АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/661/2018 Категорія КК: ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

засудженого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» задоволено. Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного додаткового покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Рішення суду обґрунтоване тим, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки. Вирок суду набрав законної сили 28 вересня 2016 року відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Святошинського районного суду м. Києва та ухвалу Апеляційного суду м. Києва залишено без змін.

ОСОБА_10 засуджений за вчинення необережного тяжкого злочину, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , та відносно якого, відповідно до листа Шевченківського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 13598/16.12-08 від 15.12.2017 року, не позбавлений батьківських прав.

Підстав, передбачених Законом України «Про амністію у 2016 році» та Законом України «Про застосування амністії в Україні», за яких до ОСОБА_9 неможливо було б застосувати амністію, судом не встановлено, отже ОСОБА_10 може бути звільнений від відбування додаткового покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити ухвалу суду першої інстанції, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом в наступній редакції:

«Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києві від 03.02.2016 року, що залишений без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.09.2016 року, основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі».

Вважає, що ухвалу суду винесено із порушенням матеріального та процесуального права, вона не відповідає вимогам законності судового рішення та є невмотивованою, оскільки судом першої інстанції не наведено мотивів та норм законодавства, на підставі яких засудженому було відмовлено у задоволенні його усного клопотання про застосування щодо нього амністії в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог засуджений ОСОБА_7 вказує, що у судовому засіданні, що відбулося 28.12.2017 року без участі захисника ОСОБА_8 , він заявив усне клопотання про застосування до нього повної амністії, зокрема: звільнити його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на два роки, та звільнити його від відбування основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Однак, судом першої інстанції було проігнороване вказане клопотання, при цьому застосовано амністію до додаткового покарання: звільнено засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

ОСОБА_10 вказує, що він підлягає звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, на підставі положень п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 року».

Так, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, належить саме до тяжких злочинів.

Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, характеризується необережною формою вини.

Було встановлено, що на утриманні ОСОБА_9 перебуває його неповнолітній син ОСОБА_11 , який визнаний інвалідом з дитинства. Також ОСОБА_10 по мірі своїх фінансових можливостей відшкодовує завдану ДТП і матеріальну шкоду.

Зокрема 24.10.2017 року на підставі та на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі 761/45071/16-ц від 01.03.2017 року про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 19.09.2015 року, ОСОБА_12 було передано представникові власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_13 суму у розмірі 29 700 грн. (двадцять дев`ять тисяч сімсот гривень 00 коп.).

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього. Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.

Судом першої інстанції вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані, кримінальне провадження розглянуто в межах заявленого клопотання захисника та засудженого.

Рішення суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного додаткового покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року є законним, обґрунтованим, належним чином мотивованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про необхідність застосування до нього повної амністії та звільнення від відбування основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі є безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься клопотання захисника та заяви ОСОБА_7 від 16 листопада 2017 року та від 28 грудня 2017 року про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його лише від додаткового покарання (т. 1 а.п. 1-4, 16, 37).

Посилання засудженого ОСОБА_7 на заявлене ним усне клопотання про застосування закону про амністію та звільнення його від призначеного вироком суду основного покарання є безпідставними та необґрунтованими та спростовуються журналом судового засідання та даними технічного носія, згідно з якими в судовому засіданні Святошинського районного суду міста Києва від 28 грудня 2017 року засуджений ОСОБА_7 не заявляв будь-яких клопотань.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, підстав для зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, ухвала суду першої інстанції є законною, вмотивованою та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 , якою на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» його звільнено від відбування додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення права керувати транспортними засобами, призначеного за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4