 грн. на користь потерпілого, наявність у неї на утриманні малолітньої дочки та матері, яка є інвалідом 2 групи, - були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання.

Зважаючи на тяжкість скоєного злочину та обставини його вчинення; роль у ньому цієї обвинуваченої, яка фактично була ініціатором його вчинення; поведінку останньої, яка свою вину визнала лише частково та на протязі тривалого часу не вжила заходів до відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, обмежившись одноразовою виплатою суми, незначної у співставленні з її загальним розміром, що свідчить про відсутність в неї щирого каяття та бажання виправити скоєне, - колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування нею покарання і про відсутність підстав для звільнення її від відбування покарання за правилами ст. 75 КК України, та вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4