УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 000 26 на бездіяльність слідчого,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 000 26 за ч. 3 ст. 2585 КК України щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що 26.09.2017 на підставі ухвали слідчого судді співробітниками вказаного вище органу досудового розслідування провдений обшук у приміщенні, яке орендує ФОП ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 . Під час вказаної слідчої дії вилучені мобільні телефони та ноутбук, які належать ОСОБА_3 .

Власник майна вважав вилучення вказаних вище речей безпідставним, оскільки з ухвали слідчого судді вбачається, що дозвіл на проведення обшуку наданий виключно у нежитловому приміщенні за адресою - АДРЕСА_2 . Отже, проведення вказаної слідчої дії у приміщенні офісу 1019 не передбачено ухвалою слідчого судді, що виключає вилучення будь-якого майна товариства.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що на момент звернення зі скаргою питання про накладення арешту на вилучене слідчим не ініціювалося, заявник наполягав на незаконному утриманні такого майна органом досудового розслідування. Викладене, на його думку, дає підстави для задоволення скарги.

У судове засідання з розгляду скарги власник майна, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду скарги, не прибув, про наявність поважних причин неявки не повідомив.

Слідчий ГСУ СБ України також до суду не з`явився, що згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 2 визначені завдання кримінального провадження, до яких серед іншого віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Крім того, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Відповідно до ст. 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, до яких, серед інших, зокрема, віднесені законність (ст. 9 КПК), змагальність (ст. 22 КПК) та диспозитивність ( ст. 26 КПК).

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України та КПК.

Так, у силу ч. 3 ст. 306 КПК розгляд скарг на бездіяльність слідчого, у тому числі щодо неповернення тимчасово вилученого майна, здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу.

Наведена норма спрямована на дотримання учасниками кримінального провадження засад змагальності та диспозитивності.

Диспозитивність, яка визначена ст. 26 КПК, передбачає, що сторони кримінальному провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.

Відповідно до ст. 22 КПК зміст змагальності у кримінальному провадженні полягає у самостійному обстоюванні сторонами їх правових позицій, доведення обставин, які вони вважають порушенням відповідних прав, передбаченими КПК засобами.

Слідчий суддя, у свою чергу, відповідно до ч.6 ст. 22 КПК зобов`язаний, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, слідчий суддя під час вирішення ініційованого заявником питання зобов`язаний не лише дослідити надані йому матеріали, але й забезпечити особі право на безпосереднє відстоювання своєї позиції під час розгляду скарги.

Наведені процесуальні норми приводять до висновку про можливість забезпечити дотримання вищевказаних засад кримінального провадження лише за умови присутності особи, яка звернулася з скаргою, як ініціатора відповідного провадження.

Неприбуття заявника до суду унеможливило встановлення всіх обставин, які є необхідними для вирішення скарги по суті заявлених вимог.

На підставі викладеного слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для залишення скарги без розгляду.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що прийняття вказаного рішення утворює найбільш сприятливе для заявника становище, оскільки у такому випадку останній має право у визначеному законом порядку звернутись до слідчого судді з метою оскарження бездіяльності.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7, 9, 22, 303-306, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 000 26 за ч. 3 ст. 2585 КК України залишити без розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1