АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/697/2018 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185, ч.2 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_2 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000087 відносно ОСОБА_3 за апеляційними скаргами ТОВ «Науково-виробнича фірма «Омега-Агро» в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_4 як фізичної особи на вирок Печерського районного суду міста Києва від 4 грудня 2017 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості між ОСОБА_3 та прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27 та ч.1 ст. 212 КК України і призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає сімнадцять тисяч гривень, -
в с т а н о в и в :
Вироком Печерського районного суду міста Києва від 4 грудня 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості між ОСОБА_3 та прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27 та ч.1 ст. 212 КК України і призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає сімнадцять тисяч гривень.
Не погодившись зі вказаним вироком, ОСОБА_4 як директор ТОВ «Науково-виробнича фірма «Омега-Агро» та як фізична особа подав апеляційні скарги, на підсумок яких просить оскаржений ним вирок суду першої інстанції скасувати та направити вказане вище кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.
На обґрунтування апелянт описує фактичні обставини кримінального провадження, як вони встановлені у вироку суду, посилається на ст. 24 КПК України, яка надає право особі, хоча б вона і не була учасником судового провадження, на перегляд судом вищого рівня рішення суду, що стосується прав, свобод чи інтересів цієї особи, а також положення ст. 393 КПК України, яка забезпечує право представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, в частині, що стосується інтересів юридичної особи, іншої особи у випадках, передбачених КПК України; зауважує, що Верховний Суд України в Постанові від 3 березня 2016 року прямо встановив, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч.2 ст. 24 КПК України, яке стосувалось саме вироку на підставі угоди про визнання винуватості; констатує, що оскарженим вироком відносно ОСОБА_3 фактично встановлена також і його особисто та ТОВ «Науково-виробнича фірма «Омега-Агро» винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України як організатора злочину та керівника діями ОСОБА_3 , тобто встановлено преюдиціальний акт, що порушує його права та інтереси, веде до матеріальних втрат; акцентує увагу апелянт також на тому, що вирок ухвалено за неповноти судового розгляду, а висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Свою правову позицію апелянт обґрунтовує також посиланнями на Конституцію України, ст. ст. 24, 90, 217, 283, 291, 314, 369, 407, 411, 474, 475, 468, 472, 474 КПК України, ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ та додає до апеляційних скарг копії судових рішень по аналогічним кримінальним провадженням, де вирішувались питання, пов`язані з кримінальною відповідальністю інших осіб, а водночас і визначалась винуватість його особисто та очолюваного ним товариства, повідомляючи при цьому, що за згаданими рішеннями відкриті касаційні провадження.
Вивчення матеріалів кримінального провадження, змісту апеляційних скарг та долучених до них доказів і копій судових рішень показує наступне.
ч.4 ст. 394 КПК України визначає вичерпний перелік осіб, які можуть оскаржити вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, а також і вичерпний перелік підстав для такого оскарження і особа, прав, свобод, законних інтересів якої цей вирок стосується, до вказаного переліку не входить.
п.3 ч.7 ст. 474 КПК України дійсно зобов`язує суд перевірити угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону і відмовити в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Отже посилання апелянта на норми Європейської Конвенції в правах людини, рішення Європейського Суду в правах людини, Конституцію України, КПК України, рішення Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ слушні, але у цьому конкретному випадку вони не можуть бути взяті до уваги та враховані при вирішенні питання про можливість прийняття його від власного імені та як директора товариства апеляційних скарг на вирок щодо ОСОБА_3 з наступних підстав.
Як видно з тексту вироку, саме ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 визначений як директор ТОВ «Науково-виробнича фірма «Омега-Агро», виконавець кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27 та ч.1 ст. 212 КК України.
Прізвище ОСОБА_4 у вироку не зазначене жодного разу, маються лише посилання на особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, конкретні дії цієї особи не описані, а тільки міститься твердження, що ця особа керувала діями, направленими на ухилення від сплати податків, але які саме конкретні дії при цьому вчиняла не описано.
У вироку не наведено жодних доказів провини саме ОСОБА_4 у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, отже твердження апелянта в цій частині про преюдиціальне встановлення його провини, істотне обмеження його прав, свобод та законних інтересів не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження і тому не може бути взятим до уваги.
На підставі ч.3 ст. 469 КПК України, забороняється укладати угоду про визнання винуватості між прокурором та уповноваженою особою, яка представляє інтереси юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження.
У цьому конкретному випадку кримінальне провадження здійснювалося не відносно юридичної особи - ТОВ «Науково-виробнича фірма «Омега-Агро», а відносно ОСОБА_3 .
Відповідно до ч.8 ст. 469 КПК України, якщо кримінальне провадження здійснюється щодо кількох осіб, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні одного або кількох кримінальних правопорушень, і згода щодо укладення угоди досягнута не з усіма підозрюваними чи обвинуваченими, угода може бути укладена з одним (кількома) з підозрюваних чи обвинувачених. Кримінальне провадження щодо особи (осіб), з якими досягнуто згоди, підлягає виділенню в окреме провадження.
У цьому конкретному випадку угода про визнання винуватості була укладена між прокурором і ОСОБА_3 та не була укладена з особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, тобто зазначене рішення в повній мірі відповідає положенням ч.8 ст. 469 КПК України.
Таким чином, ОСОБА_4 , ні особисто від свого імені, ні як директор ТОВ «Науково-виробнича фірма «Омега-Агро» від імені цього товариства не наділений в силу ч.4 ст. 394 КПК України правом апеляційного оскарження вироку відносно ОСОБА_3 , а тому, відповідно до ч.4 ст. 399 КПК України у відкритті провадження за його апеляційними скаргами належить відмовити.
На підставі всього викладеного, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, -
п о с т а н о в и в :
Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ТОВ «Науково-виробнича фірма «Омега-Агро» в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_4 як фізичної особи на вирок Печерського районного суду міста Києва від 4 грудня 2017 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості між ОСОБА_3 та прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27 та ч.1 ст. 212 КК України і призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає сімнадцять тисяч гривень.
Ухвала може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції.

Суддя Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_7

[1]