АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/4339/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від12.07.2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького управління поліції головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000082 від 30.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та накладено арешт на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_8 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: групу приміщень № 1 в літ. А (підвал), що складається з приміщень № І, 1, площею 49,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00); групу приміщень № 5 в літ. А (перший поверх), що складається з приміщень № 1-8, площею 170,8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00); групу приміщень № 7, 8 в літ. А (перший поверх), що складаються з приміщень № 1-4 (група приміщень № 7) та приміщення № 1 (група приміщень № 8), площею 126,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00).

Згідно ухвали слідчого судді, арешт накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки є достатні підстави вважати, що арештоване майно є предметом кримінального правопорушення та відповідає критеріям ст. 98 КПК України, і незастосування арешту призведе до подальшого відчуження вказаного майна третім особам.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 14.08.2017 року подав апеляційну скаргу у якій з урахуванням доповнень просить поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 12.07.2017 року та просить скасувати цю ухвалу і постановити нову про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_8 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження апелянт зазначає, що розгляд клопотання слідчого був здійснений без повідомлення та без участі в судовому засіданні ОСОБА_8 , про наявність оскаржуваної ухвали представник ОСОБА_8 дізнався 07.08.2017 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

Стосовно ухвали слідчого судді, то апелянт вважає її незаконною, оскільки слідчий суддя дійшов неправильного висновку про наявність достатніх підстав вважати, що арештоване майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Також, на думку апелянта, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про те, що належні ОСОБА_8 нежитлові приміщення є предметом кримінально протиправних дій за фактом невиконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2015 року , відповідно до якого визнано право комунальної власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 329,5 кв.м., наклавши арешт на три окремі нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , які виникли внаслідок прийнятого 02.02.2016 року рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 внаслідок поділу нежитлового приміщення по АДРЕСА_1

Крім того, апелянт стверджує, що висновок слідчого судді про те, що ненакладення арешту на майно може призвести до його подальшого відчуження третім особам є припущенням, оскільки не підтверджений відповідними доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі власника майна. Про наявність оскаржуваної ухвали, представнику власника майна стало відомо 07.08.2017 року і даний факт підтверджується матеріалами провадження. Апеляційну скаргу представник власника майна направив 14.08.2017 року, тобто в межах визначеного законом п`ятиденного строку, таким чином строк на апеляційне оскарження не пропущено, а тому він не підлягає поновленню.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Дарницького управління поліці ГУ НП в м. Київ проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000082 від 30.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2015 року у справі № 753/5010/14-ц визнано право комунальної власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на нежилі приміщення № 1-1 (групи приміщень № 1), з № 1 по № 1-1 (групи приміщень № 5), № 1 (групи приміщень № 6), № 1 (групи приміщень № 7), № 1 (групи приміщень № 8), загальною площею 329,5 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаним рішенням витребувано зазначені приміщення від ОСОБА_11 у комунальну власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, у зв`язку з чим Дарницьким районним судом м. Києва 24.07.2015 року видано виконавчий лист та у подальшому відкрито виконавче провадження.

Під час примусового виконання вказаного рішення суду було встановлено, що державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіально управління юстиції у м. Києві ОСОБА_12 07.07.2015 та 08.07.2015 внесені зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно в частині площі вказаних приміщень та опису об`єкта нерухомого майна відповідно. У подальшому 02.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 прийнято рішення про подальший поділ вказаних приміщень на:

- групу приміщень № 1 в літ. А (підвал), що складається з приміщень № 1, 1, площею 49,1 кв. м;

- групу приміщень № 5 в літ. А (перший поверх), що складається з приміщень № 1-8, площею 170,8 кв. м;

- групу приміщень № 7, 8 в літ. А (перший поверх), що складаються з приміщень № 1-4 (група приміщень № 7) та приміщення № 1 (група приміщень № 8), площею 126,1 кв. м.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/10400/16 від 02.02.2017 року, яка набрала законної сили 08.06.2017 року, задоволено позов Київської міської ради до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_12 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_13 , ОСОБА_11 про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора та приватного нотаріуса, скасування свідоцтва про право власності.

Однак виконати вказану постанову на даний час неможливо, оскільки, починаючи з 17.03.2017 року, зазначені нежилі приміщення на підставі договорів дарування № 1-431, 1-432 та 1-433, посвідчених державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 , перейшли від ОСОБА_13 у власність її дочки ОСОБА_8 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 від 06.07.2017 року групу приміщень № 1 в літ. А (підвал), що складається з приміщень № І, 1, площею 49,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00); групу приміщень № 5 в літ. А (перший поверх), що складається з приміщень № 1-8, площею 170,8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00); групу приміщень № 7, 8 в літ. А (перший поверх), що складаються з приміщень № 1-4 (група приміщень № 7) та приміщення № 1 (група приміщень № 8), площею 126,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000082 від 30.03.2016 року.

07.07.2017 року слідчий СВ Дарницького управління поліції головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_8 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: групу приміщень № 1 в літ. А (підвал), що складається з приміщень № І, 1, площею 49,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00); групу приміщень № 5 в літ. А (перший поверх), що складається з приміщень № 1-8, площею 170,8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00); групу приміщень № 7, 8 в літ. А (перший поверх), що складаються з приміщень № 1-4 (група приміщень № 7) та приміщення № 1 (група приміщень № 8), площею 126,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00), яке обґрунтував необхідністю збереження речових доказів з метою запобігання в подальшому його відчуженню.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 12.07.2017 року клопотання слідчого задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_6 та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки це майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріали провадження, додані до клопотання слідчого, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, колегія суддів приходить до висновку, що незастосування арешту на нерухоме майно, а саме групу приміщень розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000082 від 30.03.2016 року може призвести до його подальшого незаконного відчуження.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належну правову підставу, передбачену ч. 1 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане нерухоме майно, оскільки воно, як встановила колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на нерухоме майно, а саме групу приміщень розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000082 від 30.03.2016 року, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання органу досудового розслідування, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно невідповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України, помилковість висновків суду про те, що арештовані нежитлові приміщення є предметом кримінально протиправних дійслід визнати непереконливими. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Твердження апелянта про помилковість висновків суду про можливе відчуження нерухомого майна на яке накладено арешт, спростовується доданими стороною обвинувачення до клопотання слідчого та апеляційному суду доказами, зокрема договорами купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17.03.2017 року , укладеними між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 .

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького управління поліції головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000082 від 30.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та накладено арешт на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_8 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: групу приміщень № 1 в літ. А (підвал), що складається з приміщень № І, 1, площею 49,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00); групу приміщень № 5 в літ. А (перший поверх), що складається з приміщень № 1-8, площею 170,8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00); групу приміщень № 7, 8 в літ. А (перший поверх), що складаються з приміщень № 1-4 (група приміщень № 7) та приміщення № 1 (група приміщень № 8), площею 126,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00) залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4