ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року місто Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності прокуратури Дніпропетровської області та зобов`язання вчинити певні дії у кримінальному провадженні №0000236 від 03.03.2015, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , що діє в інтересах своєї матері ОСОБА_5 , звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з даною скаргою, в якій просить:

-визнати бездіяльність прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , що знайшла свій прояв у фактичному не розгляді по суті клопотання заявника про зміну кваліфікації кримінального правопорушення та не прийнятті якого-небудь процесуального рішення за результатами розгляду клопотання від 24.10.2017 у кримінальному провадженні №0000236 від 03.03.2015 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України;

-зобов`язати прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 розглянути подане клопотання від 24.10.2017 року та прийняти законне та обґрунтоване рішення за наслідками розгляду згідно вимог КПК України.

В обґрунтування поданої скарги заявник посилається на те, що в провадженні СУ ГУНП України в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження за № 0000236 від 03.03.2015 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України. Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурором прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 . 05.09.2017 заявником в інтересах його матері потерпілої ОСОБА_5 , на адресу слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області було подано клопотання про зміну кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України на ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 127 КК України, однак 08.09.2017 слідчим винесено постанову про відмову в задоволенні цього клопотання. У зв`язку з тим, що заявник не згоден з прийнятим слідчим рішенням, то він 24.10.2017 повторно написав клопотання про зміну кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України на ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 127 КК України, однак вже процесуальному керівнику - прокурору відділу прокуратури області ОСОБА_4 . На подане клопотання заявник отримав відповідь від прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , в якому остання зазначає наступне: «Ваше клопотання щодо зміни кримінального правопорушення №0000236, яке надійшло до прокуратури 25.10.2017 розглянуто. Повідомляю, що 08.09.2017 слідчим СУ ГУНП в області винесено постанову про відмову в зміні кваліфікації вказаного кримінального провадження з ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України на ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 127 КК України» та долучила раніше винесену слідчим постанову від 08.09.2017. Таким чином, на думку заявника, прокурор не розглянула його клопотання по суті та не прийняла відповідне процесуальне рішення як того вимагають положення статті 220 КПК України.

В судовому засіданні заявник підтримав свої вимоги відповідно до викладеного у скарзі.

Прокурор проти задоволення скарги заперечувала, пославшись на те, що клопотання заявника про зміну кваліфікації кримінального правопорушення вирішено по суті слідчим, підстав для скасування відповідної постанови не вбачається, хоча й підтвердила, що за наслідками розгляду клопотання заявника від 25.10.2017 нею не виносилася постанова у порядку ст.220 КПК України.

Вислухавши сторони та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя доходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Статтею 28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «ОСОБА_2 проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява №42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява №21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню в частині зобов`язання уповноваженої особи прокуратури Дніпропетровської області розглянути клопотання від 24.10.2017 року та прийняти законне та обґрунтоване рішення за наслідками розгляду згідно вимог КПК України.

Що стосується вимоги про визнання бездіяльності прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , що знайшла свій прояв у фактичному не розгляді по суті клопотання заявника, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки виходячи з положенняп.18 ч.1 ст.3, ст.220 та ст.303, ст.307 КПК України не передбачено такого способу захисту і відповідного рішення за наслідками розгляду скарги на бездіяльність слідчого або прокурора.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 110, 303, 305-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності прокуратури Дніпропетровської області та зобов`язання вчинити певні дії у кримінальному провадженні №0000236 від 03.03.2015 задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 розглянути подане клопотання від 24.10.2017 року та прийняти законне та обґрунтоване рішення за наслідками розгляду згідно вимог КПК України.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1