АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 7-20к2002Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/80/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 січня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2017 року засуджений ОСОБА_8 звернувся до Чортківського районного суду Тернопільської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначеного 24 квітня 2002 року вироком військового апеляційного суду Західного регіону України.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 січня 2018 року відмовлено за безпідставністю в задоволені клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 січня 2018 року та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Вважає, що висновки суду викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Свої доводи мотивує тим, що суд виніс ухвалу без з`ясування усіх обставин справи та врахування норм Віденської Конвенції про право міжнародних договорів, практики ЄСПЛ, зокрема рішення Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії».

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять її задовольнити; думку прокурора, який ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою і тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, вироком військового апеляційного суду Західного регіону України від 24 квітня 2002 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 117, ч. 2 ст. 118, п."ж" Кримінального кодексуУкраїни і засуджено до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного суду України від 09 липня 2002 року вирок військового апеляційного суду Західного регіону від 24 квітня 2002 року змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 118 КК України(1960 року) на ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 153 КК України(2001 року), перекваліфіковано дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст.117 КК України (1960 року) на ч. 1 ст.152 КК України (2001 року) та відповідно до ст.70 КК України (2001 року) за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 153 КК України (2001 року), ст. 118 ч. 2 та ст. 93 п."ж" КК України (1960 року ) остаточно визначено вважати ОСОБА_8 засудженим до довічного позбавлення волі з позбавленням військового звання "лейтенант".

Відповідно до ч.1 ст.64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Виходячи з положень даної правової норми, довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.

Порядок призначення довічного позбавлення волі передбачений у ч.1 ст.64 КК України, відповідно до якого це покарання: встановлюється тільки за вчинення особливо тяжких злочинів; застосовується лише у випадках, спеціально передбачених у Кримінальному кодексі України; призначається лише тоді, коли суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Згідно ст.81 КК України умовно-дострокового звільнення може бути застосовано до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі.

Частина 1 ст. 81 КК встановлює вичерпний перелік покарань, при відбуванні яких можливе умовно-дострокове звільнення. Загальним для них є те, що всі вони є строковими. Це звільнення умовне тому, що воно здійснюється під певною, встановленою у законі умовою, недодержання якої тягне за собою часткове або повне відбування тієї частини строку покарання, від якої особа була умовно-достроково звільнена.

Юридичною підставою застосування даної правової норми є відбуття особою певної частини строку призначеного їй покарання. При цьому, фактичне відбуття особою передбаченого відповідним пунктом ч.3 ст.81 КК України строку покарання є обов`язковим незалежно від того, від відбування якого саме покарання вона може бути умовно-достроково звільнена, основного, основного та додаткового чи лише додаткового.

Призначене ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покарання призначеним на певний строк і тому на нього не можуть поширювати свою дію норми ст.81 КК України, про застосування якої ставить питання апелянт.

Доводи засудженого ОСОБА_8 щодо необхідності застосування до умов його умовно-дострокового звільнення рішення Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі Вінтер та інші проти Сполученого Королівства колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаним судовим рішенням визначено лише необхідність з боку держави передбачити можливості та механізм умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі.

Тому, до врегулювання цього питання у національному законодавстві, умовно-дострокове звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, про що ОСОБА_8 ставить питання в поданому ним до суду першої інстанції клопотанні, законодавчо не передбачено.

Наведені обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновки якого щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 належно обґрунтовані і сумніві у колегії суддів не викликають.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 січня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 січня 2018 року щодо нього - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2