Справа № 645/1853/17
Провадження № 1-кп/645/121/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2018 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , , прокурора Харківської місцевої прокуратри №3 ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:29.09.2006 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ст. 69, ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 187, ст. 69 ст. 70 КК України - 2 роки 6 місяців позбавлення волі; звільнений умовно-достроково 19.06.2007 року за постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 11.06.2007 року на 1 міс. 9 днів; 19.09.2007 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України - 2 роки 7 місяців позбавлення волі; 13.08.2010 року вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ст. 353, ч. 1 ст. 70 КК України - обмеження волі на строк 2 роки; 02.03.2016 року вироком Московського районного суду м.Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України - позбавлення волі на строк 2 роки, ст. 75 КК України -2 роки іспитового строку, 15.02.2017 року вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України
у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
Допитаний у судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначивши, що дійсно у квітні 2016 року він таємно викрав мобільний телефон «Samsung»
Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, як і кількість і вартість викраденого майна. З урахуванням повного визнання вини у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ст. 349 ч. 3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, вважає за доцільне дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого та цивільного позову. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 185 ч.3 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в приміщення, вчинене повторно.
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд вважає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він є працездатним, але не займається суспільно-корисною діяльністю, а займається злочинною,раніше неодноразово засуджений за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває .
Також призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, які, за змістом ст. 12 КК України, є умисним тяжким кримінальним правопорушенням, його наслідки, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі та остаточно визначити йому покарання з урахуванням покарання за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.02.2017 року, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання частини невідбутого покарання за попереднім вироком.
Потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов на суму 1600 грн., 00 коп. у якості заподіяної матеріальної шкоди.
При вирішенні питання щодо цивільного позову суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Згідно абзацу 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст. ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.
Зі змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Так, в даному випадку предметом доказування є сума матеріальної шкоди, даний факт відноситься до предмету доказування по цивільному позову та підлягає детальному аналізу судом.
Як зазначає у цивільному позові ОСОБА_5 , вартість заподіяній їй шкоди, тобто вартість викраденого у неї телефону «Samsung» модель S 5660 складає 1600 гривень, однак не надано жодних доказів, що саме такою є його вартість, у той час, як вбачається з судово-товарознавчої експертизи №2609 від 04.05.2016 року, вартість викраденого майна на момент скоєння кримінального правопорушення з урахуванням зносу склала 416 гривень 67 копійок., у зв`язку з чим саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 .
Питання про процесуальні витрати суд вирішує у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, а саме витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №2609 від 04.05.2016 року у розмірі 263 гривень 88 копійок підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом частково приєднання до призначеного покарання за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.02.2017 року, призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді п`яти років і двох місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 15 червня 2016 року.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-У111) зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення у період з 27.08.2014 року 7 квітня 2015 року, та з 15 червня 2016 року до набрання вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.02.2017 року законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_4 а на користь ОСОБА_5 416 гривень 67 копійок(чотириста шістнадцять гривень шістдесят сім копійок) у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 а на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області процесуальні витрати, пов`язані з проведенням: судово-товарознавчої експертизи №2609 від 04.05.2016 року у розмірі 263 гривень 88 копійок (двісті шістдесят три гривні вісімдесят вісім копійок).
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з дня вручення копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Головуючий суддя: