Справа № 520/9388/17
Провадження № 1-кп/520/964/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.12.2017 рокуколегія суддів Київського районного суду м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0006244 від 29.07.2015 року, відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївської області, українки, громадянки України, з середньо спеціальною освітою, одруженої, СПД-ФОП, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Володимирівка, Казанківського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, СПД-ФОП, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 органом досудового слідства обвинувачуються в тому, що у період часу з січня 2013 року по березень 2013 року, у них із корисливих мотивів виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 , у особливо великих розмірах, не реалізувавши останньої об`єкт нерухомості у м. Одесі.
З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману, у особливо великому розмірі у вигляді грошових коштів ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вступивши у попередню злочину змову один з одним, із корисливих мотивів та з метою особистої наживи, розробили та узгодили злочинний план щодо придбання, шляхом обману, прав у вигляді грошових коштів ОСОБА_9 , під приводом продажу об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Зазначений злочинний план полягав у тому, щоб під приводом добропорядних продавців належної їм нерухомості, останні повинні були запевнити ОСОБА_9 про їх намір в установленому законом порядку, укласти з останньою договори купівлі-продажу належного їм на праві спільної сумісної власності об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 та отримати від останньої шляхом обману грошові кошти, не маючи наміру на виконання умов договору та повернення грошових коштів.
Так, у період часу з січня 2013 року по березень 2013 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 запропонували своїй знайомій ОСОБА_9 , придбати належний їм на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , в якому на той час функціонував готель, на що ОСОБА_9 погодилась.

Разом з цим, 19.12.2012 року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_13 посвідчений договір іпотеки, укладений між ОСОБА_11 та ТОВ «УніКредит Банк», за умовами якого ОСОБА_11 передала в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_4 для забезпечення кредитних зобов`язань свого чоловіка ОСОБА_12 , про що до Державного реєстру іпотеки внесені відповідні відомості.

Враховуючи те, що об`єкт нерухомості - житловий будинок під АДРЕСА_5 у березні 2013 року,знаходився у заставі банку та був обтяжений іпотекою ТОВ «УніКредит Банк»,та незважаючи на те, що зобов`язання ОСОБА_12 за кредитним договором виконані у повному обсязі, у Державний реєстр іпотек відповідні відомості внесені не були, для врегулювання цього питання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , реалізуючи свій злочинний план, запропонували ОСОБА_9 укласти з ними попередній договір купівлі-продажу вказаного об`єкту нерухомості з виплатою завдатку у розмірі 120 000 доларів США, які будуть витрачені на врегулювання всіх відносин та зняття обтяження ТОВ «УніКредит Банк».
ОСОБА_9 будучі впевненою, що вона та подружжя ОСОБА_14 діють за для досягнення цілей, щодо укладення у подальшому цивільно-правової угоди з купівлі-продажу зазначеного об`єкту нерухомого майна, з метою підтвердження свого кінцевого наміру та, з метою надання змоги ОСОБА_11 та ОСОБА_12 врегулювати питання щодо внесення відомостей до Держаного реєстру іпотек про зняття обтяження з вказаного об`єкту нерухомого майна, надала згоду про укладання попереднього договору та передачу подружжю ОСОБА_14 грошових коштів у розмірі 120 000 доларів США.

Так, 20.03.2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 укладено попередній договір, відповідно до умов якого ОСОБА_11 взяла на себе зобов`язання продати ОСОБА_9 у строк до 10.04.2013 року належний подружжю ОСОБА_14 на праві спільної сумісної власності об`єкт нерухомості, а саме: житловий будинок під АДРЕСА_4 та укласти у майбутньому договір купівлі-продажу цієї нерухомості на умовах встановлених цим договором, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстрований у реєстрі за номером 414.

Згідно п. 3 умов вказаного попереднього договору від 20.03.3013 року, сторони ОСОБА_11 та ОСОБА_9 домовились, що продаж об`єкту нерухомості - житловий будинок під АДРЕСА_4 , буде здійснено за 6 791 500 гривень, що еквівалентно 850 000 доларів США, із розрахунку 7,993 гривень за 1 долар США за курсом Національного банку України на день укладення цього договору.

Враховуючи те, що право власності на об`єкт нерухомості - житловий будинок під АДРЕСА_4 , зареєстровано за ОСОБА_11 , при укладанні попереднього договору між останньою та ОСОБА_9 від 20.03.2013 року, чоловік ОСОБА_11 ОСОБА_12 надав приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 письмову заяву від 20.03.2013 року про те, що цією заявою надає згоду своїй дружині ОСОБА_11 на укладення останньою попереднього договору, договорів про внесення змін та/або доповнень до нього, за яким ОСОБА_11 зобов`язується продати житловий будинок за вказаною адресою та у майбутньому договорі купівлі-продажу зазначеної нерухомості, яка зареєстрована у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за номером 413.

Згідно п. 4 умов вказаного попереднього договору від 20.03.3013 року, ОСОБА_11 зобов`язалась укласти з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості - житловий будинок під АДРЕСА_4 в строк не пізніше 10.04.2013 року включно, тим самим, передавши його у власність. В свою чергу, ОСОБА_9 зобов`язалась сплатити ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 120 000 доларів США.

На підтвердження свого наміру на придбання вказаного об`єкту нерухомості та укладання цього договору, відповідно до умов попереднього договору від 20.03.2013 року, знаходячись в службовому приміщенні приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , по вул. Героїв Прикордонників, 7 у м. Одесі, 20.03.2013 року ОСОБА_9 передала ОСОБА_11 та ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 958 800 гривень, що еквівалентно 120 000 доларів США, із розрахунку 7,993 гривень за 1 долар США за курсом гривні України до долару США Національного банку України на день укладення цього договору.

Однак, 10.04.2013 року договір купівлі-продажу вищевказаного об`єкту нерухомого майна між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 не укладено.

У зазначений день, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний намір на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , шляхом обману повідомили ОСОБА_9 , про неможливість укладення договору купівлі-продажу вказаного об`єкту нерухомості з причин не врегулювання питання щодо зняття обтяження із вказаного об`єкту нерухомого майна та запропонували ОСОБА_9 укласти договір про внесення змін до попереднього договору від 20.03.2013 року, з метою його пролонгації. Причина пролонгації обумовлена тим, що ТОВ «УніКредит Банк»здійснює бездіяльність по внесенню відомостей до Державного реєстру іпотек щодо скасування обтяження з вказаного об`єкту нерухомого майна.

Не усвідомлюючи істинного наміру ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_9 погодилась на пролонгацію дії попереднього договору від 20.03.2013 року.

Так, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 10.04.2013 року посвідчено договір про внесення змін до попереднього договору від 20.03.2013 року, який укладено між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , відповідно до якого, остання взяла на себе зобов`язання передати ОСОБА_9 у власність (продати) об`єкт нерухомості визначений у попередньому договорі від 20.03.2013 року, у строк не пізніше 22.04.2013 року, який зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних за номером 586, які не виконала.

При цьому, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запевняли ОСОБА_9 про те, що договір купівлі-продажу зазначеного об`єкту нерухомого майна не може бути укладено, тому що ТОВ «УніКредитБанк», який є його заставодержателем, з незрозумілих причин не зняв обтяження у Державному реєстрі іпотек, хоча перед банком усі зобов`язання ними виконані у повному обсязі. На вимоги ОСОБА_9 щодо повернення їй грошових коштів, які вона передала на підставі укладеного попереднього договору від 20.03.2013 року, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заявили, що вони їх не отримували, договори та заяву не підписували.
У подальшому, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 заволодівши грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 958 800 гривень, заздалегідь знаючи про фіктивність запропонованої ОСОБА_9 угоди щодо купівлі об`єкту нерухомого майна - житлового будинку під АДРЕСА_4 , не маючи дійсного наміру виконання умов попереднього договору від 20.03.2013 року та повернення грошових коштів, розпорядилися ними на власний розсуд.

Враховуючи викладене, 20 березня 2013 року, ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , умисно, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи,знаходячись у службовому приміщенні приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , по вул. Героїв Прикордонників, 7 у м. Одесі, шляхом обману, під приводом укладення попереднього договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 з ОСОБА_9 , заволоділи грошовими коштами останньої у розмірі 958 800 гривень, що в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений на 2013 рік, тим самим завдавши ОСОБА_9 майнову шкоду в особливо великому розмірі.
Органом досудового розслідування, дії обвинуваченої ОСОБА_11 кваліфіковано, як вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.
Органом досудового розслідування, дії обвинуваченого ОСОБА_12 кваліфіковано, як вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.
Допитана в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_11 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України не визнала та пояснила, що вона та її чоловік, обвинувачений ОСОБА_16 , ніколи не мали намір продавати своє майно за адресою: АДРЕСА_4 , де розташована будівля, в якій на той момент, а саме у 2013 році, йшло будівництво. До нотаріуса ОСОБА_15 засвідчувати угоди, щодо зазначеного нерухомого майна 20.03.2013 та 10.04.2013 році вона не ходила, нічого не підписувала та відповідно кошти від ОСОБА_9 не отримувала. Наявність її підписів та посилання на її паспортні дані у реєстрі нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_15 пояснює тим, що раніше вона дійсно надавала ОСОБА_9 довіреності від свого імені та оригінали всіх своїх та чоловіка правовстановлюючих документів, у тому числу їхніх паспортів, для виконання окремих дій, пов`язаних з будівництвом нерухомості, що належить її родині, бо довіряла останній. Вважає, що ОСОБА_9 скористалася наявними в неї оригіналами вищезазначених документів, вводить в оману правоохоронні органи відносно її та її чоловіка. Коли вона дізналась, що майном їх родини хоче заволодіти ОСОБА_9 , її чоловік ОСОБА_12 одразу ж 28.07.2015 року звернувся до правоохоронних органів з відповідної заявою, у який виклав обставини шахрайських дій ОСОБА_9 щодо зазначеного майна, заявив, що ніколи не надавав у нотаріуса ОСОБА_15 згоди на укладення договорів його дружини, та попросив захисту своїх прав від посягань шахраїв. З висновками експертизи №5037/02 від 14.04.2017 року та №5038 від 28.04.2017 року, згідно з якими вона нібито вчиняла підпис в договорах у нотаріуса ОСОБА_15 категорично не згодна. Просить її виправдати, бо вона не винна;
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України не визнав та пояснив, що він також як і його дружина ОСОБА_11 , ніяких шахрайських дій не вчиняв, згоду на відчуження майна дружини, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 не надавав, оскільки в період березнь - квітень 2013 року займався будівництвом зазначеного майна, до нотаріуса ОСОБА_15 не ходив, нічого не підписував та грошей від ОСОБА_9 не отримував. Вважає, що це сама ОСОБА_9 з іншими особами скоїла шахрайські дії щодо майна його дружини. ОСОБА_9 раніше протягом тривалого часу надавала їхній родині правову допомогу, в зв`язку з чим отримувала оригінали всіх документів. З висновком експерта №5036/02 від 16.03.2017 року щодо здійснення ним підписів у нотаріуса ОСОБА_17 категорично не згоден. Просить його виправдати, оскільки він не скоював інкримінованого йому злочину.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила суду, що вона знайома з сином ОСОБА_11 . ОСОБА_18 , який знав, що у неї є багато коштів та запропонував їй придбати нерухомість його матері ОСОБА_11 , що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , за 1000000 доларів США. Дана пропозиція її зацікавила та вона зустрілась з ОСОБА_11 , від якої дізналась про існування обтяження на цьому майні, а саме: ця нерухомість була закладена. Тоді вона домовилася з ОСОБА_18 про те, що вони укладуть попередній договір, який було підписано у нотаріуса ОСОБА_15 , де на момент посвідчення договору перебували обвинувачені і ОСОБА_18 . Кошти в сумі 120 000 доларів США вона передала ОСОБА_11 , яка надала їй відповідну розписку про отримання грошей, яка не збереглась в неї, бо вона її надала своєму адвокату ОСОБА_19 . Проте, через деякий час, ОСОБА_18 їй повідомив, що угода поки не можлива, у зв`язку з кредитом та запропонував перенести її на певний час, на що вона погодилась та у нотаріуса ОСОБА_15 підписала з ОСОБА_11 договір про внесення змін до попереднього договору. Проте договір не було укладено, у зв`язку з проблемами у банку. Через деякий час вона звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом в цивільному порядку про стягнення з ОСОБА_11 120 000 доларів США. ЇЇ позов було задоволено, надалі апеляційним судом це рішення було скасовано та справа повернута на новий розгляд, який досі триває. Раніше вона дійсно неодноразово отримувала від ОСОБА_11 та ОСОБА_12 їх особисті документи та займалась рішенням питань, щодо нерухомості майна. Також ОСОБА_9 просить задовольнити її позовну заяву про стягнення з обвинувачених 3068 724 грн. майнової шкоди.
Свідок ОСОБА_20 пояснив, що ОСОБА_21 - друг потерпілої ОСОБА_9 , його попросив привезти ОСОБА_9 до нотаріуса, у зв`язку з тим, що вона перевозила велику суму грошей. Нотаріальна контора знаходиться на вул. Героїв Сталінграда у м. Одесі. Він чекав її хвилин 30-40 на вулиці в машині. Грошові кошти він не бачив. До цього моменту він ніколи не перевозив кошти, тільки документи.
Допитана в судовому засіданні нотаріус ОСОБА_15 пояснила, що вона працювала нотаріусом у 2013 році за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Прикордонників, 7 та посвідчила попередній договір між ОСОБА_9 і ОСОБА_22 та договір про внесення змін до попереднього договору між ними, у зв`язку з тим, що попередній договір не був виконаний. Вона не бачила чи розраховувались сторони після укладення договору. Крім ОСОБА_9 , ОСОБА_22 та ОСОБА_16 при укладанні договору були адвокат ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , з яким вона була знайома ще до укладання договору, бо він раніше до неї неодноразово звертався.
Зразок попереднього договору готувала юрист ОСОБА_19 . На теперішній час вона, ОСОБА_15 , не здійснює нотаріальну діяльність, оскільки щодо неї порушено кримінальну справу. Після підписання попереднього договору, вона видала документ в одному примірнику на фірмовому бланку ОСОБА_19 , юристу ОСОБА_9 . У журналі реєстрації нотаріальних дій ставили підписи всі учасники укладання договору, даний журнал надавався нею для проведення експертизи. ОСОБА_9 було відомо, що об`єкт, який вона мала намір купити, був обтяжений. У зв`язку з тим, що ОСОБА_9 втратила 2 оригінали договорів, вона видала 2 дублікати. Для посвідчення попереднього договору згода подружжя не обов`язкова, це зазначено в ЗУ «Про нотаріат».
Оригінал заяви про згоду подружжя на укладання попереднього договору у неї не зберігся. Скасування заяв законом не передбачено.
Якщо сторони підписали зазначений договір, то їх все влаштовувало. Крім того, свідок зауважила, що не може сказати були чи ні обвинувачені у неї в нотаріальній конторі в момент укладення угод, бо вона їх не впізнає, їй було надано паспорти, де на фото були схожі особи. Проте на досудовому слідстві і у судовому засіданні при розгляді зазначеного кримінального провадження, вона обвинувачених, як осіб, які саме з ОСОБА_9 приходили до неї в нотаріальну контору у березні - квітні 2013 року та укладали договори щодо майна ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_4 , не впізнала.
Свідок ОСОБА_18 пояснив, що обвинувачена ОСОБА_11 є його матір`ю, а обвинувачений ОСОБА_12 його вітчим, стосунки з ними доброзичливі. Потерпіла ОСОБА_9 представляла інтересі його матері та вітчима в різних установах. Щодо укладення його матір`ю договору відчуження майна з ОСОБА_9 йому нічого не відомо. Йому відомо, що зараз тривають судові тяжби з приводу нібито укладеного договору між його матір`ю та ОСОБА_9 . Батьки ніколи не хотіли продавати нерухомість по АДРЕСА_4 , оскільки вони хотіли розвиватися та проводили будівництво на цьому об`єкті. 20.03.2013 року він не був присутнім при укладенні договору між матір`ю та ОСОБА_9 . Його батьки та ОСОБА_9 ніяких угод не укладали. Йому відомо, що його мати ОСОБА_11 видавала ОСОБА_9 довіреність про представлення її інтересів, у зв`язку з чим ОСОБА_11 передавала ОСОБА_9 документи, а саме: оригінали право установчих документів, паспорти. Нотаріус ОСОБА_15 не посвідчувала будь яких - угод за його участі. В борг гроші у ОСОБА_9 він не брав.
Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що у 2013 році вона працювала в консалтинговій компанії, керівником якої був Акопян. В березні 2013 року він надав їй доручення скласти проект попереднього договору про авансування між обвинуваченою та потерпілою, що вона й зробила. Об`єкт цього договору був обтяжений. Складений проект вона передала ОСОБА_23 , що було далі з ним їй не відомо. Вона не була присутня при передачі проекту ОСОБА_18 та при його посвідченні у нотаріуса ОСОБА_15 . Арман Акопян надав їй копії паспортів сторін, правовстановлюючих документів на нерухомий об`єкт та інші документи. Їй відомо, що ОСОБА_9 звернулась до суду для відшкодування збитків за умовами цього договору. Вона також складала для ОСОБА_9 позовну заяву до суду. Остання не передавала їй ніяких оригіналів документів, тільки копії. Крім попереднього договору та договору про його зміну вона не складала ніяких документів для ОСОБА_9 або ОСОБА_18 щодо нерухомого майна. Текст попереднього договору вона направляла ОСОБА_23 на електронну адресу. З договором вона їздила до нотаріуса ОСОБА_15 на вул. Г. Прикордонників, з якою вони раніше співпрацювали. Розписку ОСОБА_11 про отримання від ОСОБА_9 авансованої суми вона не бачила.
Через деякий час після допиту в суді свідок ОСОБА_19 подала заяву до суду про те, що вважає за потрібне доповнити свої свідчення. За клопотанням сторони обвинувачення ОСОБА_19 було додатково допитано, в процесі допиту якого вона пригадала, що все ж таки бачила копію розписки обвинуваченої ОСОБА_11 про отримання нею 120 000 доларів США від ОСОБА_9 . Хто надав їй цю копію розписки та в якому форматі (формат паперу, колір тексту, розмір шрифту, виконання рукописним чи друкованим текстом) вона не пам`ятає. ОСОБА_11 вона раніше не бачила.
Інші свідки, допитані в судовому засіданні, нічого по суті справі не поянили, у зв`язку з чим їх свідчення жодного відношення до встановлення істіни та обставин обвинувачення не мають.
Судом досліджені наступні документі кримінального провадження:
-ксерокопія матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_11 до ПАТ «УніКредит Банк» в особі Одеської філії ПАТ «УніКредит Банк» про стягнення коштів;
-ксерокопією документів, на підставі яких було оформлено договір про іпотечний кредит №4 від 27.06.2007 року;
-копія рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2013 року за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_11 про стягнення 1 927 600 грн.
-заяви ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 13.07.2016 року, 20.04.2016, 21.04. 2016 року до правоохоронних органів;
-дублікат договору про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 засвідченій нотаріусом Фроловою;
-дублікат попередній договору від 20.03.2013 року, з якого вбачається, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , укладено договір про укладення у майбутньому договір купівлі продажу будинку АДРЕСА_4 ; Відповідно до п.7 зазначеного попереднього договору, продавець довів до відома покупця, а покупцем прийнято до уваги той факт, що на день укладення цього попереднього договору предмет договору знаходиться в іпотеці та на нього накладено заборона відчуження;
- витяг з ЕРДР №0006244 від 28.07.2015 року;
- постанова про закриття кримінального провадження від 30.09.2015 року;
- постанова від 01.02.2016 року про скасування постанови, про закриття кримінального провадження;
- постанова про перекваліфікацію дій від 10.03.2016 року, з якої вбачається що перекваліфіковані дії, внесені до ЄРДР за №0006244 від 29.07.2015 року за ч.1 ст. 358 КК України за заявою ОСОБА_12 на ч.4 ст. 190 КК України.
-витяг з ЄРДР №0006244 від 28.07.2015 року;
-витяг з ЄРДР №0002815 від 13.07.2016 року;
-постанова про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення у кримінальному проваджені №0006244 від 29.07.2015 року з ч.4 ст. 190 на ч.1 ст. 358 КК України;
- заява ОСОБА_12 від 28.07.2015 року про вчинення злочину, з якої вбачається, що в липні 2015 року йому стало відомо про існування рішення Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з його дружини ОСОБА_11 коштів у розмірі 1 927 600 грн. на підставі попередньої угоди. Він вважає, що ОСОБА_24 , яка допомагала їм отримати декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, а саме: будинку АДРЕСА_4 , та фактично отримала доступ до правовстановлюючих документів, що підтверджується наявністю у декларації готовності зазначеного об`єкту її номеру мобільного телефону № НОМЕР_1 , як відповідної особи щодо цього об`єкту, скориставшись цим на свою користь. Цивільна справа була розглянута за відсутністю ОСОБА_11 , якій не надсилалися судові виклики до суду. Крім того в матеріалах цивільної справи наявні документи згідно яким ОСОБА_25 представляв інтереси ОСОБА_11 без належних повноважень від імені його дружини. 10.09.2013 року надав заяву від імені останній про згоду з позовними вимогами ОСОБА_24 . Дійсно ОСОБА_11 надавала ОСОБА_25 , довіреність, але по іншій справі. ОСОБА_9 , її представники, та ОСОБА_25 шляхом обману отримали неправосудне рішення про стягнення з його дружини великої суми грошей, яке в подальшому було скасовано. Вважає, що саме ОСОБА_9 скоїла шахрайські дії щодо майна його родини;
-постанова про перекваліфікацію дій від 10.03.2016 року, згідно якої перекваліфіковані дії, внесені до ЄРДР у кримінальному проваджені №0006244 від 29.07.2015 року за ч.1 ст. 358 КК України за заявою ОСОБА_12 за ч.4 ст. 190 КК України;
-фотокопія реєстру проведення реєстрації нотаріальних дій в якому міститься запис щодо укладення попереднього договору купівлі продажу, зареєстрований за №414 від 20.03.2013 року, та міститься запис щодо внесення змін до попереднього договору купівлі продажу, зареєстрованого за №586 від 10.04.2013 року, а також містить запис щодо реєстрації заяви від імені ОСОБА_12 , зареєстрованої за №413 від 20.03.2013 року;
-постанова від 04.04.2016 року та 10.06.2016 року прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 про призначення судово почеркознавчої експертизи, з тексту якої вбачається, що під час проведення одночасного допиту між нотаріусом ОСОБА_15 , яка посвідчила вказані угоди і заяви з одного боку і ОСОБА_11 і ОСОБА_12 з іншого боку, нотаріус ОСОБА_15 , не впізнала їх як осіб, які підписували у неї документи від імені ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які в свою чергу заявили, що нотаріуса ОСОБА_15 , вони бачать вперше;
-висновок експерта №259 п від 21.07.2016 року з фото таблицею, з якого вбачається, що підпис від імені ОСОБА_11 , а також рукописний текст « ОСОБА_11 » в попередньому договорі від 20.03.2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , засвідчений нотаріусом ОСОБА_15 та зареєстрований за №414, виконаний, ймовірно, не ОСОБА_11 , а іншою особою;
- висновок експерта №258 п від 21.07.2016 року, з фото таблицею, з якого вбачається, що підпис від імені ОСОБА_11 , а також рукописний текст « ОСОБА_11 » в договорі про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , засвідчений нотаріусом ОСОБА_15 та зареєстрований за №586, виконаний, ймовірно, не ОСОБА_11 , а іншою особою;
- висновок судово почеркознавчої експертизи №5037/02 від 14.04.2017 року з якого вбачається, що рукописний запис « ОСОБА_11 » у примірнику договору про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , посвідченому приватним нотаріусом Оденського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та внесеному до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за №586, розташований в нижній частині документу, в графі «Підписи», на верхній лінії графлення, виконаний самою ОСОБА_11 .
Рукописний запис « ОСОБА_24 » у примірнику договору про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , посвідченого приватним нотаріусом Оденського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та внесеному до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за №586, розташований в нижній частині документу, в графі «Підписи», на верхній лінії графлення, виконаний самою ОСОБА_9 .
Підпис від імені ОСОБА_11 у примірнику договору про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 посвідченого приватним нотаріусом Оденського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та внесеному до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за №586, розташований в нижній частині документу, в графі «Підписи», на верхній лінії графлення, ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_11 », виконаний самою ОСОБА_11 .
Підпис від імені ОСОБА_11 в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (справа №02-3, том 1, розпочато :11.01.2013, закінчено 28.05.2013), розміщений в графі 7 «підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчинення нотаріальних дій» (реєстровий запис №586), виконаний самою ОСОБА_11 ;
- висновок судово почеркознавчої експертизи №5038/02 від 28.04.2017 року з якого вбачається, що рукописний запис « ОСОБА_11 » у примірнику попереднього договору від 20.03.2013 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та внесеного до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за №414 розташований в нижній частині зворотного боку документу, в графі «Підписи» на верхній лінії графлення, виконаний самою ОСОБА_11 .
Підпис від імені ОСОБА_11 у примірнику попереднього договору від 20.03.2013 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та внесеного до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за №414, розташований у нижній частині зворотного боку документу, в графі «Підписи», на верхній лінії графлення, ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_26 », виконаний самою ОСОБА_11 ;
-висновок судово почеркознавчої експертизи №5036/02 від 16.03.2017 року з якого вбачається, що рукописний запис « ОСОБА_14 » в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (справа 02-3, том 1, розпочато: 11.01.2013, закінчено : 28.05.2013), розміщений на лицевій стороні 81 аркушу реєстру, в графі 7 «підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» (реєстровий запис №413), виконаний самим ОСОБА_12 .
Заслухавши в судовому засіданні потерпілу, обвинувачених, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Частиною 1 ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ст.ст. 370, 373 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, обґрунтованим-на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КК України, вмотивованим - в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом поряду, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказування.
Докази мають бути належним та допустимими відповідно до ст.ст. 85, 86 КПК України.
Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого КК України злочину, тобто наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона злочину.
Як, вбачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачуються за ч.4 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.
За змістом диспозиції ст.190 КК України - шахрайство полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживанням його довірою. При цьому суб`єктивна сторона шахрайства передбачає наявність прямого умислу.
Згідно, виданого нотаріусом ОСОБА_15 , дублікату попереднього договору від 20.03.2013 року, між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 укладено попередній договір, відповідно до умов якого ОСОБА_11 взяла на себе зобов`язання продати ОСОБА_9 у строк до 10.04.2013 року об`єкт нерухомості, а саме: житловий будинок під АДРЕСА_4 та укласти у майбутньому договір купівлі - продажу цієї нерухомості.
Згідно п.7 умов вказаного попереднього договору від 20.03.2013 року, продавець довів до відома покупця, а покупцем прийнято до уваги той факт, що на день укладення цього попереднього договору предмет договору, знаходиться в іпотеці та на нього накладено заборона відчуження.
10 квітня 2013 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до попереднього договору, відповідно умов якого сторони перенесли укладання договору купівлі продажу та домовились укласти договір купівлі продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 не пізніше 22 квітня 2013 року за умови що ОСОБА_11 , підготує всі необхідні документи для оформлення основного договору та до того часу предмет попереднього договору не буде обтяжений.
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, будинок АДРЕСА_4 , на час укладення попереднього договору, а саме: 20.03.2013 року, знаходився під забороною відчуження, підставою обтяження є: договір іпотеки №МRТG -84/S, PN11265, заборона №29. Іпотекою ТОВ «УніКредит Банк».
15.03.2013 року ОСОБА_12 погасив кредит, але банк не направив до реєстру нерухомості відомості про скасування заборони відчуження. Тобто, на час 20.03.2013 року дійсно існувало обтяження нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до матеріалів кримінального провадження по справі проведено судово- почеркознавчі експертизи.
Дослідивши висновки експертиз по справі суд прийшов до наступного.
Так, згідно з матеріалами експертних висновків №258 п від 21.07.2016 року, №259 п від 21.07.2016 року, підпис від імені ОСОБА_11 , а також рукописний текст « ОСОБА_11 » в попередньому договорі від 20.03.2013 року та в договорі про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , посвідчений нотаріусом ОСОБА_15 , зареєстрований за №414, виконаний, ймовірно, не ОСОБА_11 , а іншою особою. При цьому, органом досудового слідства було надано експерту зразки почерку обвинувачених, що вилучені за період часу зазначеної угоди.
В подальшому у 2016 році органом досудового слідства у обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були відібрані вільні зразки їх підписів, які стали підставою для проведення наступних експертиз. У висновку експерта зазначено, що підписи в тексті наданих договорів були виконані самою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Проте, дослідивши зазначені письмові докази та оцінюючи їх з точки зору належності та допустимості, суд встановив, що: по-перше для проведення зазначених судово почеркознавчих експертиз № 5038/02 від 28.04.2017 року, 5036/2 від 06.03.2017 року, 5037/2 від 14.04.2017 року експерту були надані примірники: попереднього договору, договору про внесення змін до попереднього договору та заява від імені ОСОБА_12 про надання згоди його дружині ОСОБА_11 - на укладення попереднього договору купівлі продажу, а не оригіналів, як це вимагає пункт 3.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 ( у редакції наказу МЮ України від 27.07.2015 року №1350/5), судово - почеркознавча експертиза має проводитись за оригіналами документів.
Крім того, під час проведення експертиз, експерту були надані вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_11 , які були отримані для проведення експертиз 09.11.2016 року, та умовно вільні не за період підписання договорів в березні та квітні 2013 року, а в інший час. Тобто вони, не є доказами тотожності почерку, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 на час укладення відповідних договорів.
Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах №8 від 30.05.1997 р.», висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Тому суд не враховує висновки експерта № 5038/02 від 28.04.2017 року, 5036/2 від 06.03.2017 року, 5037/2 від 14.04.2017 року, в якості належного доказу. Також, суд зазначає, що почерк людини міг змінитися з часом, в зв`язку з чим вважає належним доказом у справі висновки експерта №258 від 21.07.2016 року, №259 від 21.07.2016 року, згідно з якими підпис від імені ОСОБА_11 , а також рукописний текст « ОСОБА_11 » в попередньому договорі від 20.03.2013 року та в договорі про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_15 , зареєстрований за №414, виконаний ймовірно, не ОСОБА_11 , а іншою особою, оскільки цей висновок відповідає дослідженим матеріалам провадження.
Крім того, колегія суддів не приймає до уваги пояснення потерпілої ОСОБА_9 , що грошові кошти за даним договором вона особисто передала ОСОБА_27 , з якою була досягнута домовленість про відчуження нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки відповідно до дослідженого судом тексту заяви ОСОБА_9 на адресу начальника Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 13.07.2016 року за № 16735 про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_9 зазначала, що «… ОСОБА_11 ніколи в переговорах не брала жодної участі, оскільки раніше мене попередила про те, що всі перемовини за можливими угодами веде від її імені, її син ОСОБА_18 ». Також в тексті заяви вказано: «….я, переглянувши зміст попереднього договору також його підписала та пішла з ОСОБА_18 в кімнату для передачі грошей, де в присутності ОСОБА_21 передала ОСОБА_18 120 тис. доларів США. Після перерахунку грошей ОСОБА_18 та я вийшли від нотаріуса…»
Суд зазначає, що аналогічна за змістом заява потерпілої ОСОБА_9 , була зареєстрована 20.04.2016 року за №368 на ім`я процесуального керівника ОСОБА_28 по кримінальному провадженню № 0006244., в якій потерпіла ОСОБА_9 зазначила: «усі переговори щодо придбання будівлі, розташованої по АДРЕСА_4 проводив ОСОБА_18 . Також, особисто йому я передала кошти у розмірі 120 000 доларів».
Потерпіла ОСОБА_9 звернулася до Прокурора Одеської області зі скаргою, що зареєстрована 21.04.2016 року за №19832 вх.16, в якій вона зазначила, що грошові кошти у розмірі 120 000 доларів США передала особисто ОСОБА_18 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_11 ніколи в переговорах участі не брала.
Посилання ОСОБА_9 , що при передачі коштів ОСОБА_18 в нотаріальній конторі був присутній ОСОБА_29 в ході судового розгляду підтвердження не знайшло, оскільки особа ОСОБА_21 досудовим слідством не встановлювалася, свідком по справі він не є, та відносно його допиту в суді на підтвердження зазначеної заяви ОСОБА_9 клопотань не надходило взагалі.
Судом при прослуховуванні аудиозапису показів ОСОБА_9 , які нею надавалися при розгляді справи про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_11 в цивільному процесі під час розгляду цивільної справи в апеляційному суді Одеської області, встановлено, що ОСОБА_9 заявила, що передавала грошові кошти особисто ОСОБА_18 , а не ОСОБА_11 . Також пояснювала, що в неї оригіналів документів не має, оскільки вона їх передала юристу ОСОБА_19 , проте остання під час розгляду даного кримінального провадження дані твердження спростувала.
Таким чином, судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 постійно плуталася в своїх показах щодо особи, якій вона передавала грошові кошти, обставин передачі грошей по зазначеної угоді, що викликає у суду сумнів щодо щирості та відвертості її показів.
Крім того, на підтвердження винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у шахрайстві, в якості доказу стороною обвинувачення надана ксерокопія розписки, в якій зазначено, що ОСОБА_11 отримала від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 958 800 грн. (еквівалентні 120 000 доларів США), який на думку обвинувачення підтверджує факт одержання грошей ОСОБА_11 від потерпілої ОСОБА_9 .
Проте, суд звертає увагу, що відповідно до повідомлення №5131/02 ОНДІСЕ МЮУ від 14.03.2017 року про неможливість надання висновку судово почеркозначої експертизи за матеріалами досудового розслідування №0002815, експертом зазначено, що до експертної установи не надходив оригінал розписки від 20.03.2013 року про отримання від ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 958 800 грн., у зв`язку з чим проведення експертизи не є можливим, на підставі ст. 69 КПК України та пп. 2.2, 3.5. та 4.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 ( у редакції наказу МЮ України від 27.07.2015 року №1350/5), згідно якої судово - почеркознавча експертиза проводиться за оригіналами документів.
Таким чином, ксерокопію розписки в якій зазначено, що ОСОБА_11 отримала від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 958 800 грн. (еквівалентні 120 000 доларів США) суд не може вважати належним доказом.
Тому доводи сторони обвинувачення, що 20.03.2013 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 у розмірі 958 800 гривень, що є еквівалентом 120 000 доларів США, є неспроможними, оскільки об`єктивно не підтверджені сукупністю доказів, наданих обвинуваченням.
Суд також звертає увагу на те, що сторона обвинувачення в якості доказу долучила до кримінального провадження копію матеріалів цивільної справи, в якій наявна позовна заява від 14.11.2013 року, подана представником позивача ОСОБА_25 від імені ОСОБА_11 і підписана безпосередньо ОСОБА_25 про стягнення з ПАТ «УніКредит Банк» грошових коштів у розмірі 1 917 600 гривень.
Обвинувачена ОСОБА_11 стверджує, що вона не уповноважувала ОСОБА_25 на подачу даного позову 14.11.2013 року, оскільки цей позов взагалі є безпідставним. Дізнавшись про дану обставину, нею була скасована довіреність 03.06.2015 року, надану ОСОБА_25 , шляхом подання відповідної заяви.
Слід зазначити, що ОСОБА_25 був представником ОСОБА_11 при розгляді Приморським районним судом м. Одеси позовної заяви ОСОБА_9 до ОСОБА_11 про стягнення коштів, однак за твердженнями ОСОБА_11 , це їй не було відомо.
Обвинувачена ОСОБА_11 пояснює це тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_25 на її думку змовилися заволодіти її майном.
У судовому засіданні знайшло підтвердження пояснення обвинуваченої ОСОБА_11 , що вона дійсно знайома з ОСОБА_9 , яка допомагала їм в отриманні дозвільних документів, необхідних для проведення реконструкції будинку АДРЕСА_4 , це підтверджується видачею довіреності на ім`я ОСОБА_9 на представництво її інтересів від 14.10.2011 року, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей, а також підтверджується копією декларації про готовність об`єкта нерухомості, належної ОСОБА_11 , до експлуатації, в якій був зазначений номер мобільного телефону ОСОБА_9 .
Крім того, ОСОБА_9 в заяві від 20.04.2016 року на ім`я процесуального керівника у справі вказує, що за проханням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 неодноразово допомагала їм у виготовленні чи отриманні різних документів, у зв`язку з чим вони на її ім`я видавали довіреності на представництво їх інтересів. Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні також підтвердила, що допомагала подружжю ОСОБА_14 в оформленні документів по землі та домоволодінні, розташованих по Французькому бульвару, а також по іншим об`єктам нерухомості. ОСОБА_9 зазначала, що на початку 2013 року вона у розмові з ОСОБА_18 висловила бажання придбати їх сімейний готель, розташований по АДРЕСА_4 . З ним була обговорена: ціна та умови купівлі - продажу об`єкту, при цьому власник даного приміщення - ОСОБА_11 - участі в обговоренні не приймала.
ОСОБА_9 вказувала, що в нотаріальній конторі при посвідчені попереднього договору з ОСОБА_11 , вона пішла до кімнати, де проводяться розрахунки, з ОСОБА_18 та у присутності ОСОБА_21 передала ОСОБА_18 грошові кошти у розмірі 120 000 доларів США.
Аналогічні пояснення ОСОБА_9 зазначила в скарзі по кримінальному провадженню, яка зареєстрована в прокуратурі Одеської області за №19832 вх. 16.
Це свідчить про те, що ОСОБА_9 отримала особисті документи та мала повну можливість користуватися ними на свій розсуд, використовувати їх на свою користь, а також те, що ОСОБА_11 коштів за договором не отримувала.
Також суд приймає до уваги, що в ході проведення досудового слідства, 22.03.2016 року було проведено одночасний допит між свідком ОСОБА_15 та ОСОБА_11 та одночасний допит між свідком ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , в ході яких свідок ОСОБА_15 , яка попереджалася в порядку ст. 384 КК України про дачу завідомо неправдивих показів, пояснила, що жінку, яку їй представив прокурор, як ОСОБА_11 , вона раніше не бачила та жодних нотаріальних дій за її участю не проводила. Свідок ОСОБА_15 також заявила, що чоловіка, якого їй представив прокурор, як ОСОБА_12 , вона не пам`ятає, ніяких нотаріальних дій за його участю вона не проводила. Вона пам`ятає, що особа яка приймала участь в нотаріальних діях виглядала по іншому.
Дана обставина викликає сумнів, що обвинувачені особисто приходили до нотаріуса ОСОБА_15 укладати договори з ОСОБА_9 , оскільки, крім ОСОБА_9 , цю обставину ніхто інший не підтвердив, а обвинувачені категорично заперечують, що взагалі були у нотаріуса ОСОБА_30 в березні - квітні 2013 року для укладення угоди з ОСОБА_9 .
Суд зазначає, що доказів перебування обвинувачених у нотаріуса ОСОБА_15 , при посвідченні попереднього договору та договору про внесення змін, стороною обвинувачення не представлено.
Також суд звертає увагу, що розписка про передачу ОСОБА_9 120 000 доларів США ОСОБА_11 , на виконання умов попереднього договору, відсутня. Достовірних доказів про її наявність взагалі суду не надано. Відсутні оригінали попереднього договору купівлі продажу від 20.03.2013 року та договору про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року Де зазначені документи знаходяться та чому не надані суду, ОСОБА_9 пояснити не змогла.
Крім того, в судовому засіданні обвинуваченням не доведено, яким саме майном заволодів обвинувачений ОСОБА_12 , оскільки навіть ОСОБА_9 ніколи не стверджувала, що грошові кошти нею передавалися ОСОБА_12 .
Згідно з дослідженими матеріалами, судом встановлено, що за адресою по АДРЕСА_4 , після нібито відчуження ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 , родиною ОСОБА_14 проводилися будівельні роботи, пов`язані з реконструкцією об`єкту, що на думку суду, підтверджує відсутність у ОСОБА_11 наміру продажу цього майна.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №12 рп/2011 від 20.10.2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
До закінчення судового розгляду клопотань від учасників процесу про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім тих, що досліджено в судових засіданнях, не надійшло.
Таким чином, судом встановлено, що всупереч ст. 92 КПК України слідчим, прокурором не доведено вчинення кримінального правопорушення передбачених ч.4 ст. 190 КК України обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Суд вважає, що докази, на які посилається прокурор, як на підставу доведеності події злочину та вини ОСОБА_12 , ОСОБА_11 не доводять, а спростовують це, та не є достатніми для визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого кожному з них кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обов`язок щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, передбачених ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» (№475/97-ВР). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1988 року (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь - який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. («Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, 77).
Згідно з ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 КПК України.
З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань свідків обвинувачення, кожен з яких не надав об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення ОСОБА_12 , ОСОБА_11 заволодіння чужим майном шляхом обману вчинене за попередньою змовою групою осіб у особливо великих розмірах, а також неможливості спростування виправдовувальних показань обвинувачених, суд, у відповідності до ст. 62 Конституції України, витлумачує це на користь обвинувачених і приходить до загального висновку про недоведеність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються.
Речові докази у обвинувальному акті затвердженого прокурором залишити при матеріалах.
Витрати у кримінальному провадженні пов`язані з проведенням експертиз, суд вважає віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 129 ч.3, 368, 370,371,373,374,376 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_11 у пред`явленому обвинувачені за ч.4 ст. 190 КК України визнати невинуватою та виправдати за недоведеністю в її діях складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_12 у пред`явленому обвинувачені за ч.4 ст. 190 КК України визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 3 068 724 гривень залишити без розгляду.

Речові докази письмові документи, визнані речовим доказами згідно постанови слідчого залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок суду негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2