Справа №345/2703/17
Провадження № 1-кп/345/263/2017
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.10.2017 року м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньотехнічною освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, непрацюючого, раніше не судимого, громадянина України, за ст. 240 ч. 2 КК України,
з участю: прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
що ОСОБА_3 вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Злочин вчинено при наступних обставинах:
Так, ОСОБА_3 , не будучи зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи будь-якого дозволу на користування ділянкою надр, що передбачено ст. 19 Кодексу України про надра, 24.07.2017 близько 20 год., з метою незаконного видобування корисних копалин піщано-гравійної сировини - гравію, використовуючи автомобіль марки «ІFA В 50», д.н.з. НОМЕР_1 , 1989 р.в., який на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , і яким він має право керувати, приїхав на берег річки Дністер, що в с. Лука Калуського району.
Перебуваючи в даному місці, ОСОБА_3 незаконно здійснив видобування корисних копалин загальнодержавного значення піщано-гравійної сировини гравію.
Так, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам:
-ст. 13 Конституції України, згідно якої земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
-ст. 19 Кодексу України про надра, згідно якої надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.
-ст. 24 Кодексу України про надра, відповідно якої користувачі надр зобов`язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції. Права та обов`язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами, а в разі надання права користування надрами на умовах угод про розподіл продукції - з моменту набрання чинності такою угодою, якщо інше не передбачено цією угодою;
-ст. 56 Кодексу України про надра, згідно якої основними вимогами в галузі охорони надр є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами; раціональне вилучення і використання запасів корисних копалин і наявних у них компонентів; недопущення шкідливого впливу робіт, пов`язаних з користуванням надрами, на збереження запасів корисних копалин, гірничих виробок і свердловин, що експлуатуються чи законсервовані, а також підземних споруд; додержання інших вимог, передбачених законодавством про охорону навколишнього природного середовища та інші;
-ст. 3 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», згідно якої одним із принципів охорони навколишнього природного середовища є пріоритетність вимог екологічної безпеки, обов`язковість додержання екологічних стандартів, нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності;
-ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», передбачає, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами. При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України;
-п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №59 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів», згідно якого гірничі відводи можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, іноземним юридичним особам, об`єднанням юридичних осіб, створеним в Україні чи за її межами, а також громадянам України, іноземцям та особам без громадянства лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин, за допомогою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким про його злочинні наміри не було відомо, з корисливих мотивів, совковими лопатами, здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення з русла річки Дністер, що в с. Лука Калуського району, а саме піщано-гравійної сировини - гравію, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, та без наявності відповідних дозвільних документів навантажив дану сировину на кузов автомобіля марки «ІFA В 50», д.н.з. НОМЕР_1 , піщано-гравійну сировину в кількості 2,139 м.куб., чим здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Під час досудового розслідування між сторонами кримінального провадження прокурором Калуської місцевої прокуратури юристом 1 класу ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 досягнуто та підписано угоду про визнання винуватості від 31.07.2017 року у вчиненні злочину, передбаченого ст. 240 ч. 2 КК України.
Зі змісту угоди про визнання винуватості від 31.07.2017 року вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.
При вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості у відповідності до ст. 470 КПК України враховано:
- ступінь та характер сприяння обвинуваченого, у проведенні досудового розслідування щодо нього, зокрема те, що в ході досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_3 вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю вчиненого ним правопорушення;
- характер і тяжкість обвинувачення (підозри), зокрема те, що злочин, в учиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є злочином середньої тяжкості;
- наявність суспільних інтересів в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, зокрема те, що ОСОБА_3 не порушує покладені на нього обов`язки, передбачені частиною 7 статті 42 Кримінального процесуального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_3 розкаюється в учиненому, активно сприяв розкриттю злочину, повністю визнає свою вину в учиненому злочині.
Окрім цього, ОСОБА_3 не судимий, не працюючий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні одну неповнолітню дитину.
Враховано також те, що зазначений злочин відноситься до злочину середньої тяжкості, обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утримання одну неповнолітню дитину, на обліку в психіатра та нарколога не числиться, активно сприяв розкриттю злочину, то сторони погоджуються на призначення покарання зазначеного в санкції ст. 240 ч. 2 КК України штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800,00 грн. штрафу.
Допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав та підтвердив наведене. Просить затвердити угоду про визнання винуватості від 31.07.2017 року.
Захисник просить затвердити угоду про визнання винуватості.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 240 ч. 2 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
При цьому, обвинувачений розуміє права, визначені ст. 474 ч. 4 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч. 2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, які у судовому засіданні йому додатково роз`яснені, визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 240 ч. 2 КК України, підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні та надав згоду на призначення, узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості, покарання.
Прокурор вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості від 31.07.2017 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 як таку, що відповідає вимогам закону.
На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним.
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 . Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбачених КК України.
Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що умови угоди про визнання винуватості від 31.07.2017 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідають вимогам КПК України, міра покарання узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції ст. 240 ч. 2 КК України, також укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості від 31.07.2017 року із призначенням обвинуваченому узгодженої міри покарання у вигляді штрафу і ухвалення обвинувального вироку.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання виуватості від 31 липня 2017 року у кримінальному провадженні за № 345/2703/17, укладену між прокурором Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винуватим за ст. 240 ч. 2 КК України та призначити покарання штраф у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800,00 грн.
Зняти арешт накладений Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 26.07.2017 року на автомобіль марки «IFA B 50», д.н.з. НОМЕР_1 , 1989 року випуску, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 .
автомобіль марки «IFA B 50», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1989 року випуску, який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_6 повернути власнику ОСОБА_6 ;
три совкові лопати, які знаходиться на зберіганні у ОСОБА_6 повернути власнику ОСОБА_6 .
піщано-гравійна суміш в кількості 2,139 м?, які знаходяться на зберіганні в КП «Водотеплосервіс» (м.Калуш, вул.Окружна,8) конфіскувати в дохід держави..
взірці піщано-гравійної суміші, які упаковано в спецпакети № 1814609, №1814586, №1814622, які передано на зберігання в камеру речових доказів Калуського ВП ГУНП знищити.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано Франківської області через Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області шляхом подання апеляції протягом 30 діб з часу проголошення.

Головуючий: