Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0009463 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, українця, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08.10.2007 року

за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.289 із застосуванням ст.69 КК України

на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2011 року

за ч.2 ст.187, ч.3 ст.186 КК України на 7 років позбавлення волі

з конфіскацією майна, звільненого 04.02.2017 року у зв`язку

з відбуттям покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року,

у с т а н о в и л а :

________________________________

Справа № 11-кп/796/950/2018
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1 .
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30.01.2018 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Судом вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , просить вирок суду першої інстанції змінити, застосувати до ОСОБА_7 положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Захисник не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого і правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість. Звертає увагу, що завдану потерпілому шкоду усунуто, претензії будь-якого характеру до його підзахисного відсутні, і представник потерпілого не наполягав на призначенні покарання у виді позбавлення волі, що судом першої інстанції не було враховано. Крім того, зазначає, що суд невірно встановив, що ОСОБА_7 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, оскільки діти є малолітніми. Враховуючи викладене, характеристику обвинуваченого, на переконання захисника, ризик небезпеки для суспільства не можна вважати високим, а тому висновки суду і про неможливість призначити більш м`яке покарання з числа передбачених за вчинений злочин є помилковим.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на крадіжку чужого майна за наступних обставин.

30 серпня 2017 року близько 10 години 50 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні гіпермаркету № 3 Епіцентр за адресою: м. Київ, пр-т Григоренка, 40, реалізовуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, переконався, що за його діями ніхто не спостерігає і шляхом вільного доступу взяв з полиць товар, який належить ТОВ Епіцентр К, загальною вартістю 2 332 гривні 75 копійок, а саме: диски пильні BOSH в кількості 5 штук, бокоріз, плоскогубці, які сховав у рюкзак та, не маючи наміру розраховуватись, пройшов зону кас і направився до виходу з гіпермаркету. Однак злочин ОСОБА_7 не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був викритий та затриманий працівниками охорони гіпермаркету.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, оскільки обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який двічі судимий за вчинення тяжких злочинів, посередньо характеризується, має на утриманні двох дітей, обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, у тому числі ті дані й обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі захисника, і правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Стосовно доводів захисника про усунення шкоди потерпілому слід зауважити, що викрадений товар було повернуто лише завдяки діям працівників охорони. Ніяким чином не впливає на вид, розмір призначеного покарання та висновки суду про неможливість виправлення обвинуваченого без його відбування і наявність на його утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що, не зважаючи на наявність сім`ї та утриманців, ОСОБА_7 вчинив вказаний злочин через шість місяців після звільнення з установи, де відбував покарання, не працює.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання є неможливим, і саме покарання у виді позбавлення волі, яке полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Тому підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3