Справа № 520/5612/14-к
Провадження № 1-кп/520/334/14
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000866 від 16.11.2013 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївки Алма-Атинської області р. Казахстан, росіянина, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту за наступних обставин.

Так, 04.03.2014 року о 19.30 годині, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи особистим, технічно справним автомобілем «VOLKLKSWAGEN PASSAT», р/н НОМЕР_1 , рухаючись в м. Одесі по Люстдорфській дорозі з боку проспекту Академіка Глушко в напрямку вулиці Костанді напроти будинку № 120-А скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїжджу частину справа наліво по ходу руху автомобіля по нерегульованому визначеному дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою «Зебра».

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 порушив п. п. 2.3 п/п-б, 12.1, 18.1 «Правил дорожнього руху», якими передбачено:

п. 2.3. п/п-б, «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний»:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

тобто маючи об`єктивну можливість при освітленій проїзній частині бачити пішохода, обвинувачений ОСОБА_7 не був уважним, не слідкував за дорожніми обставинами, не вибрав безпечну швидкість руху, при цьому не надав перевагу в русі пішоходу, яка перетинала проїжджу частину у встановленому для переходу місці по нерегульованому пішохідному переходу визначеному дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», де скоїв на неї наїзд. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого осколкового перелому зовнішнього відростка великогомілкової кістки лівої голені зі зміщенням обломків, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, фактичні обставини не оспорював та показав, що ввечері 04.03.2014 року їхав на своєму автомобілі у лівій смузі руху по Люстдорфській дорозі, перед пішохідним переходом знизив швидкість, але вже на переході побачив жінку, яка переходила проїзну частину справа наліво та розмовляла по мобільному телефону, і скоїв на неї наїзд. Після цього він, обвинувачений ОСОБА_7 , самостійно викликав медичну допомогу, працівників ДАІ, та знайшов на дорозі та повернув потерпілій її мобільний телефон. У вчиненому кається, цивільний позов прокуратури в інтересах КУ "Міська клінічна лікарня № 11" визнає повністю, цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди визнає частково на суму 5000 гривень.

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість доведена письмовими доказами, що містяться у кримінальному провадженні, якими підтверджуються показання обвинуваченого стосовно часу, місця та обставин вчинення ним кримінального правопорушення, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.03.2014 року, згідно якому було оглянуто місце по вулиці Люстдорфська дорога, 120-А та складено схему місця ДТП (а.п. 8-12),

- протоколом огляду транспортного засобу від 04.03.2014 року, згідно якому було оглянуто автомобіль з р/н НОМЕР_1 , 1995 року випуску, кузов НОМЕР_2 , на якому вбачається деформація капота з правої сторони (а.п. 13-17),

- висновком медичного огляду від 04.03.2014 року, згідно якому у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено (а.п. 18),

- висновком експерта № 1093 від 26.03.2014 року, відповідно до якого рульове керування і гальмова система автомобіля Volkswagen Passat, р/н НОМЕР_1 , до моменту настання ДТП знаходилися в працездатному стані і забезпечували водієві технічну можливість рухатися і утримувати автомобіль в будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю. При цьому в цих системах не малося несправностей, які могли б зумовити раптове для водія відведення автомобіля від обраного ним напрямку руху або відмову систем (а.п. 24-25),

- висновком експерта № 1094 від 26.03.2014 року, згідно якого в передній частині справа автомобіля Volkswagen Passat, р/н НОМЕР_1 , маються сліди у вигляді деформацій переднього реєстраційного номерного знаку і панелі капота двигуна, а також потертості бруднопилового шару передньої панелі, яка відображає фактуру тканини, що в сукупності характерно для утворення в результаті контактної взаємодії з об`єктом, що не має слідоутворюючих кромок, по міцності рівних металу, але володіє істотною інерційною масою, тобто з тілом пішохода. Пошкодження відображають наступний механізм контакту: удар тіла пішохода правою частиною переднього номерного знака з подальшим закиданням на передню панель і панель капота двигуна справа (а.п. 29-30),

- висновком експерта № 581 від 18.03.2014 року, згідно якого у гр-ки ОСОБА_9 , 1950 р.н., мались наступні тілесні ушкодження: закритий осколковий перелом зовнішнього мищелка великоберцової кістки лівої голені зі зміщенням відламків. Вказані ушкодження утворились від дії тупих, твердих предметів, та могли утворитися в умовах ДТП (в ході наїзду автомобіля на пішохода). Описані ушкодження виникли незадовго до надходження гр. ОСОБА_9 до стаціонару МКЛ № 11, і таким чином могли бути утворені 04.03.2014 року.

Дана травма не була небезпечною для життя, викликає тривалий розлад здоров`я строком вище трьох тижнів (більш ніж 21 день). За цим критерієм, згідно з п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відноситься к категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а.п. 35-36),

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.03.2014 року за участю ОСОБА_7 , згідно якому було складено схему місця ДТП та фототаблицю (а.п. 47-52),

- висновком експертизи № 1351 від 26.03.2014 року, згідно якого у розглянутих умовах належні дії водія автомобіля Volkswagen Passat, р/н НОМЕР_1 , регламентувались вимогами пункту 18.1 Правил дорожнього руху, який передбачає, що при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якім перебувають пішоходи, водій зобов`язаний дати дорогу пішоходам, для чого повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб дати пішоходам дорогу, і не створювати їм перешкоди або небезпеки. Належним виконанням вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху водій автомобіля гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода (а.п.57-58).

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

При встановлених обставинах, повно, всесторонньо та об`єктивно аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнає повне визнання провини, щире каяття, сприяння розкриттю вчиненого правопорушення. Також суд враховує позитивну характеристику ОСОБА_7 , пенсійний вік, той факт, що він раніше не судимий.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Враховуючи вищезазначені обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає доцільним і можливим призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу та вважає за можливе не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами, так як суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

В той же час суд зазначає, що 19.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 р. №1185-VII із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246-VII від 06.05.2014 року.

Відповідно до пункту «ґ» ст. 1 цього Закону підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так як обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено кримінальне правопорушення до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» і на день набрання чинності цим Законом він досяг пенсійного віку, він підпадає під перелік осіб, визначених в пункті «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Обвинуваченому ОСОБА_7 судом роз`яснені правові наслідки застосування амністії. При цьому останній заявив, що не заперечує проти застосування відносно нього акту амністії та надав згоду на звільнення від покарання згідно з актом амністії у випадку визнання його винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення судом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Також, норми ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» вказують на те, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від відбуття призначеного за цим вироком основного покарання на підставі пунктів «є» ст. 1, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Цивільний позов прокуратури Київського району м. Одеси в інтересах КУ "Міська клінічна лікарня № 11" підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи та був визнаний обвинуваченим ОСОБА_7 .

Крім того у кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 50000 грн. Суд погоджується з доводами потерпілої ОСОБА_8 стосовно необхідності відшкодування їй моральної шкоди і вважає, що її вимоги законні, т.я. відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа отримала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї та членів її сім`ї. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, тому, погоджуючись з доводами потерпілої, враховуючи той факт, що обвинуваченим ОСОБА_7 даний позов визнано частково, суд вважає за можливе і доцільне задовольнити позовні вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди на суму 20000 грн, так як вважає цю суму розумною та справедливою.

Керуючись ст.ст. 366-374, 376, 392,393, 395 КПК України, ст. ст. 1 п. «ґ», 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, суд

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Звільнити ОСОБА_7 відповідно до ст. 1 п. «ґ» та ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року від відбуття призначеного йому покарання.

Цивільний позов прокуратури Київського району м. Одеси про стягнення матеріальної шкоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі КУ "Міська клінічна лікарня № 11" (р/р 2276, код 02774415, МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській області) 3892 (три тисячі вісімсот дев`яносто дві) гривні.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 судові витрати на користь держави за проведення експертиз на загальну суму 885 гривень 60 копійок /а.п. 23, 28, 56/.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази /а.п. 68/ - вважати повернутими за належністю.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1