Справа № 461/4886/17
Провадження № 1-кс/461/3/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.01.2018 року м. Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Львівської області та прокурора Львівської місцевої прокуратури №1, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та визнати бездіяльність прокурора Львівської області та прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення незаконною, -
17.07.2017 року до Галицького районного суду м. Львова надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Львівської області та прокурора Львівської місцевої прокуратури №1, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та визнати бездіяльність прокурора Львівської області та прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення незаконною.
Скарга мотивована тим, що підставою для подання даної скарги є незаконна бездіяльність заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 та прокурора Львівської області ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні прокуратурою на протязі 24 годин відомостей про злочини суддів Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_6 (доповідач в судовому засіданні), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (члени колегії суддів), за участі прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , передбачених ст.ст.364, 366, 375 КК України, повідомлених ОСОБА_3 відповідною заявою до прокуратури Львівської області та голові Апеляційного суду Львівської області, від 19.06.2017 року.
Тому, ОСОБА_3 19.06.2017 р. на ім`я прокурора Львівської області ОСОБА_5 була подана заява про службовий злочин та злочин проти правосуддя зазначених суддів за участю прокурора, які полягають у службовому підробленні ними матеріалів судового провадження, прийнятті ними завідома неправосудного рішення із зловживанням службовими повноваженнями, покладених на них державою.
В листі заступника керівника місцевої прокуратури, як зазначає ОСОБА_3 , цинічно стверджується, що злочинна бездіяльність, зловживання та службове підроблення слідчих, прокурорів та суддів намагаються у не правовий спосіб покривати злочини, вчинені організаторами незаконного будівництва на вул. Поповича, не є суспільно небезпечним діянням. Тому, просить скаргу задоволити.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч.1 ст.135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Приймаючи до уваги, що КПК України передбачає скорочені строки розгляду відповідних скарг, суд вживав необхідні заходи для виклику заявника і належним чином повідомив заявника про час та місце розгляду справи але останній в суд не з`явився - слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу без участі ОСОБА_3 .
Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ч.3 ст.306 КПК України їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.
Вивчивши скаргу та надані матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
З суті скарги ОСОБА_3 вбачається його незгода з процесуальними рішеннями суддів під час здійснення ними правосуддя.
Положення ч.1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч.1 ст.2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).
Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, - вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.
При безпідставно ініційованому досудовому розслідуванні порушується гарантія недоторканності суддів і їх незалежності у виконанні професійних обов`язків, спроба втручання у здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Частиною 2 статті 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 р. № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 р. № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 р. № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 р., Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 р. та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст.126 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що "недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом".
Разом з тим відповідно до положення ч.1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.
Згідно з положенням ч.2 ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 р.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.
Втім, як правило, заяви про вчинення суддями злочину у вигляді, на думку заявника, ухвалення суддями відповідного судового рішення, викликані просто незгодою заявника з прийнятим рішенням, або бажанням таким чином вплинути на результат розгляду справи поза межами встановленої судової процедури.
Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 року та 13.12.1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.
Водночас, як зазначено вище, що стосується законодавчої процедури розгляду таких заяв правоохоронними органами, то після отримання відповідної заяви, згідно до статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання такої заяви, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Аналогічна норма міститься і у Положенні про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженому наказом Генеральної прокуратури України №139 від 06 квітня 2016 року.
Так, згідно п.1 розділу 3 зазначеного вище Положення, внесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме заява, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення у термін, визначений частиною першою статті 214 КПК України.
Крім того, норми чинного КПК України не передбачають жодної гарантії для захисту своїх прав особою, щодо якої кримінальне провадження може бути розпочате безпідставно.
Наявність в чинному КПК спрощеного порядку прийняття та реєстрації всіх без винятку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення (дійсних чи надуманих) може зробити можливим внесення будь-якої інформації до ЄРДР і відкриття, іноді безпідставного, кримінального провадження.
Отже, досудове розслідування розпочинається вже з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В свою чергу, здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення тощо при явному зловживанні учасником процесу свого законодавчого права на оскарження такого рішення до вищої інстанції не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Згідно з правовим висновками, викладеним у Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи від 17 листопада 2010 року, - судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15 (Рекомендація № CM/REC (2010)12)).
Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд,
Така ситуація є особливо загрозливою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом, особливо з огляду на те, що ухвалення позитивного рішення може бути тільки на користь однієї сторони судового процесу, а інша завжди буде незадоволена результатом розгляду справи. Якщо по кожній справі за заявою незадоволеної сторони будуть внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато розслідування у відношенні судді, то судді, здійснюючи правосуддя, фактично весь час будуть перебувати під психологічним тиском та тільки те і робити, що надавати пояснення, що є порушенням конституційних гарантій незалежності судової влади та реалізації права на справедливий суд незалежним і безстороннім судом.
Суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Будь-яких конкретних відомостей про вчинення суддями Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_6 (доповідач в судовому засіданні), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (члени колегії суддів), за участі прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 кримінальних правопорушень при розгляді справи - заявник не навів. Сама по собі незгода з судовим рішенням - не є підставою для внесення в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя не приймає доводи заявника з посиланням на роз`яснення ВССУ щодо необхідності несення до ЄРДР будь-якої заяви про кримінальне правопорушення, оскільки роз`яснення ВССУ не є джерелом права, носять лише рекомендаційний характер і суперечать Конституційному принципу незалежності суддів.
Тому правові підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за скаргою ОСОБА_3 - відсутні.
Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов"язання припинити дію; 3) зобов"язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Оскільки чинною нормою КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, які вправі приймати слідчий суддя за результатом розгляду скарги, то в задоволенні вимог скарги про визнання бездіяльність прокурора Львівської області та прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення незаконною, слід відмовити, оскільки це не передбачено ст. 307 КПК України.
Крім цього, суд звертає увагу на те, що адресою Львівської місцевої прокуратури № 1 Львівської області є вул. Ак. Богомольця, 9 у м. Львові, що відноситься до територіальна підсудності Личаківського районного суду м. Львова.
КПК України зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244, ч. 10 ст. 290 КПК України). З урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом, як у ч. 1 ст. 306 КПК України.
Приймаючи до уваги, що порушення правил підсудності виявлено під час розгляду скарги в судовому засіданні і ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги відповідно до ч.2 ст.307 КПК України не передбачає можливість повернення скарги, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні скарги. В свою чергу це не позбавляє ОСОБА_3 права звернутися з відповідною скаргою до Личаківського районного суду.
Керуючись ст. ст. 9, 303, 305, 306, 307,309 КПК України, слідчий суддя,-
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Львівської області та прокурора Львівської місцевої прокуратури №1, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та визнати бездіяльність прокурора Львівської області та прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення незаконною, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1