АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1604/17 Справа № 205/3448/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого, якомувідмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що знаходячись у виправній колонії він працює, має заохочення, характеризується задовільно, порушень режиму утримання не допускає, приймає участь у виховних заходах.
Посилається на те, що суд не прийняв до уваги, що застосовані до нього чотири дисциплінарні стягнення на теперішній час погашені у законному порядку, а також те, що він має захворювання на туберкульоз.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно врахував думку прокурора, який заперечував у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки вважає таку думку суб`єктивною.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_8 за весь період відбування покарання має чотири стягнення, крім того двічі звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, проте знову вчиняв умисні злочини, а тому суд приходить до висновку, що така нестабільна поведінка засудженого не дає суду підстав для визначення, що засуджений довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги засудженого, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до ОСОБА_8 положення ст. 81 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений на даний час сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується колегія суддів.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.
Суд першої інстанції обґрунтовано не задовольнив клопотання засудженого, оскільки відсутні підстави вважати, що він за весь період відбування покарання довів своє виправлення, оскільки ОСОБА_8 має одне заохочення та чотири стягнення, тобто не зробив для себе належних висновків, на що також вказує рішення комісії установи від 26 квітня 2017 року, яким засудженому відмовлено в умовно достроковому звільненні, оскільки ОСОБА_8 не довів свого виправлення.
Наявна в матеріалах провадження характеристика свідчить про те, що засуджений характеризується посередньо, оскільки допускав порушення режиму відбування покарання, за що мав стягнення.

Твердження засудженого про те, що стягнення щодо нього є погашеними, мають місце, однак колегія суддів вважає, що зазначена обставина характеризує засудженого протягом всього часу відбування покарання та не свідчить про його сумлінну поведінку за весь період відбування покарання.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку останнього сумлінною, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги засудженого щодо не врахування судом його працевлаштування, наявність заохочення, відсутності порушень режиму утримання, приймання участі у виховних заходах, то зазначені обставини були з`ясовані під час судового засідання та встановлені судом першої інстанції, але виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами, що характеризують особу засудженого.

Наявність захворювання у ОСОБА_8 не є безумовною підставою для застосування до нього вимог ст. 81 КК України.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_8 , оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_8 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4