Провадження № 11-кп/792/208/18
Справа № 675/2561/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.03.2018 року м. Хмельницький
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Замкової виправної колонії № 58 провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 4 січня 2018 року, -

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою закрито провадження у справі за заявою засудженого ОСОБА_8 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
Закриваючи провадження, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 9 серпня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2016 року, залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_8 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання за період з 5 серпня 2000 року по 22 квітня 2004 року. Отже, ОСОБА_8 раніше вже звертався до суду з аналогічною заявою та з цього приводу наявне судове рішення, яке набрало законної сили.
Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». Ухвалу вважає не законною та необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого та зазначив, та такі вимоги останнього є законними і ґрунтуються на положеннях ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження, тобто в межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження (в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»).

Згідно з ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили, тобто в розумінні положень вищевказаної норми законодавства, попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Отже, враховуючи вимоги вищезазначених норм закону, перебіг строку попереднього ув`язнення розпочинається з моменту фактичного затримання особи та закінчується з моменту набрання вироком законної сили стосовно цієї особи.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII він застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII передбачені в ній правила зарахування строку попереднього ув`язнення мають застосовуватися у період дії цієї норми при засудженні осіб до позбавлення волі.

З матеріалів судового провадження № 675/2561/17 вбачається, що вироком Будапештського міського суду від 2 квітня 2003 року та вироком Будапештського Апеляційного суду від 22 квітня 2004 року ОСОБА_8 засуджено до довічного позбавлення волі у тюрмі суворого режиму за змістом абзацу (1) параграфу 42 КК Угорщини із умовним звільненням не раніш ніж через 25 років на підставі абзацу (2) параграфу 47/А КК Угорщини.
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2014 року визнано вирок Будапештського міського суду від 2 квітня 2003 року та вирок Будапештського Апеляційного суду від 22 квітня 2004 року щодо ОСОБА_8 . Постановлено вважати ОСОБА_8 засудженим за п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі. У відповідності з судовими рішеннями Республіки Угорщини вироком Будапештського міського суду від 2 квітня 2003 року та вироком Будапештського Апеляційного суду від 22 квітня 2004 року визначено можливість вирішення питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 після відбуття 25 років позбавлення волі. Зараховано у строк покарання весь період, впродовж якого засуджений ОСОБА_8 був позбавлений волі, та вирішено вважати початком відбування покарання з часу його затримання 5 серпня 2000 року.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23 вересня 2014 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2014 року змінено. Постановлено вважати ОСОБА_8 засудженим за п.п. «г», «е» ст. 93 КК УРСР в редакції Закону 1960 року до довічного позбавлення волі.
Довічне позбавлення волі найсуворіше покарання у кримінальному праві України. Цей вид покарання передбачено в альтернативі з позбавленням волі на певний строк за обмежене коло особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Засудження до довічного позбавлення волі передбачає конкретне визначення початку відбування цього покарання. Упродовж відбування довічного позбавлення волі законодавством установлені конкретні часові показники, сплив яких змінює правовий статус засудженого до цього покарання. Йдеться, зокрема, про виникнення у засудженого до довічного позбавлення волі права на подання клопотання про помилування «після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання (ч. 7 ст. 151 КВК України; про виникнення права на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру після відбуття п`яти років строку покарання (ч. 6 ст. 151 КВК України); про виникнення права на розгляд питання про переведення з одних приміщень камерного типу в інші та з приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень «після фактичного відбуття … не менше п`яти років строку покарання» (ч. 2 ст. 151-1 КВК України).

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував та прийшов до хибного висновку про необхідність закриття провадження за скаргою ОСОБА_8 , яке лише за формою є правильним. Натомість, за змістом оскаржуване рішення не може залишатись в силі та підлягає скасуванню, оскільки порушує такі основні принципи кримінального провадження, як верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та суперечить гарантованим ст. 24 Конституції України принципам рівності конституційних прав і свобод та рівності перед законом.
Застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII не може бути обмежено, оскільки передбачені ч. 5 ст. 72 КК України правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
З матеріалів провадження вбачається, що вирок стосовно ОСОБА_8 набрав законної сили 22 квітня 2004 року. Початок строку відбування покарання засудженому обчислено з 5 серпня 2000 року.
Враховуючи вищевикладені обставини, вимоги закону, можливість повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зарахування ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі саме зазначений строк тримання під вартою з 5 серпня 2000 року по 22 квітня 2004 року включно.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 4 січня 2018 року про закриття провадження у справі за заявою засудженого ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання скасувати.

Заяву засудженого ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання задовольнити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк тримання під вартою з 5 серпня 2000 року по 22 квітня 2004 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_2