АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/5698/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/19/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.296 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретарі - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000429, за апеляційними скаргами прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12 750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто в його користь з обвинуваченого ОСОБА_9 2 280 (дві тисячі двісті вісімдесят) грн. спричиненої матеріальної шкоди та 3 000 (три тсячі) моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 22 лютого 2015 року близько 22 години, знаходячись у громадському місці поблизу магазину Орбіта, що на проспекті Степана Бандери, 80 в м. Тернополі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що проявилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій громадян, а також дотримання правил поведінки у побуті, з метою самоутвердитись в очах сторонніх осіб, що на той момент перебували поблизу, діючи із особливою зухвалістю, яка виразилась у пошкодженні чужого майна, перебуваючи біля автомобіля марки Москвич 2140, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні ОСОБА_8 , безпричинно, умисно, з хуліганських спонукань, наніс три удари ногою в дзеркало бокового огляду зі сторони водія, внаслідок чого зламав його.

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_9 , протягом десяти хвилин безпричинно, умисно, з хуліганських спонукань наносив удари ногами по кузову вказаного автомобіля, що призвело до пошкодження його лакофарбового покриття та кузова у вигляді вм`ятин на поверхні капоту, даху та усіх чотирьох дверей.

Також, продовжуючи свої злочинні дії, що супроводжувались особливою зухвалістю, ОСОБА_9 , застосовуючи складний ніж загального призначення, який до холодної зброї не відноситься, пошкодив чотири автомобільні колеса вказаного автомобіля, проколовши їх.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає, що вирок Тернопільського міськрайонного суду від 21 вересня 2017 року не відповідає вимогам закону внаслідок невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 належним чином не враховано, що останній ухилявся від суду, оголошувався в розшук, а також те, що ним не відшкодовано збитки потерпілому, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а також про необхідність призначення йому більш суворого покарання.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким обрати ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 , в поданій ним апеляційній скарзі, ставить питання про скасування вироку суду через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує, що місцевий суд належним чином не дослідив особу обвинуваченого, який ніде не працює та не навчається і не з`ясував, чи матиме він можливість сплатити кошти, згідно призначеного судом покарання.

На думку апелянта, судом також не враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, який вчинено ним в стані алкогольного сп`яніння; не враховано факт ухилення обвинуваченого від суду, у зв`язку з чим він оголошувався в розшук; не враховано думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому більш суворе покарання, а також те, що обвинуваченим не відшкодовано заподіяні злочином збитки.

Також апелянт зазначає про неправильно вирішений судом першої інстанції цивільний позов потерпілого в частині відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що експертне дослідження № 66/15 від 30 квітня 2015 року, яким визначено суму майнових збитків у розмірі 7627, 92 грн., одержаний з порушенням порядку, встановленого законом і є недопустимим доказом, не відповідають фактичним обставинам справи.

Натомість, апелянт вказує, що прийнята судом першої інстанції, як доказ, довідка директора ТОВ Аска № 27 від 30 березня 2015 року про вартість відновлення пошкоджень елементів кузова, порізів шин, їх монтажу та демонтажу в сумі 2280 грн., отриманий в рамках кримінального провадження не в порядку передбаченому КПК України і як висновок є недопустимим.

Тому, апелянт вважає, що за наявності суперечливих доказів по справі, а саме висновку експертного дослідження № 66/15 від 30 квітня 2015 року та довідки директора ТОВ Аска № 27 від 30 березня 2015 року, суд не зазначив, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Одночасно вказує, що у судовому рішенні не наведені належні та достатні мотиви стягнення моральної шкоди не в повному обсязі.

Просить скасувати оскаржуваний ним вирок Тернопільського міськрайонного суду від 21 вересня 2017 року та ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_9 призначити покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді 3 місяців арешту та задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_9 в повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_8 7 627 грн. 92 коп. заподіяної матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу в частині вимоги призначення обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворого покарання у виді штрафу, а також висловив думку щодо необхідності зміни вироку суду в частині збільшення сум відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди; потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_7 , які, навівши мотиви, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просять вирок суду скасувати у зв`язку з м`якістю призначеного покарання та неправильно вирішеним цивільним позовом і призначити обвинуваченому більш суворе покарання та повністю задовольнити цивільний позов; обвинуваченого ОСОБА_9 , який вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; провівши частково судове слідство і дослідивши письмові докази щодо визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які належно оцінені судом і в апеляціях не оскаржується.

Покарання ОСОБА_9 призначено судом відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, з додержанням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу винного, а також всіх обставин справи.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_9 є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та щиро покаявся.

Відповідно до з ч.2 чт.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

З урахуванням наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано мотивував своє рішення щодо необхідності призначення йому покарання у виді штрафу, яке є альтернативним видом покарання, з передбачених санкцією статті обвинувачення.

Тому доводи апелянтів щодо необхідності призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання є безпідставними.

Разом з тим, твердження прокурора, потерпілого ОСОБА_11 та його представника адвоката ОСОБА_7 про неправильно вирішений судом цивільний позов заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Задовольняючи частково цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції прийняв до уваги довідку про вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Москвич 2140, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за підписом директора ТОВ Аска та визнав недопустимим доказом експертне дослідження № 66/15 від 30 квітня 2015 року, представлене потерпілим на підтвердження заподіяних йому матеріальних збитків.(а. п.211, 37-45)

Проте, судом залишено поза увагою, що в довідці, виданій ТОВ Аска про вартість відновлення елементів кузова пошкодженого автомобіля та демонтажу, відновлення порізів і монтажу гумових шин на диски, відсутній розрахунок та калькуляція вказаних у ній сум, а також не зазначено, яка вартість проведення робіт по відновленню елементів кузова.(а. п.211)

Будь-яких інші відомості, які б підтверджували наведену у вказаній довідці інформацію щодо вартості відновлення елементів кузова в сумі 2000 грн. та гумових шин в сумі 280 грн. в матеріалах провадження відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що довідка, якою суд обґрунтував свій висновок про розмір матеріальних збитків заподіяних злочинними діями ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_8 не є належним доказом в контексті положень ст.85 КПК України, оскільки не дає можливості точно та достовірно встановити суму витрат, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу.

Згідно ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Визнаючи недопустимим доказом висновок експертного товарознавчого дослідження № 66/15 від 30 квітня 2015 року, місцевий суд мотивував своє рішення положеннями ст.59 ЦПК України, відповідно до якої суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Порушенням порядку одержання цього доказу суд визнав недотримання Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика), згідно з п. 8.5 якої якщо на момент технічного огляду колісний транспортний засіб відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

Висновок суду про порушення експертом вимог Методики базується на вказівці у дослідній частині експертного висновку про наявність на бокових бортах пневматичних шин слідів відновлювальних робіт.

Разом з тим, судом не враховано, що експертом не встановлено, що відновлювальні роботи на бокових бортах шин, про що зазначено в експертному висновку, проводились саме у місцях їх пошкодження обвинуваченим ОСОБА_9 , що має суттєве значення для оцінки цього доказу в даному кримінальному провадженні.

Окрім того, із змісту експертного товарознавчого дослідження № 66/15 від 30 квітня 2015 року вбачається, що ним визначено вартість матеріального збитку, з технічного точки зору, завданої власнику автомобіляМосквич 2140, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням необхідності проведення ремонтних робіт, які полягають виключно у демонтажу/монтажу оббивки панелі даху, ремонту панелі даху, демонтажу/монтажу арматури дверей та заміни дверей, про що зазначено в п.1.3 вказаного експертного дослідження.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, внаслідок чого, на думку колегії суддів, їм надано невірну правову оцінку та безпідставно визнано недопустимим доказом висновок експертного товарознавчого дослідження № 66/15 від 30 квітня 2015 року.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про заподіяні обвинуваченим ОСОБА_9 матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_8 , які підлягають стягненню в порядку цивільного позову, необхідно виходити з відомостей, наведених в дослідженому судом апеляційної інстанції висновку експертного товарознавчого дослідження № 66/15 від 30 квітня 2015 року, згідно з яким сума таких збитків складає 6 927 грн. 92 коп., а також 700 грн. 00 коп. сплачених потерпілим за проведення експертного дослідження, а всього 7 627 грн. 92 коп. (а. п.37-45)

Доказів відшкодування обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_8 3000 грн., шляхом внесення цих коштів на банківський рахунок ОСОБА_8 , про що обвинувачений ОСОБА_9 зазначив у запереченні на апеляційну скаргу, останнім не наведено і в суді апеляційної інстанції не надано. У зв`язку з цим, ця сума коштів не може братися до уваги при визначенні загальної суми відшкодування матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_8 .

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна і така шкода, згідно ст.1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно встановив, що діями обвинуваченого ОСОБА_9 заподіяно потерпілому моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з протиправним пошкодженням його майна, відновленням порушеного права та пережитті стресу.

Однак, розмір відшкодування моральної шкоди, яку визначив місцевий суд в сумі 3000 грн., на думку колегії суддів, не є адекватною компенсацію перенесених потерпілим моральних страждань, заподіяних неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_9 .

За змістом ст.ст.23, 1168 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Цих вимог закону, суд першої інстанції не дотримався.

Зважаючи на глибину пережитих страждань потерпілим, пов`язаних з пошкодженням його майна та необхідністю його відновлення, вимушених змін у його житті, спричинених пошкодженням майна, приймаючи до уваги ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_9 , на якого покладається обов`язок відшкодування моральної шкоди заподіяної його злочинними діями, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , в частині відшкодування моральної шкоди, яку він оцінив у 5 000 грн. підлягає до повного задоволення.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо безпідставності заявленого ОСОБА_8 цивільного позову з тих мотивів, що потерпілий є користувачем, а не власником, пошкодженого автомобіля, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_8 визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні, що дає йому право звернутися з цивільним позов. Окрім того, вказаним транспортним засобом ОСОБА_8 користувався на законних підставах, а також ніс витрати на його експлуатацію та відновлення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі збільшення сум, які підлягають стягненню, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Виходячи з матеріалів даного кримінального провадження, збільшення сум відшкодування матеріальної та моральної шкоди за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_9 не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого останнім.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2017 року слід змінити, збільшивши суму відшкодування матеріальної та моральної шкоди за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2017 року в частині вирішення цивільного позову змінити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_8 7 627 (сім тисяч сімсот двадцять сім) грн. 92 коп. матеріальної шкоди та 5 000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2017 року відносно ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2