02.10.2017 Справа № 756/5257/17
№ 1-кп/756/566/17
№ 756/5257/17

В И Р О К
Іменем України
02 жовтня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від призначеного покарання з визначеним іспитовим строком в 3 роки,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_7 , 24.02.2017, близько 18 год. 50 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до житла зайшов до першого під`їзду вказаного житлового будинку де проник до квартири АДРЕСА_3 де намагався викрасти майно, а саме: шубу, вартістю 4 000 гривень, набір викруток, вартістю 1 500 гривень, пилосос марки «Philips», вартістю 4 000 гривень, ноутбук марки «Asus x 550 z», вартістю 40 000 гривень, золоті вироби, а саме: чоловіча каблучка «печатка» з чорним камінням, вартістю 2 500 гривень, золота каблучка з каменем у вигляді квітки вартістю 2 500 гривень, золота каблучка у виді корони вартістю 2 500 гривень, золота каблучка з серцем вартістю 2 500 гривень; срібні вироби, а саме: срібна каблучка з коштовним камінням вартістю 1 000 гривень, срібна каблучка у вигляді метелика вартістю 1 000 гривень, срібні сережки у вигляді метелика вартістю 1 000 гривень, срібні сережки з чорним та білим камінням вартістю 1 500 гривень, грошові кошти у розмірі 132 долара США (за офіційним курсом НБ України станом на 27.02.2017 становить 3550,08 гривень) та 4 500 гривень, ноутбук марки «Тошиба» вартістю 10 000 гривень, планшет марки «Айпад 2» вартістю 2000 гривень, сумка для ноутбука вартістю 500 гривень, мобільний телефон марки «Самсунг» із зарядним пристроєм та гарнітурою, вартістю 4 000 гривень. Однак, виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчив злочин, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, визнав частково та показав, що 24.02.2017, близько 18 год. 50 хв., він, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , намагався викрасти у вказаній квартирі майно вказане в обвинуваченні, однак під час того, як він виніс вказане майно на східці під`їзду вказаного будинку, його помітили сусіди потерпілого. Одразу ж, він почав тікати від вказаних осіб та викидати майно, що було при ньому. Через деякий час, він був затриманий на східцях вказаного під`їзду.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що у вказаний в обвинувачені час та місці його квартиру намагалися обікрасти, коли він прибув додому поблизу квартири побачив затриманого ОСОБА_7 . З квартири намагалися викрасти зазначене в обвинувальному акті майно, яке в подальшому йому повернуто, майнова шкода відшкодована у повному обсязі, матеріальних претензій до обвинуваченого не має.
Органами досудового слідства дії ОСОБА_7 було кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, з проникненням у житло.
Зокрема, органом досудового слідства вказувалось на те, що ОСОБА_7 , усвідомивши викриття його протиправних дій, пов`язаних з повторним, таємним викраденням чужого майна, намагався з викраденим покинути місце вчення злочину, однак згодом був затриманий. У зв`язку з цим, орган досудового слідства вважає, що дії ОСОБА_7 , що були розпочаті як крадіжка, але виявлені іншими особами і, незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном, слід кваліфікувати як грабіж.
Разом з тим, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 ознак злочину, передбаченого ст. 186 КК України.
Зокрема, відповідальність за ст. 186 КК України настає у разі відкритого викрадення чужого майна (грабіж).
Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.
Однак, під час судового розгляду, будь-яких даних, які б указували на те, що ОСОБА_7 намагався з викраденим покинути місце вчення злочину та почав, будучи викритим сторонньою особою, утримуючи викрадене при собі, не здобуто.
Так, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 наполіг, що тікаючи від сторонніх осіб він позбувся викраденого. Вказані показання обвинуваченого підтверджуються власноручним записом ОСОБА_7 в протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, згідно яких все майно було вилучено в будинку де його затримали.
З метою дотримання принципу змагальності сторін судом надавалася можливість стороні обвинувачення реалізувати своє процесуальне право на збирання та подання доказів.
Так, прокурором було заявлено клопотання про допит свідків обвинувачення.
Проте, прокурор не скористався такою можливістю та не забезпечив участь заявлених ним свідків у судовому засіданні, незважаючи на ч. 3 ст. 23 Кодексу, положення якої покладають обов`язок забезпечення допиту свідків обвинувачення в суді саме на сторону обвинувачення та неодноразове оголошення перерви у судовому засідання задля надання прокурору такої можливості.
Отже, суд, розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримався принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, тобто діючи у межах своїх повноважень та компетенції, вирішив лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберіг об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
У зв`язку з цим, суд вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутня така обов`язкова ознака грабежу, що різнить його від крадіжки, - усвідомлення особою, що її протиправні дії помічені, і оцінюються, як відкрите викрадення. При цьому, не було встановлено жодних підстав, які б викликали сумнів в неправдивості показань обвинуваченого.
Поза увагою суду не може залишитись і та обставина, що прокурором у судовому засіданні приєднано до матеріалів справи повідомлення про підозру ОСОБА_7 лише за ч. 3 ст. 185 КК України.
Таким чином, з огляду на викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, з проникненням у житло.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу та обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає, що останній щиро розкаявся, відшкодував завдані збитки.
Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім цього, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання, судом ураховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують, те, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, не працює, хворіє на тяжке захворювання, має на утриманні вагітну дружину.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного, його перевиховання та виправлення можливі лише в умовах ізоляції від суспільства.
Окрім того, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 вчинив новий злочин під час встановленого йому судом іспитового строку, остаточне покарання слід призначити на підставі ст. 71 КК України.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
з а с у д и в :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» залишити без зміни.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 24 лютого 2017 року.
Зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 24 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази залишити за належністю потерпілому ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, з дня отримання ним копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1