Ухвала
Іменем України
02 квітня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-4252 ск 18
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 14 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2017 року,
встановив:
Засуджена ОСОБА_4 звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою про перегляд постановлених щодо неї зазначених судових рішень.
Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року касаційну скаргу засудженої залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК України, та надано скаржнику п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги.
У межах цього строку ОСОБА_4 повторно звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою. Проте, як видно зі змісту скарги, вимог ст. 427 КПК України у ній не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Відповідно до приписів ст. 433 КПК України цей суд перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на її думку, порушено або неправильно застосовано, та які в силу ст. 438 КПК України є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте, усупереч цим положенням процесуального закону, засуджена у повторній скарзі не навела в аспекті статей 412-414 КПК України обґрунтування незаконності вироку і ухвали та необхідності їх скасування і призначення нового розгляду в суді першої інстанції на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу з урахуванням положень ст. 415 КПК України.
При цьому ОСОБА_4 у касаційній скарзі хоча і зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, фактично за змістом скарги повторно посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Таким чином, у наданий строк засуджена недоліки касаційної скарги не усунула, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України її слід повернути.
Керуючись ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Повернути засудженій ОСОБА_4 її касаційну скаргу на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 14 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3