Кримінальне провадження 1-кп/522/1482/17
УХВАЛА
22 грудня 2017 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, маючого вищу освіту, працюючого директором КП «Обласний інформаційно - аналітичний центр», українця, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_5 , -
ВСТАНОВИВ:
06.09.2017р. у провадження суду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №002828 реєстру досудових розслідувань від 27.05.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні, прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування було дотримано всіх вимог КПК України.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_5 надано до суду клопотання про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №002828, внесеному до ЄРДР 27.05.2017р. за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України, як такого що не відповідає вимогам КПК України.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 підтримали вимоги викладені у клопотанні про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №002828 стосовно ОСОБА_3 та просив задовольнити їх в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог, адвокат ОСОБА_6 зазначив, що відповідно до змісту обвинувального акту вбачається, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 викладено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України із формулюванням обвинувачення щодо вчинення останнім умисного не подання декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік.
Об`єктивна сторона декларування недостовірної інформації характеризується сукупністю ознак: діяння (подання завідомо недостовірних відомостей у декларації) або бездіяльність ( неподання зазначеної декларації).

Неподання зазначеної декларації це ухиляння від подання такої декларації, тобто не заповнення її на офіційному веб-сайті Національного агентства через недодержання суб`єктом декларування встановлених строків. Відповідно до ч.1 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції» до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вносяться відомості за минулий рік і вона подається щорічно до 1 квітня кожного наступного року. Проте у ч.3 ст.49 вказаного закону передбачено: коли за результатами контролю встановлено , що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє його про факт її неподання і суб`єкт декларування повинен на протязі 10 днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію у порядку, визначеному ч.1 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції». Звідси випливає, що в кінцевому рахунку неподання декларації вважатиметься як бездіяльність, яка має місце після закінчення десяти днів з моменту отримання суб`єктом декларування зазначеного письмового повідомлення, якщо відсутні обставини, які б перешкоджали належному виконанню цього обов`язку (тяжка хвороба суб`єкта декларування, виведення з ладу комп`ютерної техніки та комунікацій, стихійне лихо тощо).

Таким чином, об`єктивна сторона злочину характеризується вчиненням винною особою бездіяльності, яка полягає в неподанні декларації.

Так, в результаті усунення недоліків у роботі «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», ОСОБА_3 подав відповідну декларацію ще 12.08.2017 року, тобто раніше ніж його було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України (письмове повідомлення про підозру було складене та вручене 16.08.2017 року.)

Крім того, як зазначає адвокат ОСОБА_5 , сторона обвинувачення була обізнана про факт подання ОСОБА_3 відповідної декларації ще до його повідомлення про підозру, оскільки 12.08.2017р. його декларація була розміщена у загальнодоступному «Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». Крім того, ОСОБА_3 14.08.2017р. особисто звернувся до слідчого із заявою, у якій повідомив про факт подання ним декларації, на підтвердження чого до заяви були додані відповідні докази: скріншоти, на яких відображене підтвердження подання електронної декларації та роздруківка самої декларації з «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування».

При цьому, вказана заява із доказами була розглянута слідчим та долучена до матеріалів кримінального провадження, про що свідчить письмова відповідь слідчого від 16.08.2017 року за № 36-Т-4163.

Таким чином, як на думку адвоката ОСОБА_5 , фактичні обставини свідчать про несвоєчасне подання ОСОБА_3 електронної декларації, а не про її неподання взагалі, що в свою чергу свідчить про відсутність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України.

Крім того, як зазначив адвокат ОСОБА_5 , обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є наявність прямого умислу, оскільки винний подає в декларації завідомо недостовірні відомості або ухиляється від її подання за наявності обов`язку вчинити передбачені законом дії та реальної можливості виконати цей обов`язок.

Кримінальна відповідальність в такому випадку не настає: за необережне припущення помилки при складанні декларації (через неуважність, похибки у підрахунках, поспішність), а по друге, за несвоєчасне подання декларації, яке вчинене ненавмисно, але без поважних причин.

Проте, законодавцем чітко відокремлена відповідальність особи за несвоєчасне подання декларації без поважних причин, передбачена ч.1 ст.172-6 Кодексу України про Адміністртивні правопорушення (далі КупАП).

Однак, як зазначає адвокат ОСОБА_5 , зі змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначених в обвинувальному акті, які прокурор вважав встановленими, та формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування не зазначено обставин, за яких ОСОБА_3 не подав електронну декларацію, відповідно до вимог ЗУ «Про запобігання корупції».

Таким чином, як вважає адвокат ОСОБА_5 , враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, а саме факт подання ОСОБА_3 12.08.2017р. електронної декларації, а також факт обізнаності про це сторони обвинувачення, з тексту обвинувального акту не зрозуміло у чому саме обвинувачується ОСОБА_3 у неподанні чи несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Обвинувачений ОСОБА_3 клопотання свого захисника, підтримав, просив суд повернути обвинувальний акт стосовно нього за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України,- прокурору для усунення недоліків.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_5 , вважаючи що порушень вимог ст. 291 КПК України немає, тому просив відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту щодо повернення обвинувального акту прокурору.

В підготовчому судовому засіданні, з`ясувавши думку прокурора, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дослідивши обвинувальний акт стосовно зазначеного обвинуваченого та додатки до нього, встановив істотні порушення вимог КПК України, допущені під час складення вказаних процесуальних документів, що перешкоджають їх призначенню до судового розгляду, за нижченаведених підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні повинен повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам вказаного Кодексу.

Як слідує з вимог ч. 2 ст. 9 зазначеного Кодексу, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Однак, дослідивши обвинувальний акт стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 та додатки додані до клопотання адвоката ОСОБА_5 документи, що підтверджують факт подання ОСОБА_3 12.08.2017р. електронної декларації відповідно до вимог ЗУ «Про запобігання корупції», вбачається, що вищевказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України у зв`язку з тим, що викладені у ньому фактичні обставини кримінального правопорушення не відповідають обставинам, встановленим слідчим, прокурором під час досудового розслідування кримінального провадження №002828 від 27.05.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України.

Відсутність в обвинувальному акті фактичних обставин і конкретного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.
Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи причини зміни обвинувачення».
У рішенні від 09.10.2008, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.
Одночасно суд зазначає, що у підготовчому судовому засіданні судом не досліджувались обставини, зокрема чи містять дії обвинуваченого ОСОБА_3 ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України, оскільки ці обставини підлягають перевірці судом в ході судового розгляду обвинувального акту, відповідно до вимог КПК України.
Разом з цим, на думку суду, обвинувачення є некоректним, з фактичних обставин викладених в обвинувальному акту не зрозуміло в чому саме він порушив вимоги закону щодо неподання декларації, що в свою чергу порушує право особи на захист.
Крім того, згідно зі ст. 291 цього ж Кодексу, обвинувальний акт має містити відомості про найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого та потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Судом встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Так, виклавши в обвинувальному акті обставини інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 366-1 КК України та які прокурор вважає встановленими, ігноруючи вимоги ст. 291 КПК України, в акті наведено короткий зміст і сутність показів та позицій обвинуваченого ОСОБА_3 , наданих під час його допиту в якості підозрюваного, а також висвітлені зібрані в ході досудового розслідування докази обвинувачення, що уявляє собою порушення принципу неупередженості судового розгляду та безпосередності отримання ним показань, свідчить про невідповідність наданого до суду обвинувального акту вимогам КПК України.

Крім того, згідно вимог ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом із обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Однак, орган обвинувачення у розділі процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, зазначає, у тому числі, доручення про проведення досудового розслідування, клопотання про тимчасовий доступ, доручення про проведення слідчих дій, протокол тимчасового доступу, клопотання про арешт майна, тощо.

Посилання слідчого на слідчі дії, а саме: роз`яснення процесуальних прав підозрюваному; повідомлення підозрюваного та його захисника про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження без зазначенням часу її проведення унеможливлює визначення дотримання слідчим конституційних прав обвинуваченого.
Незважаючи на вищенаведені недоліки, обвинувальний акт 31.08.2017р. затверджений прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 .

Неналежне виконання уповноваженими особами вимог ст. 291 КПК України унеможливлює призначення обвинувального акту у кримінальному провадженні до судового розгляду, в зв`язку з чим обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення виявлених недоліків при його складанні.

Керуючись п.4 ч.3 статті 314, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України, - повернути прокурору через невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси.

Суддя Приморського районного суду
м. Одеси ОСОБА_1

22.12.2017