Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/9758/17
н/п 1-кп/490/991/2017
ВИРОК
Іменем України
27 листопада 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , їх представника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000781, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, раніше не судимим, одруженим, має на утриманні двох малолітніх дітей, має повну загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
13 вересня 2017 року, близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_7 , в порушення п. 2.1 "а" Правил дорожнього руху України, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, та в порушення п.п. 31.4.5 "а, б, г", 31.4.2 Правил дорожнього руху України, керуючи технічно несправним вантажним транспортним засобом ЗИЛ ММЗ 4502, реєстраційний номер НОМЕР_1 , (несправність якого полягала у встановлені на одну вісь різних шин з пошкодженнями, що оголюють корд, які мають заборонену залишкову висоту малюнка протектора та з перевищеним сумарним люфтом у рульовому керуванні), порушуючи вимоги дорожнього знаку 3.3. "Рух вантажних автомобілів заборонено" додатку № 1 до Правил дорожнього руху України, здійснив в`їзд до дворової території будинків № 89 та 93-А по пр. Героїв України, між якими розташована паркова зона, після чого, порушуючи вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 "б", 10.9, 10.10 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 , керуючи вказаним транспортним засобом, з`їхав з проїжджої частини на територію паркової зони, відокремлену бордюрним каменем, яка має обмежену оглядовість у вигляді кущів і не передбачена для руху транспортних засобів, та став здійснювати рух заднім ходом.

При цьому, ОСОБА_7 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався, що в напрямку руху керованого ним автомобіля відсутні інші учасники дорожнього руху, для яких може бути створено перешкоду чи небезпеку, при явній потребі у цьому для забезпечення безпеки дорожнього руху не звернувся за допомогою інших осіб, внаслідок чого допустив контактування задньою частиною кузова керованого ним транспортного засобу з подальшим наїздом правим заднім та правим переднім колесами на малолітнього пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який йшов парковою зоною в напрямку будинку № 93-А по пр. Героїв України та опинився позаду автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній ОСОБА_9 зазнав тілесних ушкоджень, а саме поширеної поєднаної травми тіла у вигляді численних переломів кісток скелету та черепу з ушкодженням внутрішніх органів та травматичної екстракції речовини головного мозку, від яких загинув на місці пригоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, винним себе визнав повністю, повідомивши під час допиту, що дійсно 13 вересня 2017 рокувін, після обіду, керуючи транспортним засобом ЗИЛ, який належить його знайомому, заїхав у двір будинку № 93 (наскільки пам`ятає дріб один) по пр. Героїв України, де, з`їхав з проїжджої частини у паркову зону, яка відгороджена бордюром, а по суті на накатану ґрунтову дорогу між будинком та парковою зоною, посигналив та, відпустивши щеплення, став потрохи рухатися заднім ходом, щоб під`їхати для завантаження будівельного сміття до місця, де відбувалася реконструкція будівлі. Під час вказаного руху повній оглядовості в напрямку руху керованого ним транспортного засобу з правого боку заважали гілки кущів. Не дивлячись на це, він, рухаючись з дуже невеликою швидкістю, враховуючи технічну несправність автомобіля в районі вихлопної труби (вона була стара, іржава та "сікла"), що створювало значний гуркіт, розраховував, що інші учасники дорожнього руху, в разі знаходження в безпосередній близькості до транспортного засобу, почують цей гуркіт і будуть трималися на відстані від автомобіля. Під час руху автомобіля в праве бокове оглядове дзеркало заднього виду він побачив, як якась жінка рухалася позаду автомобіля і зупинився, дочекався доки вона пройде, після чого знову продовжив рух в обраному напрямку у такому ж режимі. Коли проїжджав кущі, що розташовувалися з правого боку, їх гілки терлися об борт і на пів борту затуляли оглядовість. Через нерівності на землі керований ним автомобіль дещо колихало з боку у бік. Раптом він почув крик жінки і побачив, як попереду з правого боку, з парку, до кабіни його транспортного засобу в район правого колеса кинулася якась жінка. Він відразу натиснув на гальма та поставив автомобіль на ручні гальма, вийшов з автомобіля і подивився в район капоту та правого переднього колеса, куди кинулася жінка. Там він побачив хлопчика. Він відразу викликав "швидку" та повідомив про те, що сталося, у поліцію. Хлопчик загинув на місці пригоди. Він усвідомлює та повністю визнає, що порушив Правила дорожнього руху, зокрема те, що він не мав права здійснювати рух заднім ходом, у той час як оглядовість в напрямку руху керованого ним автомобіля була обмежена і у такому випадку мав звернутися за допомогою до інших осіб з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, але проігнорував ці вимоги Правил дорожнього руху, сподіваючись на те, що нічого подібного не станеться. У вчиненому щиро кається.

Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, з огляду на що суд вважає їх встановленими.
Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину за викладених вище обставин.
Вказані вище дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинений злочин, суд, відповідно до положень ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, наявність чи відчутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він є раніше не судимим та вперше притягається до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, є одруженим, має на утриманні двох малолітніх дітей, одній з яких не виповнилося трьох років, його дружина перебуває у відпустці з догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Показаннями допитаних у судовому засіданні в частині цивільного позову потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується факт отримання ними 20 000 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, зокрема витрат, пов`язаних з похованням та поминками.
Враховуючи наведене, а також поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду, з якої слідує, що він щиро жалкує з приводу того, що сталося, не намагається виправдовуватися і сам засуджує недодержання ним встановлених законом правил безпеки дорожнього руху, суд вважає встановленими такі обставини, що, згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, як щире каяття обвинуваченого та добровільне часткове в значній частині відшкодування майнової шкоди, завданої злочином потерпілим.
Обставини, які б, згідно ст. 67 КК України, обтяжували б покарання ОСОБА_7 за вчинений злочин судом не встановлено.
Отже, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 , у тому числі те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, а також його позитивну характеристику і сімейний стан, необережну форму його вини, тяжкі наслідки вчиненого ним злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і наведені вище обставини, які це покарання пом`якшують, суд вважає запропоноване стороною обвинувачення покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавлення строком на три роки права керування усіма видами механічних транспортних засобів такими, що відповідають особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 на підстав ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням, як це у судовому засіданні запропонував зробити захисник, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З наведеного вище слідує, що однією з найголовніших цілей покарання є виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Саме виходячи з такого, закон (ч. 2 ст. 65 КК України) приписує, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Саме у зв`язку з цим, згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Щодо такої мети кримінального покарання як кара за скоєне, то у першу чергу, суворої кари для винного та її реального застосування мають право вимагати потерпілі, яким злочином завдано непоправної шкоди і позиції яких суд має дослуховуватися.
У той же час, в ході судових дебатів обидва потерпілих, не дивлячись на вказану втрату, просили суд не ізолювали обвинуваченого від суспільства. З їх позиції слідує, що, не дивлячись на такі наслідки злочину, ізоляція ОСОБА_7 від суспільства, враховуючи його особу, щире каяття і необережну форму вини, станом на теперішній час не є виправданим та необхідним заходом.
Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд, переважно через те, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе, а його ізоляція завдасть тяжких наслідків для його малолітніх дітей, погоджується із вказаною позицією потерпілих.

Так, враховуючи щире каяття ОСОБА_7 , його особу, зокрема те, що він вперше в житті вчинив злочин, при цьому, хоча й тяжкий, але необережний, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, сім`ю, у тому числі двох малолітніх дітей, одній з яких не виповнилося трьох років, суд впевнений у тому, що обвинувачений не становить небезпеки для суспільства і вчинення ним у майбутньому нових подібних злочинів, а тим більше умисних, є малоймовірним.

З огляду на наведене, у тому числі враховуючи позицію потерпілих, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, а тому й можливим застосування до нього ст. 75 КК України і звільнення від відбування основного покарання з випробуванням.

При цьому, враховуючи тяжкість злочину та його наслідки, а також встановленні під час судового розгляду випадки порушення обвинуваченим правил дорожнього руху у минулому, у тому числі в період його позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає доречним, необхідним та справедливим встановити максимально можливий строк випробування, тобто три роки.

Також, з огляду на наведене вище, крім обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, які суд при звільненні від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України зобов`язаний встановити, з урахуванням того, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування усіма видами механічних транспортних засобів строком на три роки підлягає реальному виконанню, суд вважає за необхідне скористатися своїм передбаченим п. 6 ч. 2 ст. 76 КК України правом і покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язок у вигляді прямої заборони керувати в період випробування будь-якими механічними транспортними засобами, в разі встановлення факту порушення якого обвинуваченим, відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України, його буде направлено для відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі.
Потерпілими до початку судового розгляду подано цивільний позов.
З урахуванням зменшення розміру позовних вимог у зв`язку з добровільним відшкодуванням частини завданої майнової шкоди і уточнень позовних вимог, останні просили суд стягнути на їх користь 2 388 грн., тобто по 1 194 грн. на користь кожного, а також по 250 000 грн. на користь кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди, заданої злочином.
Цивільний позов потерпілих в частині вимог відшкодувати майнову шкоду, завдану злочином, обвинувачений ОСОБА_7 визнав у повному обсязі, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1201 ЦК України, ці позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Як слідує з позиції обвинуваченого під час судового розгляду, позовні вимоги потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди він визнає частково. Зокрема, визнає, що його винними діями, цю шкоду обом потерпілим завдано, однак суму відшкодування цієї шкоди, яку просять з нього стягнути потерпілі, вважає для себе непомірною.
Вирішуючи позовні вимоги потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою ст. 23 ЦК України визначено, що, крім іншого, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів.

Є очевидним, що втратою внаслідок вказаного вище злочину дитини, при чому віком шести років, потерпілим, як батькам цієї дитини, завдано тяжких душевних страждань неймовірної глибини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, крім іншого, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як зазначалося раніше, вина обвинуваченого у вчинені вказаного вище злочину є доведеною, а отже є доведеною вина останнього у спричиненні своєю неправомірною поведінкою потерпілим моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях неймовірної глибини.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода, крім іншого, відшкодовується грішми, при цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи справедливий розмір грошової компенсації моральної шкоди, завданої потерпілим, суд виходить з того, що жодна грошова компенсація не здатна згладити спогади про дитину, усвідомлення її безповоротної втрати та трагічної загибелі.

З огляду на це, суд вважає, що розмір грошової компенсації вказаної вище моральної шкоди у 250 000 грн. кожному з потерпілих не є завищеним.

Разом з тим, суд при визначенні розміру вказаної компенсації має дотримуватися принципу розумності і при цьому враховувати не тільки глибину душевних страждань потерпілих, але й ступінь вини обвинуваченого, його матеріальне становище, наявність в нього утриманців тощо.

З урахуванням необережної форми вини у завданні шкоди, ступеня цієї вини, зокрема ступеню передбачення можливості настання суспільно-небезпечних наслідків його дій за вказаних вище конкретних обставин, матеріального становища обвинуваченого, наявності в нього на утриманні двох малолітніх дітей (а, відповідно, очевидної непомірності для нього здійснення компенсації завданої моральної шкоди у такому розмірі, як зазначили потерпілі), його щирого каяття, суд вважає стягнення з обвинуваченого на користь кожного з потерпілих по 150 000 гривень - розумною та справедливою грошовою компенсацією завданої їм злочином моральної шкоди.

Виходячи зі змісту ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази:
- транспортний засіб ЗИЛ-ММЗ 4502, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 7-А. і не є власністю обвинуваченого, слід повернути власнику, або іншій особі, яка уповноважена власником користуватися або володіти чи розпоряджатися вказаним транспортним засобом;
- сліди папілярних узорів пальців рук з внутрішньої поверхні вікна водія та панелі приладів автомобіля ЗИЛ-ММЗ 4502, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; запаховий слід з руля та коробки передач; пару жіночого взуття з слідами РБК, фрагмент речовини біологічного походження; змив речовини бурого кольору з правого переднього колеса вказаного автомобіля; змив речовини бурого кольору з правого заднього колеса цього ж автомобіля, які зберігаються у камері зберігання речових доказів при СУ ГУ НП в Миколаївській області, слід знищити.
Згідно, ч. 1 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання, крім іншого, у разі звільнення від відбування покарання.

З огляду на це, суд вважає за необхідне застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили змінити на особисте зобов`язання з покладенням на нього обов`язків не відлучатися з м. Миколаєва без дозволу суду та повідомляти суд про зміну місця свого проживання, і звільнити його з-під варти у залі суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-
З А С У Д И В :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому за цей злочин покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування усіма видами механічних транспортних засобів строком на три роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у період з 13 вересня 2017 року по 27 листопада 2017 року включно зарахувати у строк відбування покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити, якщо він протягом трьох років від дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ч. 1, п. 6 ч. 2 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не керувати будь-якими механічними транспортними засобами.

Відповідно до положень ст. 77 КК України призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавленням його права керування усіма видами механічних транспортних засобів строком на три рокипідлягає реальному виконанню.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1 194 (одній тисячі сто дев`яносто чотири) гривні в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, та по 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень - в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Речові докази:
- транспортний засіб ЗИЛ-ММЗ 4502, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 7-А. - повернути власнику, або іншій особі, яка уповноважена власником користуватися або володіти чи розпоряджатися вказаним транспортним засобом;
- сліди папілярних узорів пальців рук з внутрішньої поверхні вікна водія та панелі приладів автомобіля ЗИЛ-ММЗ 4502, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; запаховий слід з руля та коробки передач; пару жіночого взуття з слідами РБК, фрагмент речовини біологічного походження; змив речовини бурого кольору з правого переднього колеса вказаного автомобіля; змив речовини бурого кольору з правого заднього колеса цього ж автомобіля, які зберігаються у камері зберігання речових доказів при СУ ГУ НП в Миколаївській області - знищити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили змінити на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти у залі суду.
У зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- не відлучатися з м. Миколаєва без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну місця свого проживання.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Головуючий: