Справа №485/804/17 05.09.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000147, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2017 року, за апеляційною скаргою заступника прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20.06.2017р.

Обвинувачений: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ново-Іванівка Миколаївського району Миколаївської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.

Вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.297 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. Із вступної частини вироку виключити посилання суду на судимість ОСОБА_6 за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27.09.2012р.

_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/784/643/17 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ст. 297 ч.3 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України і йому призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строк два роки, з покладенням обов`язків передбачених п.п. 1,2 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 : на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди 2 800 грн., моральної шкоди 1000 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Узагальнені доводи прокурора.
Наголошує, що призначаючи ОСОБА_6 покарання з іспитовим строком суд першої інстанції не в повній мірі врахував суспільну небезпечність, наслідки вчиненого ОСОБА_6 злочину, особу винного та його поведінку.

Вказує, що судом не враховано те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення корисливих злочинів, судимості за які не зняті та не погашені в установленому законом порядку. Також зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений не вжив заходів для відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим.

Звертає увагу, що під час досудового розслідування обвинувачений провину не визнав, жодним чином не сприяв розкриттю злочину. Твердить, що у ході судового розгляду обвинувачений хоча і визнав вину у вчинені інкримінованого злочину, але це визнання є вимушеним.

На думку прокурора, в діях ОСОБА_6 фактично відсутнє будь-яке розкаяння у вчиненому, він не вибачився перед потерпілим, а також не вжив жодних заходів до відновлення зруйнованих місць поховання.

Вказує, що обвинувачений висновків щодо своєї протиправної поведінки не зробив, на шлях виправлення не став та знов скоїв злочин, що свідчить на його думку, про неможливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання.

Окрім того, зазначає, що у вироку безпідставно зазначено про судимість ОСОБА_6 згідно з вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27.09.2012р.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У період з 9 по 15 березня 2017 року, більш точної дати та часу встановити у ході досудового розслідування не представилося можливим, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, на території Снігурівського міського кладовища, яке розташоване на північній околиці м.Снігурівка Миколаївської області, виявляючи неповагу до пам"яті і праху покійних, вчинив наругу над могилами шляхом пошкодження надмогильних споруд на місці поховання " ОСОБА_11 " і " ОСОБА_12 ", " ОСОБА_13 " та " ОСОБА_14 ", а також незаконно заволодів предметами, що знаходилися на могилах, а саме двома металевими швелерами довжиною 1,18м та 1,23м відповідно з місця поховання " ОСОБА_13 " та металевою арматурою, що була складовою конструкції пам"ятника у місці поховання "Семеновой Надежды Тарасовны", довжиною 82см діаметором 25мм. Викрадене обвинувачений привласнив та розпорядився ним на свій розсуд.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та захисника, які просили вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку та апелянтом не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до тяжкого злочину, особи обвинуваченого, а також пом`якшуючої покарання обставини щире каяття, обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки , що не є максимальним розміром передбаченим санкцією ч.3 ст. 297 КК України.

Отже, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є справедливим за своїм видом та розміром і повністю відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі.

Щодо звільнення ОСОБА_6 від покарання з випробуванням, то суд вірно врахував тяжкість злочину, його конкретні обставини, а саме кількість предметів з могил, якими обвинувачений незаконно заволодів, особу обвинуваченого, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи обвинуваченого, обставини, які характеризують поведінку і спосіб життя обвинуваченого до вчинення злочину (наявність на утриманні неповнолітньої дитини, постійного місця роботи та проживання).

Всі зазначені обставини, на думку апеляційного суду, істотно знижують фактичну тяжкість злочину, ступінь небезпечності винної особи для суспільства і в сукупності утворюють підстави для висновку суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від покарання з випробуванням.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6 пояснив, що він частково відшкодував завдану шкоду потерпілій.

Є неоднозначною позиція прокурора щодо застосування покарання відносно обвинуваченого.

Так, як вбачається з технічного носія інформації, під час дебатів в суді першої інстанції прокурор ОСОБА_5 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 4 років обмеження волі. Але в своїй апеляційній скарзі він просить призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 щире каяття, є необґрунтованими.

Так, як вбачається з технічного носія інформації, в суді першої інстанції ОСОБА_6 визнав вину у вчиненому злочині та щиро розкаявся. На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції відповідно до положень ст.66 КК України обґрунтовано визнав щире каяття пом`якшуючою покарання обставиною.

Не є слушними доводи прокурора відносно того, що суд першої інстанції у вступній частині вироку безпідставно зазначив про судимість ОСОБА_6 згідно з вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27.09.2012р.

Відповідно до ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині вироку, крім іншого зазначаються і інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.

Отже, суд першої інстанції у вступній частині вироку зазначив, інші відомості про особу обвинуваченого, а саме дані щодо судимостей

ОСОБА_6 , в тому числі і за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2012 року. До того ж, в обвинувальному акті затвердженого прокурором, є аналогічні посилання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та обгрунтовано застосував ст.75 КК України з покладенням певних обов`язків з числа передбачених ст.76 КК України.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції за оскаржуваним вироком, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20.06.2017 року відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: