Справа № 152/1704/17
В И Р О К
іменем України
27 листопада 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника неповнолітнього
обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,
Служби у справах дітей
Шаргородської РДА ОСОБА_7 ,
Уповноваженого підрозділу
ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 ,
представника органу пробації ОСОБА_9 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, неодруженого, невійськовозобов`язаного, учня 8 класу Шаргородської СЗШ №2, раніше не судимого,

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 22.10.2017 року приблизно о 21 годині 20 хвилин, перебуваючи в м. Шаргород Вінницької області на вул. Героїв Майдану, зустрівшись із малолітнім ОСОБА_10 , який не досяг віку кримінальної відповідальності та не є суб`єктом злочину і матеріали щодо якого виділені у окреме провадження, домовився із останнім піти і вчинити крадіжку чужого майна з домогосподарства ОСОБА_11 , що знаходиться в АДРЕСА_2 . З метою таємного викрадення чужого майна неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 із ОСОБА_10 прийшов до приміщення літньої кухні ОСОБА_11 , де залишив ОСОБА_10 спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб не бути викритим, підійшов до вікна приміщення літньої кухні, вийняв скло і через віконний отвір проник у приміщення, де умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав два мішки з грецькими горіхами, дві картонні коробки, наповнені грецькими горіхами та поліетиленовий пакет, наповнений грецькими горіхами. Викрадені горіхи обвинувачений ОСОБА_4 переклав через вікно назовні, так само через віконний отвір вибрався на подвір`я, де разом із малолітнім ОСОБА_10 зсипав горіхи із пакета та картонних коробок в мішки і покинув місце крадіжки, в подальшому на власний розсуд розпорядившись викраденими горіхами загальною вагою 38,15 кг., вартість яких, згідно з висновком товарознавчої експертизи №6168/17-21 від 26.10.2017 року становить 32 грн. за один кілограм. При цьому, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_12 заподіяв збитку потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 1220,80 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 31.10.2017 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що 22.10.2017 року приблизно о 21 годині 20 хвилин зустрівся із дванадцятирічним приятелем ОСОБА_10 біля дитячого садка в м. Шаргород. Він та ОСОБА_10 розмовляли і думали над тим, де можна заробити грошей. При цьому, він згадав, що здавав горіхи, які назбирав вдома, жительці м. Шаргород ОСОБА_11 , за що отримав гроші. Після цього він повідомив про таку обставину ОСОБА_10 і вони вирішили викрасти горіхи в ОСОБА_11 і здати в іншому місці за гроші. Де зберігаються горіхи в домогосподарстві ОСОБА_11 він знав. Прийшовши до приміщення літньої кухні ОСОБА_11 , яка проживає в АДРЕСА_2 , він залишив ОСОБА_10 біля кухні, а сам вийняв скло у вікні, переліз у приміщення літньої кухні, де побачив складені в мішки та коробки грецькі горіхи. Він через вікно передав ОСОБА_10 два мішки, дві картонні коробки та пакет, наповнені горіхами. Після цього так само через вікно він вибрався з приміщення назовні, де разом із ОСОБА_10 зсипав горіхи з коробок і пакета в мішки. Мішки з горіхами він та ОСОБА_10 віднесли та заховали біля магазину, а вранці занесли і здали приймальнику. При зважуванні вага горіхів становила 38,15 кг. За здані горіхи він отримав грошові кошти, які витратив на власні потреби. У вчиненому він розкаюється, просить його суворо не карати, так як усвідомив свою протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, попросив вибачення у потерпілої і повернув викрадені горіхи, переконує суд, що ніколи більше не вчинятиме злочинів.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.3 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 31.10.2017 року.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.3 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 31.10.2017 року, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_11 , викладену в заяві до суду, обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 , представника Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_7 та представника Уповноваженого підрозділу Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», зважаючи на інтелектуальні, психологічні та інші особливості неповнолітніх, суди при розгляді справ щодо них повинні виважено підходити до вирішення питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню в судовому засіданні.
Зокрема, суду слід з`ясовувати, чи правильно неповнолітній обвинувачений розуміє зміст фактичних обставин, які не оспорюються.
Суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 , законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 розуміють зміст цих фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті від 31.10.2017 року, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , законному представнику ОСОБА_4 ОСОБА_6 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
При цьому, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 повідомили, що їх позиція є добровільною.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпіла ОСОБА_11 в заяві до суду просила судовий розгляд проводити у її відсутності, зазначила, що вона не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 , не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.19).
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити фактичні обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Отже, суд вважає доведеним, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна) з проникненням у інше приміщення, а саме: 22.10.2017 року приблизно о 21 годині 20 хвилин, перебуваючи в АДРЕСА_2 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , зустрівшись із малолітнім ОСОБА_10 , який не досяг віку кримінальної відповідальності та не є суб`єктом злочину і матеріали щодо якого виділені у окреме провадження, домовився із останнім піти і вчинити крадіжку чужого майна з домогосподарства ОСОБА_11 , що знаходиться в АДРЕСА_2 . З метою таємного викрадення чужого майна неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 із ОСОБА_10 прийшов до приміщення літньої кухні ОСОБА_11 , де залишив ОСОБА_10 спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб не бути викритим, підійшов до вікна приміщення літньої кухні, вийняв скло і через віконний отвір проник у приміщення, де умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав два мішки з грецькими горіхами, дві картонні коробки, наповнені грецькими горіхами та поліетиленовий пакет, наповнений грецькими горіхами. Викрадені горіхи обвинувачений ОСОБА_4 переклав через вікно назовні, так само через віконний отвір вибрався на подвір`я, де разом із малолітнім ОСОБА_10 зсипав горіхи із пакета та картонних коробок в мішки і покинув місце крадіжки, в подальшому на власний розсуд розпорядившись викраденими горіхами загальною вагою 38,15 кг., вартість яких, згідно з висновком товарознавчої експертизи №6168/17-21 від 26.10.2017 року становить 32 грн. за один кілограм. При цьому, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_12 заподіяв збитку потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 1220,80 грн.
Відтак, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.3 ст.185 КК України.
Судом встановлено, виходячи із обвинувального акту, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення крадіжки з проникненням у інше приміщення приміщення літньої кухні ОСОБА_11 за попередньою змовою групою осіб, зокрема, за попередньою змовою з малолітнім ОСОБА_10 , який не досяг віку кримінальної відповідальності і щодо якого матеріали кримінального провадження, відповідно до обвинувального акту та повідомлення прокурора ОСОБА_3 під час судового розгляду, виділені в окреме провадження.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, виходячи із вимог п.13 ч.1 ст.3 КПК України, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб вчинення злочину), форму вини, мотив і мету його вчинення, а правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті КК, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Згідно з ч.1 ст.18 КК України, суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.
Кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років (ч.1 ст.22 КК України).
Відповідно до ч.2 ст.22 КК України, особи, що вчинили злочини у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, підлягають кримінальній відповідальності, в тому числі, за крадіжку (стаття 185 КК України).
Співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину (ст.26 КК України).
Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення (ч.2 ст.28 КК України).
Відповідно до роз`яснень, що містяться в абз.2 п.24 постанови Пленуму Верховного Суд України за №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», відповідно до ст.26 КК співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Тому, в разі, коли із групи осіб, які вчинили злочин, лише одна особа є суб`єктом злочину, а решта осіб унаслідок неосудності або у зв`язку із недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, чи з інших підстав не можуть бути суб`єктами злочину, дії винної особи, яка за таких обставин притягується до кримінальної відповідальності, не можна розглядати як вчинення злочину групою осіб.
Таким чином, виходячи з аналізу вказаного вище кримінального законодавства та оцінки обставин, що викладені в обвинувальному акті, суд приходить до переконання, що, оскільки малолітній ОСОБА_10 , щодо якого матеріали виділені в окреме провадження, не є суб`єктом злочину, то є зайвим та безпідставним включення до правової кваліфікації злочину, вчиненого ОСОБА_4 , прокурором, що затверджував обвинувальний акт 31.10.2017 року та підтримував обвинувачення ОСОБА_3 , такої кваліфікуючої ознаки як вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно тієї особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Частиною третьою статті 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відтак, з огляду на аналіз зазначеного кримінального процесуального законодавства, суд вважає за необхідне з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України, виключити з обвинувачення ОСОБА_4 таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб, оскільки це покращує його становище.
Зазначене, також, узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен… при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Таким чином, судом встановлено, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 вчинив крадіжку чужого майна, яка поєднана з проникненням у інше приміщення, і повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.3 ст.185 КК України.
При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання і відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, вчинив злочин, будучи неповнолітнім (а.с.43), відшкодував заподіяні злочином збитки з огляду на заяву потерпілої ОСОБА_11 про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого (а.с.19), до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.91). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Крім того, в силу вимог ст.103 КК України, в судовому розгляді, крім обставин, зазначених в ст.65-67 КК України, суд враховує умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Виходячи з аналізу вимог ст.ст.485, 487 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, а при дослідженні умов життя неповнолітнього обвинуваченого, слід врахувати склад його сім`ї, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, де навчається або працює, ставлення до навчання або роботи.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», суд повинен, також, з`ясувати вік неповнолітнього, стан здоров`я та загального розвитку, характеристику (ставлення до навчання, праці, поведінка в побуті), умови життя і виховання (дані про сім`ю, побутове оточення), обставини, що негативно впливали на його виховання, вплив дорослих підмовників, його ставлення до вчиненого діяння.
З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_4 , здобутих під час досудового розслідування і приєднаних до матеріалів кримінального провадження, а також із акту соціального інспектування сім`ї, в якій проживає неповнолітній, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є фізично здоровим та на обліку у лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває (а.с.92); проживає з матір`ю ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_13 , а також неповнолітньою сестрою ОСОБА_14 (а.с.100); за колишнім місцем навчання неповнолітній характеризується як такий, що має здібності, але не цікавиться навчанням і потребує постійного контролю з боку старших за виконанням домашнього завдання та суспільно-корисної праці, дружній з однокласниками, має пропуски шкільних занять (а.с.95).
За місцем проживання ОСОБА_4 Шаргородською міською радою характеризується позитивно (а.с.93).
Представники Уповноваженого підрозділу Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 та Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_7 зазначили, що неповнолітній ОСОБА_4 не перебував на обліку в Шаргородському ВП та у Службі в справах дітей, взятий на облік з приводу вчинення ним злочину, з ним та батьками неповнолітнього проводяться профілактичні заходи. Сім`я ОСОБА_4 беребуває на обліку в Службі в справах дітей як така, що потрапила у складні життєві обставини. При призначенні ОСОБА_4 покарання просять останнього суворо не карати, врахувати, що він вчинив злочин, будучи неповнолітнім та призначити покарання, не пов`язане із ізоляцією від суспільства.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України 24.11.2017 року (а.с.54-59) вбачається, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив умисний тяжкий злочин будучи неповнолітнім, але щиро покаявся; на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває. ОСОБА_4 виховується в повній сім`ї, хоча батьки останнього розлучені, але проживають однією сім`єю та виховують сина спільно. Батько ОСОБА_13 постійно від`їздить на заробітки, а матір ОСОБА_6 займається тимчасовими підробітками. Сім`я неповнолітнього обвинуваченого перебуває на обліку в ЦСССДМ як така, що знаходиться в складних життєвих обставинах.
Крім того, з досудової доповіді вбачається, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 не конструктивно проводить свій час, не вміє вирішувати проблемні та конфліктні ситуації, засмучується через критичні зауваження у його адресу, через відмову у чомусь, не вміє чітко пояснити мотиви своїх дій і їх наслідки, має низький рівень мотивації щодо зміни своєї поведінки, не замислюється над майбутнім і не має конструктивних планів.
Також, з досудової доповіді вбачається, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 має деяких приятелів-однолітків, але в шкільному колективі не виявляє бажання до спілкування, виявляє ворожість до однолітків, на уроках та у житті класу і школи пасивний, має шкідливі звички (тютюнопаління), пропускає уроки без поважних причин.
До того ж, представником органу пробації зроблено висновок про те, що батьки мають недостатній вплив на ОСОБА_4 , не приділяють йому належної уваги, так як зайняті на роботах, тому обвинувачений не має з рідними близьких контактів, рідко звертається за допомогою та підтримкою. Серед осіб, що перебувають із ОСОБА_4 у родинних відносинах, є особи, які перебувають у місцях позбавлення волі.
Представник органу пробації вважає, що факторами ризику, які впливають на поведінку неповнолітнього ОСОБА_4 , є недостатньо організоване дозвілля, відсутність особистих інтересів, проблеми з контролем поведінки, низька мотивація до навчання, невміння прослідковувати наслідки своїх дій, правова необізнаність, низький рівень мотивації щодо зміни поведінки. Ризик повторного вчинення злочину оцінюється як середній.
Відповідно до висновку укладача досудової доповіді фахівця з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_9 , виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, враховуючи особистість обвинуваченого, складні життєві обставини, в яких перебуває сім`я обвинуваченого та середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, проте, при умові постійного контролю за його поведінкою, застосування соціально-виховних заходів, що відповідають конкретним факторам ризику особи, участь у пробаційних програмах «Будувати майбутнє разом», «Вибір до змін», що сприятимуть формуванню та розвитку навичок конструктивного та позитивного мислення, саморегуляції, рефлексії, цілепокладанню та плануванню, а також позитивним змінам у поведінці.
Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітнього ОСОБА_4 , суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання останнього, є відсутність належного контролю матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_13 за його поведінкою та спілкуванням за межами сім`ї, недостатній вплив батьків на формування поведінки обвинуваченого, спілкування неповнолітнього з особами, що раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, неконструктивна організація дозвілля та проведення вільного часу без належного контролю з боку дорослих членів сім`ї.
Виходячи з аналізу даних, що характеризують особу обвинуваченого, суд вбачає підстави для застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (п.6 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію»).
Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи ОСОБА_4 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_11 , яка в заяві до суду зазначила, що не має претензій до обвинуваченого і при призначенні покарання покладається на вирішення суду, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та призначення останньому покарання у виді позбавлення волі без його відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, відповідно до ст.ст.75, 104 КК України.
При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Так, щире каяття обвинуваченого, відшкодування ним заподіяних злочином збитків, як пом`якшуючі покарання обставини, позитивно характеризують його особу після вчинення злочину, та, на переконання суду, хоч вчинений ним злочин і порушує конституційні права потерпілої ОСОБА_11 на вільне володіння своїм майном, але потерпіла в заяві до суду зазначила, що не має претензій до обвинуваченого.
Тому, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання і вбачає підстави для застосування ст.ст.75, 104 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання.
При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.
Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 26.10.2017 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №6168/17-21 (а.с.87-88), вартість експертизи становить 99 грн. (а.с.89).
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 99 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з ОСОБА_4 .
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
38,15 кілограмів грецьких горіхів, що визнані речовим доказом, приєднані до матеріалів кримінального провадження і знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_11 до вирішення кримінальної справи (а.с.85, 99), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ОСОБА_11 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 484, 485, 487-490, 496 КПК України, на підставі ч.3 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.ст.104, 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
Речовий доказ: 38,15 кг. грецьких горіхів повернути володільцю ОСОБА_11 .
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 99 (дев`яносто дев`ять) гривень за проведення товарознавчої експертизи.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1