АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/3804/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2114/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 28 липня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Успенка Лутугинського району Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 28.04.2014 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 24.04.2015 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі, -
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 липня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування вимог Закону України «Про амністію у 2014 році».
Суд мотивував своє рішення тим, що злочин ОСОБА_7 , за який він був засуджений вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 24.04.2015 рок, було вчинено 29.07.2014 року, тобто після вступу в силу Закону України «Про амністію в 2014 році», який набрав чинності 19.04.2014 року, що унеможливлює застосування вимог цього закону до засудженого ОСОБА_7 . Крім того, зазначив про те, що ОСОБА_7 має дві судимості за вчинення тяжких умисних злочинів за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України (вирок від 28.04.2014 року) та за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України (вирок від 24.04.2015 року), які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, тому застосування до засудженого вимог Закону України «Про амністію у 2014 році» є також неможливим.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його клопотання про застосування вимог Закону України «Про амністію у 2014 році». В обґрунтування посилається на те, що він має дві судимості за кримінальні правопорушення, передбачені ч.2, 3 ст.185 КК України, які були скоєні до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» та підпадають під умови застосування Закону України про амністію.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проте задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про застосування амністії в Україні, амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року (з урахуванням змін, які внесені Законом України №1246-VII від 06.05.2014 року).
Відповідно до п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/ або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
Згідно ст.12 КК України злочини, визначені за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, є умисними тяжкими злочинами.
В даний час ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 24.04.2015 року, яким йому призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Первомайського міського суду Харківської області від 28.04.2014 року.
Як вбачається з матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_7 має дві судимості за вчинення тяжких умисних злочинів за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України (вирок від 28.04.2014 року) та за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України (вирок від 24.04.2015 року), які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.
Поряд з цим, положеннями ст.12 Закону України «Про амністію в 2014 році» визначено, що дія закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Згідно вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 24.04.2015 року, злочин ОСОБА_7 було вчинено 29.07.2014 року, тобто після того як Закон України «Про амністію в 2014 році» набрав чинності 19.04.2014 року, що унеможливлює застосування вимог цього Закону до засудженого ОСОБА_7 .
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість застосування до засудженого Закону України «Про амністію у 2014 році».
Керуючись: ст.ст.404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,- П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 28 липня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 про відмову у застосуванні амністії залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - з дня вручення копії ухвали.
Головуючий
Судді: