Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А
Іменем України

07грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою від 18 жовтня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 відмовила у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 про визнання дій начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_8 такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального закону та зобов`язання вчинити дії.
Своє рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 слідчий суддя обґрунтувала тим, що у відповідності до вимог ст. 220 КПК України, під час досудового розслідування слідчий, прокурор зобов`язані розглядати клопотання сторони кримінального провадження про виконання процесуальних дій. Процесуальна дія провадиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями кримінально-процесуального закону, чинного на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Відтак, проаналізувавши положення ст. 103 КПК України, слідчий суддя дійшла висновку, що вимога ОСОБА_6 щодо зобов`язання слідчого/прокурора розглянути клопотання захисника ОСОБА_9 від 28 та 29.09.2017 про надання дозволу ОСОБА_6 на виїзд за кордон, з якого вбачається, що у ньому відсутнє прохання про проведення процесуальної дії, не може бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено КПК України, що регламентовано положеннями Глави 6 цього Кодексу, з урахуванням вимог ст.220 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного, відповідно до положень ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 , оскільки скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, підозрюваний ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року про відмову у відкритті провадження за його скаргою про визнання дій начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_8 такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального закону та зобов`язання вчинити дії та в порядку ч. 2 ст. 307 КПК України, зобов`язати компетентних, відповідальних осіб прокуратури Київської області, належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 110, 220 КПК України, розглянути клопотання захисника ОСОБА_9 від 28 та 29.09.2017 про надання дозволу ОСОБА_6 на виїзд за кордон та задовольнити їх або винести відповідні постанови.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги підозрюваний ОСОБА_6 посилається на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки твердження, наведені в мотивувальній частині ухвали не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема передбачених ст.ст. 110, 220, 303 КПК України.

На думку скаржника, суд не тільки не звернув уваги на положення наведених вище норм закону, а й не надав належної оцінки клопотанням захисника ОСОБА_9 .

Окрім цього, як зазначає у своїй скарзі ОСОБА_6 , за аналогічними скаргами до Печерського районного суду м. Києва, інші судді цього суду приймали такі скарги до розгляду та відкривали провадження по ним.

Виходячи з вищенаведеного, апелянт вважає ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 необґрунтованою, оскільки зазначені в ній відомості, не відповідають дійсності; у вказаному судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а також суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме документи щодо неналежного розгляду клопотання.

Учасники судового провадження зокрема особа, яка подала скаргу та його захисник адвокат ОСОБА_10 були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте сам ОСОБА_6 не повідомив суд про причини своєї неявки, а причина повторної неявки його захисника, яка наведена у клопотанні про відкладення судового розгляду, на думку колегії суддів, не може бути визнана поважною для чергового відкладення апеляційного розгляду, з огляду на дотримання загальних засад кримінального провадження в частині забезпечення розумних строків, у зв`язку з чим суд не вбачає перешкод для проведення апеляційного розгляду за відсутності особи, яка подала скаргу та її захисника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_6 та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін; перевіривши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_6 про визнання дій прокурора такими, що не відповідають вимогам закону та зобов`язання вчинити дії; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 обґрунтовано зазначається про те, що, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка зокрема полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Разом з тим, як вбачається зі скарги, з якою підозрюваний ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, в порядку ст. 303 КПК України, останній оскаржував не бездіяльність, а дії слідчого, зокрема слідчого прокуратури Київської області ОСОБА_8 , який також є старшим слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000421 від 11.07.2017, пов`язані з розглядом клопотань його захисника ОСОБА_9 від 28 та 29 вересня 2017 року про надання йому, ОСОБА_6 , дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України, та просив визнати їх такими, що не відповідають вимогам ст.ст. 20, 28, 110, 111, 112, 220 КПК України.

Крім того, навіть якщо припустити, що в даному конкретному випадку предметом оскарження були не дії, а бездіяльність слідчого, яка полягала у недотриманні ним вимог ст.ст. 20, 28, 110, 111, 112, 220 КПК України, під час розгляду клопотання захисника ОСОБА_6 про надання підозрюваному дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України, наведені у скарзі до слідчого судді обставини не дозволяють зробити висновок про те, що ОСОБА_6 оскаржувалась саме бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, зокрема розглянути клопотання захисника у визначений ст. 220 КПК України строк, виходячи з наступних підстав.

Простий аналіз положень ст. 220 КПК України дозволяє зробити висновок про те, що з клопотанням до слідчого або прокурора про виконання будь-яких процесуальних дій вправі звернутись не будь-яка особа, а лише особа, прямо зазначена у вказаній нормі. До числа таких осіб, відносяться зокрема підозрюваний, його законний представник та захисник.

Водночас, перевіривши зміст долучених до апеляційної скарги ОСОБА_6 копій документів, на які останній посилається, як на клопотання його захисника ОСОБА_9 від 28 та 29 вересня 2017 року, колегія суддів дійшла висновку, що вони по суті такими не являються, оскільки перший документ, датований 28.09.2017 р., має назву «Заява про отримання дозволу на виїзд з місця проживання/роботи», а другий, датований 29.09.2017 р., має назву «Доповнення до клопотання (заяви) про отримання дозволу на виїзд з місця проживання/роботи».

Тобто фактично обидва ці документа, як за своєю формою, в тому числі і назвою, так а змістом, не можуть бути розцінені, як клопотання, подані в порядку ст. 220 КПК України, оскільки, як прямо зазначено у згаданих вище документах, адвокат ОСОБА_9 звертався не до слідчого, який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000421 від 11.07.2017, а до прокуратури Київської області, та не як захисник підозрюваного, а як адвокат, який діє в інтересах ОСОБА_6 , з одним і тим же проханням надати дозвіл на виїзд ОСОБА_6 до міста Борна (Німеччина) у період з 01.10.2017 08.10.2017.

Більш того, як у першому, так і другому документі, навіть не було посилання на те, що вони подаються в порядку ст. 220 КПК України, а відтак, твердження в апеляційній скарзі про те, що це були клопотання захисника, які підлягали розгляду в порядку, передбаченому вказаною вище нормою, з винесенням вмотивованої постанови у разі повної або часткової відмови в задоволенні клопотання, не можуть бути визнані обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Що ж стосується письмової відповіді начальника першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_8 , яка була надана адвокату ОСОБА_9 на його заяву про отримання дозволу на виїзд з місця проживання/роботи підозрюваного ОСОБА_6 то вказане рішення, так само як і дії, пов`язані з його підготовкою та прийняттям, не входять до переліку рішень та дій, які, відповідно до вимог закону, можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

У зв`язку з цим, а також відповідно до діючої в Україні системи права, суд апеляційної інстанції не може приймати до увагу рішення інших суддів Печерського районного суду м. Києва за аналогічними скаргами, на які безпідставно посилається у своїй скарзі апелянт.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, а також висновки, наведені в оскаржуваному судовому рішенні, колегія суддів погоджується з прийнятим слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва рішенням про відмову у відкритті провадження за скаргою підозрюваного ОСОБА_6 від 11 жовтня 2017 року на дії слідчого, оскільки доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , не спростовують обґрунтованості висновку слідчого судді про те, що скарга була подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, як про це просить у своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 .

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції вважає необхідним ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 про визнання дій начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_8 такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального закону та зобов`язання вчинити дії залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 304, 376, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 про визнання дій начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_8 такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального закону та зобов`язання вчинити дії без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-сс/796/5768/2017

Категорія: ст. 303 КПК України

Слідчий суддя у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_7

Доповідач - суддя ОСОБА_1