Справа № 739/180/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/758/2017
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 про приведення вироку Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року у відповідність Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6 звернувся до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з клопотанням про приведення вироку у відповідність до Закону України 1492-VІІІ від 07.09.2016 року ст. 64, 68 КК України та пом`якшити йому покарання, призначене вироком Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2012 року за ч. 3 ст. 27, п.п. 8,11 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2017 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 було відмовлено. Таке своє рішення суд аргументував тим, відповідно до вказаного вище закону, у відповідність до якого засуджений просить привести вирок щодо нього, довічне позбавлення волі не призначається за вчинення готування до злочину або ж замах на злочин, тоді як ОСОБА_6 засуджено за вчинення ним закінченого злочину.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, відмовивши йому у приведенні вироку у відповідність, посилаючись на те, що він засуджений за ч. 3 ст. 27, п. 8, 11 ч. 2 ст. 115 КК України як замовник у приготуванні скоєння злочину, тому вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 64 КК України вирок щодо нього має бути переглянутий і йому має бути призначене покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану засудженим апеляційну скаргу, просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим; дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року за ч. 3 ст. 27, п. 8, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 8, 11, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України і на підставі ст. 70 КК України йому призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі (а.с. 28-50).

Даний вирок ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2013 року було залишено без змін (а.с. 17-27).

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу.

Законом України від 07 вересня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» було внесено зміни до ст. 68 КК України, а саме доповнено частиною четвертою, якою передбачено, що довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 цього Кодексу.

За змістом абзацу другого пункту 6-1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судоми кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами), правила частин 2 і 3 статті 68 КК України не можуть бути застосовані при призначенні покарання особі, яка у віці 18 і більше років вчинила злочин, за який передбачено найбільш суворий вид покарання довічне позбавлення волі, оскільки цей вид покарання є таким, що виключає можливість визначення його половини чи двох третин. Однак до осіб, які вчинили готування до такого злочину або вчинення замаху на злочин у віці до 18 років, і до осіб у віці понад 65 років, а також до жінок, що були у стані вагітності під час вчинення злочину або на момент постановлення вироку, і яким не може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, мають застосовуватися вимоги частин 2 і 3 статті 68 КК України, виходячи з максимального покарання позбавлення волі на певний строк.

Враховуючи, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинений ним ряд злочинів, серед яких є і замах на злочин, передбачений п.п. 8,11,13 ч. 2 ст. 115 КК України, за який йому призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі (що відповідає вимогам ст. 68 КК України), проте остаточне покарання йому призначено на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - довічним позбавлення волі, призначеним за закінчений злочин, передбачений ч. 3 ст. 27, п.п. 8, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, а тому положення ст. 68 КК України до нього застосовані не можуть бути.

Є безпідставними посилання апелянта на те, що він фактично вчинив готування до злочину і про це зазначено у вироку суду. Проте, згідно вироку суду ОСОБА_6 засуджено до довічного позбавлення волі як організатора умисного вбивства.

Відповідно до ст..14 КК України готуванням до злочину є підшукування або пристосування засобів чи знарядь, підшукування співучасників або змова на вчинення злочину, усунення перешкод, а також інше умисне створення умов для вчинення злочину, а відповідно до ч.3 ст.27 КК України організатором є особа, яка організувала вчинення злочину (злочинів) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням, тому ці поняття не є тотожними, як про це зазначає апелянт.

Відтак, місцевий суд при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_6 належно оцінив всі обставини справи, в тому числі дав вірну оцінку і тому, що засуджений не погоджується з кваліфікацією його дій, за які він засуджений, однак дане питання не входить до переліку тих, які можуть бути вирішені судом на стадії виконання вироку та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінального-процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про приведення вироку суду у відповідності до вимог Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який відбуває покарання у місцях позбавлення волі - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4