Справа № 146/881/16-к
Провадження №11-кп/772/687/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області
в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 13.02.2017 року, яким
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Алчевськ Луганської області,
українця, громадянина України,
жителя
АДРЕСА_1 ,
раніше судимого:
01 листопада 2011 року Тульчинським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, приєднано 1 місяць позбавлення волі по вироку Тульчинського районного суду від 01.03.2011 року і до відбуття 1 рік 1 місяць
визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зараховано ОСОБА_9 в строк покарання перебування під вартою з 25 жовтня 2016 року по 21 грудня 2016 року.
Вирішено долю речових доказів. Речові докази у справі, а саме: недопалки сигарет, які передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Томашпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області вирішено знищити; навісний замок, який передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Томашпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області вирішено передати за належністю власнику.
в с т а н о в и в:
Вироком встановлено,що на початку січня 2015 року ОСОБА_9 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом відкриття вікна, проникли в приміщення АДРЕСА_2 , де з метою заволодіння чужим майном таємно викрали 170 секцій батарей по ціні 45 грн. за одну, на загальну суму 7650 грн., після чого з місця злочину зникли, завдавши Паланській сільській раді матеріальної шкоди на вищевказану суму.
У своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 ставить питання про скасування вироку Томашпільського районного суду Вінницької області від 13.02.2017 року через невідповідність призначено судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та засудити до 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Свої вимоги мотивує тим, що суд при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а також те, що був оголошений у розшуку у зв`язку з неявкою в судові засідання, вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб за участі неповнолітнього, з корисливих мотивів.
У змінах до апеляційної скарги прокурор просить змінити вирок суду першої інстанції, виключивши з резолютивної частини вказівку про застосування до ОСОБА_9 положень п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу зі змінами, думку адвоката ОСОБА_7 , який не заперечував проти апеляційної скарги прокурора зі змінами ; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 підлягає до задоволення.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 185 КК України ґрунтується на сукупності доказів, які досліджені в судовому засіданні, які ніким не оспорюються, а тому зазначені обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Так, законом України від 07.09.2016 № 1492-VIII «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016, ст. 76 КК України викладено в новій редакції та обов`язки, які були передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009) вже викладено в п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, якими передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім цього, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням суд, з поміж іншого, може додатково покласти на обвинуваченого і обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016) визначено, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009) визначалось, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України лише на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
З аналізу зазначених вище норм слідує, що закон України про кримінальну відповідальність, а саме нова редакція ст. 76 КК України від 07.09.2016, в частині заборони виїзду за межі України взагалі, а не тільки на постійне проживання, погіршує становище засудженого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вироком Томашпільського районного суду від 13.02.2017 року ОСОБА_9 засуджено за кримінальне правопорушення, яке він вчинив початку січня 2015 року, тобто до набрання Законом України від 07.09.2016 № 1492-VIII чинності.
Згідно ч.2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, який будь-яким чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі та не може бути застосований.
Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
За таких обставин, на ОСОБА_9 необхідно покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016), без застосування обмежень щодо виїзду за межі України, як такі, що погіршують становище обвинуваченого.
Враховуючи викладене, апеляційний суд, прийшов до висновку, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_9 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що до вимог п.4 ч.1 ст. 409, ст. 413 КПК України тягне за собою підстави для зміни вироку при розгляді провадження в суді апеляційної інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 414, 420 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу зі змінами прокурора ОСОБА_8 -задовольнити.
Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 13.02.2017 року- змінити в частині призначеного покарання.
З резолютивної частини вироку суду виключити вказівку про застосування до ОСОБА_9 положень п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України заборони виїзду за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Врешті вирок залишити без змін.
На судове рішення може бути подано касаційну скаргу протягом 3(трьох) місяців з дня проголошення до Верховного Суду.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4