№ провадження 11-кп/781/82/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.01.2018 року. м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000119 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 09.10.2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Новгородка Кіровоградської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , освіта середньо-технічна, не працюючого, розлученого, раніше судимого:
-10.06.2015 року Новгородківським районним судом Кіровоградської області за ч.1 та ч.2 ст.185 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитом строком на 2 роки. Перебуває на обліку в Новгородківському РС пробації Південного МУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України згідно вироку Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 10.06.2015 року
засуджено за ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 10.06.2015 року та за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок районного суду, а кримінальне провадження щодо нього закрити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачення щодо нього надумане та безпідставне, вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Ні досудовим ні судовим слідством не здобуто доказів та свідків, які б підтвердили його причетність до вказаного злочину.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він в кінці березня 2017 року в світлу пору доби, перебував в себе вдома та вирішив здійснити крадіжку металевого газового балону ємністю 50 літрів в свого сусіда ОСОБА_9 , жителя АДРЕСА_1 . Після чого реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно та цілеспрямовано з наміром незаконного збагачення, усвідомлюючи що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії будуть не помічені, шляхом відкривання металевого шпінгалета на хвіртці, що з`єднує його домоволодіння з домоволодінням ОСОБА_9 проник до подвір`я останнього, звідки повторно таємно викрав металевий газовий балон ємністю 50 літрів, вартістю 350 гривень. З викраденим майном ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 350 гривень.
Провівши під час апеляційного розгляду за клопотанням обвинуваченого судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого та дослідження експертизи, заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження районний суд повно, об`єктивно і всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, навівши у вироку мотиви прийняття такого рішення, із посиланням на належні докази, які були дослідженні під час судового розгляду.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений свою вину у вчиненні злочину не визнав, пояснивши, що крадіжку металевого газового балона у свого сусіда ОСОБА_9 він не здійснював, ніякого балона він не бачив та причетності до викрадення будь-яких балонів у потерпілого він не має. Зазначив, що дійсно він проживає по сусідству з потерпілим і їх території домоволодінь відділяє паркан з шиферу.
Водночас, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснював в суді першої інстанції, що в кінці березня 2017 року він помітив, що з території його домоволодіння зник металевий газовий балон. Після чого він повідомив працівникам поліції про крадіжку.
Крім того, вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення доведена наступними письмовими доказами:

- протоколом огляду місця події від 29.04.2017 року, а саме території домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_9 ,;
- висновком експерта № 17-762 судової товарознавчої експертизи від 16.05.2017 року, згідно якої ринкова вартість не наданого на експертизу металевого газового балону ємністю 50 літрів, який був куплений в 90-х роках, перебував у справному та придатному для використання стані, будь-яких пошкоджень не мав, станом цін на березень 2017 року, складала 350 гривень;
- протоколом проведення слідчого експеременту від 25.05.2017 року, за участю захисника ОСОБА_8 , під час якого ОСОБА_6 уточнив відомості про крадіжку металевого газового балону з території домоволодіння ОСОБА_9 .
Таким чином, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого досудовим розслідуванням, підтверджується достовірними та належними доказами, які наведено вище, а також показаннями потерпілого, який був допитаний судом першої інстанції, письмовими матеріалами.

Підстави ставити під сумнів правдивість показань потерпілого ОСОБА_9 , як на тому наполягає обвинувачений у апеляційній скарзі, у колегії суддів відсутні.

Вказані докази у їх сукупності досліджено судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, їм надано відповідну юридичну оцінку, та на підставі об`єктивно встановлених обставин кримінального провадження, які підтверджені вказаними доказами, суд першої інстанції прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та ухвалив стосовно нього обвинувальний вирок.

Доводи обвинуваченого в частині невизнання своєї вини, колегія суддів розцінює як намагання уникнути відповідальності за скоєне.

Колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочину ОСОБА_6 , які покладені судом в основу обвинувального вироку були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.
Всупереч апеляційним доводам обвинуваченого про невмотивованість апельованого судового рішення, у вироку міститься достатня мотивація як оцінки доказів, кваліфікації дій останнього, так і спростування цих доводів.

Перевіркою всіх інших доводів, наведених у апеляції обвинуваченого, було встановлено, що вони також є безпідставними, а саме щодо таємного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , оскільки в суді першої інстанції обвинувачений чітко пояснював, що він відкрив металевий засув на хвіртці, що була між його двором та двором сусіда, та пройшовши на територію подвір`я останнього, викрав металевий газовий балон. Після чого покинув подвір`я сусіда. Металевий балон здав на металобрухт.
Відповідно до постанови Пленуму ВС «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6.11.2009 №10 під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. У постанові також зазначено, що, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки, суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном.
Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, територія домоволодіння ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 була огороджена парканом з метою запобігання доступу сторонніх осіб (т.1, а.к.п. 50-54).
Із показань ОСОБА_11 , даних ним у ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції вбачається, що він проник на територію домоволодіння ОСОБА_9 , відкривши металевий засув на хвіртці, що була між його двором та двором сусіда - потерпілого.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що подвір`я будинку потерпілого огороджене від сусіднього двору та призначене в тому числі і для тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які зберігав потерпілий та свідчить про призначення цієї території, що належить потерпілому ОСОБА_9 , як сховища.
Таким чином, колегія суддів вважає, що надані стороною обвинувачення докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, є належними, допустимими, достовірними, а сукупність зібраних доказів у їх взаємозв`язку достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні даного злочину, кваліфікувавши його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднану з проникненням в інше сховище, вчинену повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, як особа характеризується посередньо, не працює. Обставини що пом`якшують покарання щире каяття, обставини обтяжують покарання відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, є справедливим, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України, а також при призначенні остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог статей 50, 65 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року.

До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України є мінімальним, згідно санкції даної статті, а остаточне покарання більше ніж було призначено за вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 10.06.2015 року, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та відповідатиме принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливатиме з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

З урахуванням викладеного, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 09.10.2017 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2