Справа №485/1353/17 24.04.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/333/18 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за № 0000464 за апеляційною скаргою прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має неповну середню освіту, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 14 листопада 2016 року Амур Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України на 1 рік 3 місяці обмеження волі, який не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого: АДРЕСА_1 ,
- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2017 року в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2016 року і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2016 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 10 (десять) місяців.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На переконання апелянта, судом першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 не відбувши покарання за попереднім вироком, вчинив умисний злочин проти власності, раніше неодноразово судимий за скоєння аналогічних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, що попри застосовування раніше до ОСОБА_7 інститутів звільнення від відбування покарання з випробовуванням, акту амністії та умовно-дострокового звільнення від покарання, останній належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, ніде не працюючи, обрав для себе вчинення корисливих злочинів як засіб існування.
Твердить, що судом першої інстанції не враховано, що вказане кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено з мотивів породжених його антисоціальним способом життя, та на ґрунті вживання алкоголю, що, на переконання апелянта, свідчить про те, що обвинувачений не бажає ставати на шлях виправлення, має намір продовжувати злочинну діяльність та є суспільно небезпечним для оточуючих.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 9 серпня 2017 року у період часу з 13 год. до 17 год. перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , під час спільного вживання алкогольних напоїв, з кишені сорочки потерпілого ОСОБА_10 , діючи повторно, таємно викрав грошові кошти в сумі 445 грн. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 зник, викраденими коштами розпорядився на власний розсуд.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили її не задовольняти, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, що, як і кваліфікація дій за ч. 2 ст. 185 КК України, апелянтом не оспорюється, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за № 7 від 24 жовтня 2003 року (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.

Що стосується покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то воно призначене у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, обставин його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні злочину та активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, посередньо характеризується, проживає разом з матір`ю, утриманців не має, працює на тимчасових заробітках, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів, та після ухвалення вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2016 року, до відбуття покарання у виді обмеження волі, знову вчинив умисний, корисливий злочин, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання - вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та його стійку антисоціальну поведінку.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у найсуворішому виді.

Вірно застосовано та належним чином умотивовано призначення покарання з урахуванням положень ст. 71 КК України.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Усі наведені в апеляційній скарзі обставини повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а тому доводи апелянта щодо їх не повного врахування, є такими, що не заслуговують на увагу.

Так, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі враховано: вчинення ним даного злочину в період невідбутого покарання за попереднім вироком, вчинення умисного злочину проти власності, наявність судимостей за скоєння аналогічних корисливих злочинів, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, застосовування раніше до нього інститутів звільнення від відбування покарання з випробовуванням, акту амністії та умовно-дострокового звільнення від покарання, спосіб життя, його небажання стати на шлях виправлення та стійку антисоціальну поведінку.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги обставини за яких було вчинено злочин, інкримінований обвинуваченому ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, про що просить апелянт.
За такого, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: