АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/1386/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/137/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року, постановлену щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Зеленодольську Апостолівського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
учасники провадження:
прокурор ОСОБА_7
у режимі відеоконференції засуджений ОСОБА_6
представник ДУ «Софіївська ВК №45» - ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, просить її скасувати як незаконну та необґрунтовану, застосувавши до нього положення ст.81 КК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_6 посилається на те, судом не враховано те, що він відбув більш ніж 2/3 частини строку призначеного покарання та своєю зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довів виправлення. Зазначає, що він працевлаштований на виробництві установи, приймає участь у спортивно-масових заходах та отримує освіту у вечірній школі, за час знаходження в місцях позбавлення волі одружився. Окрім того, засуджений просить взяти до уваги, що він свою вину у вчиненні злочину визнав в повному обсязі та розкаявся у скоєному.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.
Суд, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, послався на те, що станом на 09 жовтня 2016 року відбув 2/3 частини призначеного покарання. Разом з цим, за час відбування покарання характеризується негативно, соціально-корисну активність не виявляє, участі у диференційованих виховних програмах не приймає, був засуджений за вчинення тяжких злочинів, та своєю поведінкою не довів виправлення, у зв`язку з чим не заслуговує на умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі на невідбутий термін.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції засуджений, доводи апеляційної скарги підтримав та наполягав на їх задоволенні, просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу залишити без змін, як законну та обґрунтовану.
Представник ДУ «Софіївська ВК №45» вважав за необхідне в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскільки підстав для застосування щодо засудженого положень ст.81 КК України не має.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши доводи скарги та матеріали провадження, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_6 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, судом враховано, що вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.122, ч.2 ст.186 КК України та, із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців, з конфіскацією майна (а.п.4-6).
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року засудженому ОСОБА_6 зараховано, на підставі ст.72 КК України, в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 05 вересня 2014 року по 01 квітня 2015 року (а.п.8).
З 26 квітня 2015 року ОСОБА_6 відбуває покарання у ДУ «Софіївська ВК №45», та станом на 09 жовтня 2016 року він відбув 2/3 частини призначеного покарання.

Судом також взято до уваги, що ОСОБА_6 у взаємовідносинах з персоналом установи виконання покарань та іншими засудженими. не конфліктний, на критику реагує адекватно, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. Залучений до роботи у господарчій обслузі на виробництві установи. При виконані дорученої роботи, приділяє увагу дбайливому ставленню до майна установи і предметів, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням (а.п.9).

Разом з цим, за період відбуття покарання в зазначеній установі ОСОБА_6 характеризується негативно, має шість стягнень, заохочень не має. Відповідно до витягу з протоколу №21 від 28 жовтня 2017 року засідання комісії при ДУ «Софіївська ВК №45» по розгляду матеріалів на умовно-дострокове звільнення, ОСОБА_6 відмовлено в умовно-достроковому звільненні згідно ст.81 КК України, як такому, що не довів своє виправлення (а.с.9, 10).
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 з приводу того, що він за час знаходження в місцях позбавлення волі одружився, приймає участь у спортивно-масових заходах та отримує освіту у вечірній школі, суд вважає їх такими, що самі по собі не впливають на ступінь виправлення засудженого, а враховуються у сукупності з іншими обставинами при вирішенні питання про можливість звільнення особи умовно-достроково від відбування призначеного покарання, тому не є безумовною підставою для застосування до нього положень ст.81 КК України.

Так само, ті обставини, що засуджений свою вину у вчиненні злочину визнав в повному обсязі та розкаявся у скоєному, на які він посилається в апеляційній скарзі, не є підставою для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки враховані судом першої інстанції під час призначення покарання при розгляді кримінального провадження.

Беручи до уваги, що за вироком ОСОБА_6 відбув 2/3 частини строку призначеного покарання; водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчинених злочинів, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її зміни або скасування в ході апеляційного перегляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3