Кримінальне провадження №1-кп/760/274/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
провівши підготовче судове засідання в м. Києві по кримінальному провадженню, зареєстрованому в ЄРДР за №0000131 від 18.08.2015, по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.200 та ч.2 ст.200 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
до Солом`янського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.200 та ч.2 ст.200 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який відповідає вимогам ст.291 КПК України, кримінальне провадження підсудне Солом`янському районному суду м. Києва, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акта не вбачав.
Представник потерпілого підтримав думку прокурора.
Захисник ОСОБА_6 , позицію якої підтримала обвинувачена ОСОБА_3 , просили повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, оскільки він не містить викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, а викладені фактичні обставини суперечать висунутому обвинуваченню. Крім того захисник вказала на те, що даний обвинувальний акт вже повертався прокурору, однак всі невідповідності ним не були усунені.

Заслухавши учасників кримінального провадження, які брали участь у підготовчому судовому засіданні, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного.
Згідно з ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, у тому числі, повернути обвинувальний акт прокурору, який не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Так, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень п. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за результатами якого, у разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку має містити, як на тому наголошується в п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення та статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Пункт «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої ВРУ 17.07.1997, зазначає, що кожний, хто обвинувачується у кримінальному правопорушенні має право бути негайно і детально повідомлений зрозумілою для нього мовою про характер та причини обвинувачення проти нього. У разі пред`явлення не конкретного обвинувачення, що є порушенням права на захист, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування на підставі існуючого закону. Таким чином, завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі і під час формулювання обвинувачення. Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце, інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має знати у чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79).
Також Європейський суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).
Таким чином, обвинувачення повинно бути сформульовано повно, чітко та зрозуміло і узгоджуватися з наведеною правовою кваліфікацією. Це обумовлено, зокрема, необхідністю забезпечення права на захист, оскільки особа повинна знати від якого обвинувачення захищатись, та з огляду на висунуте їй обвинувачення, обирати правову позицію захисту.
Проте, наведених вимог кримінального процесуального закону, на думку суду, при складанні обвинувального акту в кримінальному провадженні відносно обвинуваченої, органом досудового розслідування дотримано не було.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем - ч.2 ст.191 КК України, у повторному привласненні чужого майна, яке було їй ввірено - ч.3 ст.191 КК України, незаконному використанні електронних грошей - ч.1 ст.200 КК України та повторному незаконному використанні електронних грошей - ч.2 ст.200 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить чіткого формулювання обвинувачення, тобто прокурором фактично не висунуто останній обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України. Крім того, обвинувачення за ч.2 ст.191 КК України також викладено всупереч правовій кваліфікації ч.2 ст.191 КК України, оскільки не передбачає ознаки повторності та привласнення майна особою, яке їй було ввірено. В даному обвинувальному акті викладений лише перелік фактичних обставин справи, які не можуть бути пов`язані судом між собою, не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку та не формулюють предмету обвинувачення в їх сукупності.
Отже, при складанні та затвердженні обвинувального акта допущено порушення вимог ст. 291 КПК України, що у свою чергу позбавляє обвинувачену можливості реалізувати конституційне право на захист, у зв`язку з чим обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст.ст.314-316 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 18.08.2015 за №0000131, за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.200 та ч.2 ст.200 КК України повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1