20.11.2017 №363/2280/17
В И Р О К
Іменем України
20 листопада 2017 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Вишгород обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 09.06.2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Киріївка Бершацького району Вінницької області, українця, громадянина України, призваного Бершацько Теплинським ОРВК Вінницької області, обіймав посаду командира 2 відділення 1 взводу роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення (змішаного) військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «сержант», маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
13.07.2013 року обвинувачений ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 . 14.11.2013 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України строком на 3 роки. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2015 № 154 ОСОБА_4 призначено на посаду командира 2 відділення 1 взводу роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення (змішаного).

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,сержант ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу, зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду (черги) мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалось.

Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303 на визначених територіях, включаючи Київську область та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президентом України. Таким чином, з 13.07.2016 року по 09.06.2017 року на території Київської області діяв та діє особливий період.

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Проходячи військову службу за контрактом, сержант ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV (далі - Статутів) повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Так, 12.07.2016 обвинувачений ОСОБА_4 виписаний з державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» (м. Київ) та 13.07.2016 у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, бажаючи тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби та провести час на власний розсуд, діючи з прямим умислом, не одержавши дозволу відповідного начальника (командира), без поважних на те причин не з`явився на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду.

09.06.2017 року ОСОБА_4 заявив про себе, добровільно з`явившись до військової прокуратури Дарницького гарнізону.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 з 13.07.2016 року по 09.06.2017 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби не одержавши дозволу відповідного начальника (командира), без поважних на те причин в умовах особливого періоду нез`явився на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 (дислокується по АДРЕСА_2 ) свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні передбаченому ч.4 ст.407 КК України визнав у повному обсязі.
Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тому, за згодою учасників процесу, судом вирішено провести допит обвинуваченого та дослідити обліково-характеризуючі дані щодо обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що дійсно він з 13.07.2016 року по 09.06.2017 року не повернувся з лікувального закладу на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та час проводив на власний розсуд. У вчиненому розкаювався та просив його суворо не карати.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив злочин, передбачений частиною 4 статті 407 КК України. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 407 КК України.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст. 407 ч. 4 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , раніше не засуджений, обіймав посаду командира 2 відділення 1 взводу роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення (змішаного) військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «сержант», на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, за місцем проходження служби характеризується негативно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих обставин та ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, суд вважає можливим виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та у відношенні нього можливо застосувати ст.75, 76 КК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні. Цивільній позов не заявлено.

Керуючисьст.ст. 368-370, 373-374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він впродовж іспитового строку 1 (одного) року не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1