Справа № 192/1792/17
Провадження № 1-кп/192/60/18
В И Р О К
Іменем України
"07" лютого 2018 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, кримінальне провадження № 0000739, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2017 року, відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Товдруд, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має середню освіту, який не працює, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не є інвалідом, раніше судимого,

-28 липня 2017 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 09 липня 2017 року приблизно об 11 год. 00 хв., знаходячись на березі р. Мокра Сура між с. Сурсько-Михайлівка та с. Аполлонівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, на відстані 2500 м у західному напрямку від буд. АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_8 , який залишив на березі вказаної річки свій велосипед марки «Formula X-Rover».

Після чого, 09 липня 2017 року приблизно об 11 год. 10 хв., ОСОБА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), перебуваючи там же, дочекавшись, поки ОСОБА_8 залишить свій велосипед без нагляду, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи, прийшов до берега р. Мокра Сура, де знаходився велосипед, шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед марки «Formula X-Rover», вартістю 1991 грн. 25 коп., що належить ОСОБА_8 та з викраденим з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на суму 1991 грн. 25 коп.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Показав, що 09 липня 2017 року перебуваючи на березі річки Мокра Сура, він побачив велосипед, який залишив потерпілий, який пішов ловити рибу. Він вирішив викрасти велосипед. Для цього він сів на цей велосипед і поїхав до с. Дніпровське, Солонянського району, Дніпропетровської області, і в подальшому використовував велосипед на власний розсуд.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином (а.с. 59). З`ясувавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проводити судовий розгляд у відсутність потерпілого, суд ухвалив проводити судовий розгляд у його відсутність.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Заслухавши думку учасників судового провадження, які визнали фактичні обставини злочину і їх не оспорюють, пересвідчившись в правильності розуміння учасниками судового провадження змісту фактичних обставин злочину, в добровільності їх позиції, роз`яснивши обмеження щодо оскарження таких обставин, суд визнав, у відповідність до ч. 3 ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів на підтвердження фактичних обставин злочину та обмежитись лише дослідженням відомостей, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який не працевлаштований, раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, ступеню інвалідності немає, за місцем мешкання характеризується посередньо, має на утриманні трьох малолітніх дітей.

З урахуванням обставин справи, що пом`якшують покарання: обвинувачений повністю визнав свою вину, має намір дотримуватися законослухняної поведінки, що свідчить про щире каяття обвинуваченого, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту на строк у межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки призначенням даного виду покарання буде досягнуто мети покарання визначеної ст. 50 КК України. Суд вважає, що призначення більш суворого виду покарання, на якому наполягала сторона обвинувачення, з врахуванням особи обвинуваченого і обставин злочину, є недоцільним.

Оскільки обвинувачений засуджений вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, тому суд враховуючи, що злочин за яким обвинувачений визнається винуватим за даним вироком вчинений до ухвалення вироку від 28 липня 2017 року, вважає, що вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року відносно обвинуваченого слід виконувати самостійно.

Також суд враховує, що прокурором було заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого положень п. в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки обвинувачений має трьох дітей віком до 18 років, відносно яких не позбавлений батьківських прав. Обвинувачений проти застосування положень Закону України «Про амністію у 2016 році» відносно нього не заперечував.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений визнається винуватим у вчиненні умисного кримінального правопорушення середньої тяжкості, вчиненого до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», має трьох дітей віком до 18 років, відносно яких не позбавлений батьківських прав, обмежень передбачених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» і ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» немає, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню і обвинуваченого слід звільнити від відбування призначеного покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком один місяць.

Клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі п. в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на підставі п. в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року відносно ОСОБА_3 виконувати самостійно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, направити потерпілому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1