Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/565/18
УХВАЛА
16 березня 2018 року смт. Ярмолинці
Слідчий суддя Ярмолинецького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

потерпілої ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ярмолинці скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області майора поліції ОСОБА_5 від 27.12.2017 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000515 від 10.12.2016 р.,

встановив:
Представник потерпілої ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого від 27 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження, в якій просить скасувати постанову заступника начальника СВ Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області майора поліції ОСОБА_5 від 27.12.2017 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000515 від 10.12.2016 р., у зв`язку з відсутністю і діях ОСОБА_6 ознак кладу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_4 зазначив, що слідчим помилково кваліфіковано кримінальне правопорушення за ч. 1 ст.2 86 КК України, оскільки згідно висновку судово-медичної експертизи № 22 від 07.03.2017р. в ОСОБА_3 виявлено тяжкі тілесні ушкодження, що свідчить про необхідність кваліфікації даного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України. Органом досудового розслідування не було встановлено обставин кримінального правопорушення, у тосму числі і тих, які підлягають доказуванню згідно ст.. 91 КПК України. Слідчим достовірно не було встановлено механізму наїзду на потерпілу ОСОБА_3 , при цьому, слідчим безпідставно та однобічно, було взято до уваги лише показання водія ОСОБА_6 , які суперечать іншим доказам та визнано технічно необгрунтованими експертом-автотехніком, згідно висновку №284А від 09.08.2017 року. Слідчим, всупереч вимогам ст.94 КПК України, у постанові про закриття кримінального провадження, взагалі не було дано належної оцінки доказам, якими він обгрунтував таке своє процесуальне рішення. У мотивувальній частині постанови лише перераховано докази та наведено вибірково їх короткий зміст. Так, у постанові показання свідка ОСОБА_6 викладені неповно, а саме не наведені показання останнього, які свідчать про їх очевидну неправдивість. У протоколі допиту свідка ОСОБА_6 від 11 грудня 2016 року, зазначено, що під час допиту цей свідок повідомив, що перед наїздом ОСОБА_3 переходила дорогу не перпендикулярно, а під гострим кутом в напрямку передньої частини автомобіля. Відстань від даного пішохода до передньої частини автомобіля, у той момент, коли його вперше побачив ОСОБА_6 складала 3-5 метрів. Контакт відбувся між передньою частиною автомобіля та передньою частиною пішохода, оскільки перед самим наїздом пішохід встигла повернутися передом до автомобіля. При цьому, слідчий не врахував, що згідно висновку експерта №284 А від 09.08.2017 року, а саме в кінці дослідницької частини експерт ОСОБА_7 фактично ствердив про технічну неспроможність показань ОСОБА_8 , викладених у протоколі його допиту від 11.12.2016 року. Зважаючи на суттєві суперечності, які мають місце у показаннях свідків події, а також між цими показаннями та висновками експертів та іншими фактичними обставинами кримінального правопорушення, органом досудового розслідування необхідно було б у відповідності до ст.240 КПК України, провести слідчий експеримент на місці події із свідком ОСОБА_6 , під час якого останньому запропонувати відтворити обстановку та обставини дорожньо-транспортної події, яка мала місце 10.12.2016 року за його участю, для перевірки та уточнення відомостей, які викладені у протоколах допитів. Для усунення суперечностей між показаннями свідка ОСОБА_6 та інших свідків, щодо одних і тих же обставин кримінального правопорушення необхідно також провести одночасний допит цих осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях (ч.9 ст.224 КПК України). Таким чином, є очевидним те, що оскаржувана постанова прийнята слідчим передчасно. Слідчий не вчинив жодних дій, слідчих дій, спрямованих на те, щоб обґрунтовано стверджувати про відсутність складу злочину у діянні ОСОБА_6 . Отже, слідчий виніс оскаржувану постанову не вчинивши всіх необхідних слідчих дій для виконання завдань кримінального провадження, слідчим зроблено помилкові висновки щодо дійсних обставин даного кримінального провадження, які суперечать чинному кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству. У відповідності до ч.6 ст.284 КПК України, копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору, а не невизначеному колу зацікавлених осіб та прокурору, як про це зазначено у постанові, що оскаржується. Копія постанови про закриття кримінального провадження від 27 грудня 2017 року, всупереч вимогам п.6 ст.284 КПК України не була взагалі надіслана потерпілій ОСОБА_3 , а копію цієї постанови ним, як представником потерпілої, було отримано простим (не рекомендованим) листом лише 22 лютого 2018 року, після надіслання слідчому його клопотання про видачу йому цього процесуального рішення, що підтверджується копією супровідного листа, який додається до скарги. Згідно ч.1 ст.304 КПК України, якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії, а тому, зважаючи на те, що я отримав копію постанови про закриття кримінального провадження 22 лютого 2018 року, я на протязі 10 днів починаючи із 23 лютого 2018 року, маю право на оскарження цього процесуального рішення органу досудового розслідування. Частиною1 ст.117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

В судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_4 , скаргу підтримав, суду пояснив, що копію постанови про закриття кримінального провадження отримав лише 23 лютого 2018 року. Зазначив, що слідчий дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в той час як суб`єктом цього злочину може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, але аж ніяк не пішохід; не узгоджуються між собою показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ; органом досудового розслідування не встановлена швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_6 і видимість пішохода; показання ОСОБА_6 є суперечливими; слідчому необхідно провести слідчий експеримент з участю ОСОБА_6 з метою з`ясування відстань видимості елементів дороги та перешкоди тощо. Просив поновити йому строк на оскарження постанови, оскільки він ним пропущений з поважних причин, та скасувати вказану постанову, оскільки вона є незаконною і необґрунтованою, та направити матеріали для відновлення та організації досудового слідства.

Потерпіла скаргу підтримала, просила суд скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні скарги з огляду на безпідставність доводів скаржника.

Заслухавши осіб, які беруть участь в розгляді скарги, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 грудня 2017 року заступником начальника СВ Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області майором поліції ОСОБА_5 винесена постанова про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000515 від 10.12.2016 р., у зв`язку з відсутністю і діях ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ознак кладу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи кримінального провадження та безстороннього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Однак, зазначений висновок зроблено слідчим передчасно без детального дослідження обставин кримінального провадження.

У відповідності до припису частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, судом встановлено, що слідчим помилково кваліфіковано кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки в мотивувальній частині постанови зазначено, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №22 від 07.03.2017 року в ОСОБА_3 виявлені тяжкі тілесні ушкодження, що свідчить про необхідність кваліфікації даного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України.

Слідчим не було встановлено достовірно механізму наїзду на потерпілу ОСОБА_3 , при цьому ним було взято до уваги лише показання водія ОСОБА_6 , які суперечать іншим доказам та визнано технічно необгрунтованими експертом-автотехніком, згідно висновку №284А від 09.08.2017 року (п. 4).
У постанові показання свідка ОСОБА_6 викладені неповно. У протоколі допиту свідка ОСОБА_6 від 11 грудня 2016 року, зазначено, що під час допиту цей свідок повідомив, що перед наїздом ОСОБА_3 переходила дорогу не перпендикулярно, а під гострим кутом в напрямку передньої частини автомобіля. Відстань від даного пішохода до передньої частини автомобіля, у той момент, коли його вперше побачив ОСОБА_6 складала 3-5 метрів. Контакт відбувся між передньою частиною автомобіля та передньою частиною пішохода, оскільки перед самим наїздом пішохід встигла повернутися передом до автомобіля. При цьому, слідчий не врахував, що згідно п. 4 висновку експерта №284 А від 09.08.2017 року, експерт ОСОБА_7 фактично ствердив про технічну неспроможність показань ОСОБА_8 , викладених у протоколі його допиту від 11.12.2016 року.
У висновку експерта №284 А від 09.08.2017 року також зазначено, що водій ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.2 Правил дорожнього руху України, однак, слідчим під час досудового розслідування взагалі не перевірялася відповідність дій водія вимогам цього пункту Правил. Тобто, слідчим не було встановлено чи відповідала обрана водієм швидкість руху 50-55 км/год відстані видимості дороги в напрямку його руху, і відповідно, що заважало цьому водію виявити небезпеку раніше ніж за 3-5 метрів від автомобіля.
Згідно висновку експерта №284 А від 09.08.2017 року (стор.4), мінімальна розрахована величина зупинного шляху автомобіля складала 34.4 м., тобто з моменту виявлення водієм небезпеки до зупинки автомобіль мав проїхати відстань не менше 34.4 м., а тому, зважаючи на те, що небезпеку водій ОСОБА_6 , з його слів, виявив за 3-5 метрів, то автомобіль після наїзду до зупинки мав би проїхати не менше 30 метрів, а не зупинитися одразу після наїзду навпроти примикання з правого боку другорядної дороги, з якої, згідно показань ОСОБА_6 вийшла ОСОБА_3 на проїзну частину перед наїздом.
Слідчий не звернув увагу на те, що вказаний свідком ОСОБА_6 механізм наїзду автомобіля на ОСОБА_3 не узгоджується із висновками судово-медичної експертизи № 22 від 07.03.2017 року, а точніше, прямо суперечить їм.
Свідок ОСОБА_9 також вказав, що автомобіль КІА-Каренс, який їхав попереду, різко зменшив швидкість та зупинився на узбіччі дороги, що суперечить показанням ОСОБА_6 , який вказав, що він після наїзду його автомобіль відразу зупинився на правій смузі руху, і він одразу побіг до пішохода, що надати йому медичну допомогу.
Отже, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження слідчому необхідно:

1. Вирішити питання про перекваліфікацію кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000515 від 10.12.2016 року, ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України.

2. Додатково допитати у присутності представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 , свідків: ОСОБА_6 , Віталінську Розу Моєсеївнута ОСОБА_9 . Під час додаткового допиту вказаних свідків дозволити йому, як представнику потерпілої, ставити їм свої запитання з приводу відомих їм обставин вчинення наїзду на потерпілу ОСОБА_3 .

3. Допитати свідків - працівників Ярмолинецької підстанції екстреної (швидкої) медичної допомоги, які 10 грудня 2016 року після 18 год. виїжджали у с.СоколівкаЯрмолинецького району (216 км.+500м. автодороги Н03 Житомир-Чернівці) для надання медичної допомоги травмованій у ДТП ОСОБА_3 , а сааме - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

4. У відповідності до ст. 240 КПК України, зважаючи на суттєві суперечності, які мають місце у показаннях свідків події, а також між цими показаннями і висновками експертів та іншими фактичними обставинами кримінального правопорушення, органу досудового розслідування необхідно провести слідчий експеримент на місці події із свідком ОСОБА_6 , під час якого останньому запропонувати відтворити обстановку та обставини дорожньо-транспортної події, яка мала місце 10.12.2016 року за його участю, для перевірки та уточнення відомостей, які викладені у протоколах допитів.
5. Для усунення суперечностей між показаннями свідка ОСОБА_6 та інших свідків, щодо одних і тих же обставин кримінального правопорушення необхідно також провести одночасний допит цих осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях (ч. 9 ст. 224 КПК України).
В разі необхідності провести інші слідчі дії.
З урахуванням наведеного, у зв`язку з порушенням слідчим вимог ст. ст. 9, 91, 92 КПК України, постанова про закриття кримінального провадження від 27 грудня 2017 року не може залишатися чинною, тому підлягає скасуванню.
Судом встановлено, що копію постанови про закриття кримінального провадження від 27 грудня 2017 року представник потерпілої адвокат ОСОБА_4 , отримав простим листом 23 лютого 2018 року. Отже, він пропустив строк на оскарження вказаної постанови з поважних причин, тому йому необхідно поновити строк на оскарження постанови від 27 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000515 від 10.12.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 91, 92, 284, 303-307 КПК України, -
постановив:
Скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задоволити.
Поновити представнику потерпілої ОСОБА_12 - адвокату ОСОБА_4 строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження від 27 грудня 2017 року, оскільки він пропущений ним з поважних причин.
Постанову заступника начальника СВ Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області майора поліції ОСОБА_5 від 27.12.2017 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000515 від 10.12.2016 р., у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скасувати.
Копію ухвали направити прокурору Ярмолинецького району Хмельницької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 16 березня 2018 року.

Слідчий суддя підпис
Копія вірна:
Слідчий суддя ОСОБА_1