Провадження № 11-кп/780/140/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 28.02.2018

УХВАЛА
Іменем України

28 лютого 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника- адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, яка брала участь в розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільський Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121КК України та ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання за:

- ч. 1 ст.121КК України у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років;

- ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання, з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки, покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 залишено без розгляду.
Вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

В С Т А Н О В И Л А :
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вбивстві, а саме умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Згідно обвинувального акту, 8 квітня 2014 року, приблизно о 04 годині, у ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та знаходився на подвір`ї за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків з ОСОБА_11 , виник умисел на позбавлення життя останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 в короткий проміжок часу наніс ОСОБА_11 численні удари руками та ногами в життєво важливі органи потерпілого, а також пальцями рук здавлював шию потерпілого, після чого останній не міг чинити супротиву та знаходився в лежачому положенні на землі.
В подальшому, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_11 , в якості знаряддя спричинення тілесних ушкоджень використав належний йому автомобіль марки «SUZUKI Baleno» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився на подвірї за вищезазначеною адресою, сівши за кермо якого умисно здійснив переїзд тіла потерпілого ОСОБА_11 в районі грудного відділу спини останнього.
В результаті нанесення численних ударів руками та ногами в різні частини тіла потерпілого ОСОБА_11 , здавлювання шиї та переїзду його тіла колесами автомобіля, ОСОБА_7 спричинив останньому комплекс тілесних ушкоджень, серед яких закрита внутрішньочерепна травма, закрита травма грудей та пошкодження органокомплексу шиї, від яких ОСОБА_11 помер на місці злочину, та які згідно з висновком судово-медичної експертизи №171 від 11 липня 2014 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, та як кожне окремо, так і в сукупності могли призвести до смерті.
Смерть ОСОБА_11 наступила внаслідок поєднаної травми голови, шиї та грудей.
Не погоджуючись із обвинуваченням, висунутим ОСОБА_7 органом досудового розслідування, суд першої інстанції встановив, що 18 квітня 2014 року, близько 4-ї години, ОСОБА_7 , за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 , в ході сварки з ОСОБА_11 , який також проживав у цьому будинку, допомагаючи ОСОБА_7 проводити ремонтні роботи, і який тієї ночі у стані алкогольного сп`яніння розбив скло у межкімнатних дверях цього будинку, бажаючи спричинити тілесні ушкодження останньому, наніс численні удари ногами та руками по голові та інших частинах тіла ОСОБА_11 , а також під час боротьби здавлював шию останнього.
В результаті побиття ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої внутрішньо-черепної травми та пошкоджень шиї, які згідно висновку експерта №171 від 18.04.2014 року, як кожен окремо. Так і в сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
В подальшому, після завершення конфлікту, ОСОБА_11 залишив приміщення вказаного будинку і знаходився на подвір`ї.
ОСОБА_7 , намагаючись здійснити освітлення подвір`я за допомогою світла фар свого автомобіля та розшукати ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки «Suzuki-Baleno 1.6», д/н НОМЕР_1 , рухався заднім ходом на цьому автомобілі по прилеглій до будинку території, при цьому проявив неуважність, не переконався, що це буде безпечним, в результаті чого скоїв наїзд на ОСОБА_11 , який у стані алкогольного сп`яніння лежав на прилеглій до будинку території.
В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 1.5 та п. 10.9 ПДР України.
В результаті ДТП ОСОБА_11 , згідно висновків експерта № 122/К/1041А від 04.12.2014 року, № 171 від 18.04.2014 року, отримав тілесні ушкодження у виді закритої травми грудей, які відносяться до тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці ДТП.
В результаті побиття та ДТП ОСОБА_11 , згідно висновків експерта № 122/К/1041А від 04.12.2014 року, № 171 від 18.04.2014 року отримав тілесні ушкодження, які як кожне окремо, так і в сукупності відносяться до тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя, та як кожне окремо, так і в сукупності могли призвести до смерті.
Смерть ОСОБА_11 наступила внаслідок поєднаної травми голови, шиї, грудей.
Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції було перекваліфіковано з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.286 КК України та на ч.1 ст.121 КК України.
Своє рішення щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції мотивував тим, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не надано доказів, які б спростовували показання обвинуваченого про те, що він не бажав настання смерті потерпілого і, відповідно, що його ставлення до її настання характеризується необережністю, об`єктивних даних, які б свідчили про те, що настання смерті охоплювалось умислом винного, матеріали справи не містять, а навпаки, ставлення винного до її настання характеризується необережністю, що підтверджується висновками проведених у справі експертиз, показаннями свідків та самого обвинуваченого, тому, суд виключив з обвинувачення твердження про те, що « ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_12 , тобто бажаючи настання смерті останнього, в якості знаряддя спричинення тілесних ушкоджень використав належний йому автомобіль марки «Suzuki-Baleno», д/н НОМЕР_1 , що знаходився на подвір`ї за вищевказаною адресою, сівши за кермо якого умисно здійснив переїзд тіла потерпілого ОСОБА_11 в районі грудного відділу спини останнього», оскільки ці твердження вважає такими, що грунтуються на припущеннях, які об`єктивно не підтверджені.Також, проаналізувавши сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, суд дійшов до висновку, що органом досудового слідства дії ОСОБА_7 помилково кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині.
Не погоджуючись з вироком, прокурор в апеляції просить його скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Під час апеляційного розгляду провести судове слідство, в ході якого повторно перевірити висновки судово-медичного експерта №122/К/1041 А/ від 04.12.2014 року та 171 від 18.04.2014 року, допитати обвинуваченого ОСОБА_7 .
В обґрунтуванні вказує, що суд першої інстанції, на його думку, незаконно перекваліфікував дії засудженого ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.286 КК України і ч.1 ст.121 КК України, залишивши поза увагою сукупність доказів, які повністю доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Звертає увагу, що суд у вироку, перерахувавши всі докази, які досліджувались в ході судового розгляду кримінального провадження, не надав їм належної оцінки, не зазначив у вступній частині вироку прокурора ОСОБА_13 .
Зазначає, що висновки суду про те, що обвинувачений добровільно відмовився від подальшого застосування насильства до потерпілого, коли той зберігав можливість рухатись та розмовляти є необґрунтованими, оскільки з показань самого обвинуваченого вбачається, що його дії зупинила дружина, яка зайшла на подвір`я.
Не погоджується з рішенням суду про те, що смерть потерпілого настала лише внаслідок наїзду на нього автомобілем під керуванням обвинуваченим ОСОБА_7 , який рухався заднім ходом, оскільки такий висновок не підтверджений у мотивувальній частині відповідними доказами.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважає доводи прокурора необгрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження та нормам чинного законодавства, вирок вважає обґрунтованим та належним чином вмотивованим.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали судове рішення, думку прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, представника потерпілої, який в частині кваліфікації дій обвинуваченого поклався на розсуд суду та просив не позбавляти волі ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з вироку, ухваленого щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції, без зміни обвинувачення прокурором, самостійно перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 КК України (злочин, який знаходиться в розділі ІІ КК України злочини проти життя та здоров`я особи) на ч.1 ст.121 КК України та на ч.2 ст.286 КК України (злочин, який знаходиться в розділі ХІ КК України злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту), таким чином змінив обвинувачення, яке за фактичними обставинами справи істотно відрізняється від пред`явленого, чим порушив право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального-процесуального закону та безумовною підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії судового розгляду в іншому складі суду.

Судді: