Дата документу Справа № 336/6330/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/996/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/6330/16-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.289 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 березня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Жовтневе Вільнянського району, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винними і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними і засуджено за те, що вони 23.05.2016 року приблизно о 02 годині 40 хв. за попередньою змовою між собою, у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на посаді охоронців ТОВ «Левіт-Безпека», охороняючи ПАТ «Мотор банк», знаходячись у добовому чергуванні на території автостоянки, яка розташована на території ПАТ «Мотор банк» за адресою: м.Запоріжжя, пр.Моторобудівників, 42, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи таємно, проти волі власника ОСОБА_11 , з метою отримання транспортного засобу для пересування, не маючи законних підстав та відповідних документів на право керування автомобілем «BMW 750I», д/н НОМЕР_1 , 2011 року випуску, білого кольору, вартість якого складає 1702033 грн. 80 коп., використовуючи штатний ключ від замку запалювання автомобіля «BMW 750I», д/н НОМЕР_1 , відкрили водійські двері та незаконно заволоділи зазначеним транспортним засобом, чим завдали великої матеріальної шкоди ОСОБА_11 , а саме ОСОБА_8 зі свого боку надав доступ до боксу де знаходилось авто потерпілого, а ОСОБА_7 запустив двигун та рухаючись на вищевказаному автомобілі, перемістивши його на вул.Гагаріна в м.Запоріжжі за напрямком руху у бік вул.Правди в м.Запоріжжі, проте не впоравшись з керуванням, скоїв зіткнення із бетонною огорожею, неподалік буд.6 по вул.Гагаріна в м.Запоріжжі, внаслідок чого пошкодив вищевказаний автомобіль.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.289 КК, як незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.

Їм призначено покарання кожному із застосуванням ст.69 КК у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжні заходи, речові докази та процесуальні витрати.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати та на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, або призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним та щиро розкаявся у скоєнні злочину, раніше не судимий, представник потерпілого просила не позбавляти обвинувачених волі, а тому призначене ОСОБА_8 покарання є занадто суворим. Крім того, захисник послався на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки підготовче судове засідання було проведено без участі потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок, яким зазначити, що ОСОБА_7 офіційно працює, позитивно характеризується, сприяв розкриттю злочину, визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий та на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. На думку захисника неврахування судом зазначених обставин призвело до призначення обвинуваченому суворого покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених та їх захисників, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, який заперечив проти задоволення скарг та вважав за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка їх діянь, а також вид призначеного їм покарання в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вимагаючи звільнити обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, захисники виходили з того, що обвинувачені визнали себе винними та щиро розкаялися у скоєнні злочину, раніше не судимі, представник потерпілого просила не позбавляти обвинувачених волі. Крім того, захисник ОСОБА_9 посилалася на те, що ОСОБА_7 офіційно працює, про що суд не зазначив у вироку, та позитивно характеризується.

Проте з такими доводами і вимогами погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину, який законом віднесено до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинувачених, які раніше не судимі, а також обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини обвинуваченими, щире каяття у вчиненому злочині.
Санкція ч.3 ст.289 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такої.
А тому, врахувавши зазначені вище обставини та думку потерпілого про призначення обвинуваченим не суворого покарання, суд дійшов вірного висновку про те, що зазначені обставини в сукупності давали підстави лише для призначення обвинуваченим покарання із застосуванням положень ст.69 КК, а саме нижче від найнижчої межі, яке призначено судом в розмірі 3 років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Апеляційний суд вважає, що районний суд, не застосувавши до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положення ст.75 КК, дійшов вірного висновку про відсутність обставин і даних про особу, які б давали підстави стверджувати про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання з відповідним контролем за ними.
Не встановлено таких обставин і даних про особу обвинувачених і в ході апеляційного розгляду за скаргами їх захисників.

Працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_7 на правильність призначеного йому судом покарання не вплинуло.
Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не убачає.

Крім того, не знайшли свого підтвердження і доводи захисника ОСОБА_10 про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Між тим, з матеріалів провадження встановлено, що потерпілий був належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого судового засідання, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. А тому відсутність потерпілого в судовому засіданні за умови його повідомлення про дату, час і місце його проведення не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відтак, на переконання колегії суддів, вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 час їх тримання під вартою з 17.03.2017 року (включно) по 20.06.2017 року (включно) з розрахунку, до якого одному дню тримання під вартою дорівнює два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які тримаються під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4