АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 171/610/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/423/к/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні №0001388 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Апостолове, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, пенсіонера по інвалідності, інваліда другої групи, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Покладено на ОСОБА_6 , відповідно до положень ст.76 КК України наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи, транспортно-трасологічної експертизи у справі в сумі 1407 (одна тисяча чотириста сім) грн. 36 коп. на користь держави.
Питання з речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

потерпілий ОСОБА_9
представник потерпілого ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання, за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за наступних обставин.

18 листопада 2016 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 21041-182-20», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по ділянці 5 км + 200 м проїзної частини автодороги Апостолове - Грушівка в Апостолівському районі Дніпропетровської області з боку с. Ч.Тік, Апостолівського району Дніпропетровської області в напрямку м. Апостолове Дніпропетровської області.
Під час руху по вищезазначеній ділянці проїзної частини, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян і проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись по вказаній дорозі, змінив напрямок руху керованого ним автомобілю ліворуч та виїхав на смугу для зустрічного руху автомобілів, де сталось зіткнення з автомобілем «AUDI 80», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по своїй смузі для руху у зустрічному напрямку.
Тим самим ОСОБА_6 грубо порушив п. 2.9 «А» та п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де передбачено:
- п.2.9 «А» водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
- п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Невиконання вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України ОСОБА_6 призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, водію автомобілю «AUDI 80», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , було заподіяно наступні об`єктивно підтверджені тілесні ушкодження: перелом кісток основи черепу з переходом на правий мищелок; перелом 1-ого шийного хребця праворуч; забій шийного відділу хребта; ушкодження (розрив) брижі тонкого кишковика; гемоперитонеум (операція № 508 від 18.11.2016 р. «лапоратомия, ревизия (висцер. Ушивание брыжейки тонкой кишки, санация, дренирование боюшной полости»); закритий вивих лівого стегна; закритий перелом медіальної щиколотки лівої гомілки; садна обличчя (точна кількість в медичних документах не вказана); які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), не виключено за умов дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку судово-медичного експерта № 31 с від 29.03.2017 р., дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя.
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 6/10.1-260 від 28.03.2017 р.:
- в даній дорожній обстановці водій автомобіля «АУДІ» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України;
- в умовах даної події водій автомобіля «АУДІ» ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткненню з автомобілем «ВАЗ» своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення;
- при заданому механізмові події, дії водія автомобілю «АУДІ» ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДП України, однак дані невідповідності з технічної точки зору не знаходились в причинному зв`язку з настанням даної ДТП;
- у даній дорожній обстановці водій автомобілю «ВАЗ» ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України;
- технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобілю «ВАЗ» ОСОБА_6 визначалась виконанням вимог п. 10.1 ПДР України і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх;
- при заданому механізмові події дії водія автомобілю «ВАЗ» ОСОБА_6 , не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, посилається на ті обставини, що призначаючи покарання ОСОБА_6 суд формально врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, посилаючись на те, що він є інвалідом, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий та не перебуває на обліках у лікарів психіатра та нарколога. Але, вказані обставини не є обґрунтуванням висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Адже, суд не прийняв до уваги, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, факт того, що потерпілий, який має на утриманні двох дітей, після отриманих тяжких травм, не в змозі їх матеріально утримувати. Не врахував суд і той факт, що ОСОБА_6 , будучі інвалідом ІІІ групи та маючи ярко виражені вади слуху, сів за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, матеріальну шкоду потерпілому не відшкодовано. Не враховано думку потерпілого щодо обрання міри покарання ОСОБА_6 , який просив суд призначити покарання у виді реального позбавлення волі.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів апеляційну скаргу прокурора задовольнити в повному обсязі, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як видно з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст.404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі також не оскаржується.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до порушення загальних засад призначення покарання, згідно п.1 ч.1 ст.65 КК України.

Як передбачено ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Між тим, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції формально послався на ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання та не навів переконливих мотивів, на підставі яких призначив обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.
Так, суд в достатній мірі не врахував тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, той факт, що ОСОБА_6 під час судового розглядуне відшкодував потерпілому ОСОБА_9 завдану моральну та матеріальну шкоду. Також, при призначенні покарання, суд не прийняв до уваги думку потерпілого, який просив призначити йому суворе покарання.
Одночасно, висновок суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом ґрунтується на загальних засадах призначення покарання.
Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясовувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень, склад сім`ї, наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, його матеріальний стан.

При вирішені питання про призначення обвинуваченому покарання без застосування додаткового покарання, суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути наведені докладні мотиви.
Отже, рішення суду стосовно застосування додаткового покарання відносно обвинуваченого можна визнати вмотивованим і обґрунтованим. Колегія суддів вважає, що призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавленні волі з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення пава керувати транспортними засобами в даному випадку є необхідним і достатнім для його виправлення та відповідає меті покарання, якою є також попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому основне покарання за ч.2 ст.286 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, внаслідок м`якості.
Таким чином, аргументи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку на підставі п.2 ч.1 ст.420 КПК України, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .
При визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Пом`якшуючими покарання обставинами, відповідно ст.66 КК України, колегія суддів визнає повне визнання вини обвинуваченим та його щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 згідно ст.67 КК України, колегією суддів визнає скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також, при призначенні покарання, колегія суддів враховує думку потерпілого ОСОБА_9 , який при обранні обвинуваченому виду та розміру покарання наполягав на його суворому покаранні.

Окрім того, колегія суддів бере до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий (том 1 а.кп.112), у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра під наглядом не перебував і не перебуває (том 1 а.кп.114, 115), є інвалідом ІІІ групи (том 1 а.кп.113), має позитивну характеристику за місцем мешкання (том 1 а.кп.116, том 2 а.кп.25, 26).

ОСОБА_6 , ані під час досудового слідства, ані за період судового розгляду, не вжив жодних заходів спрямованих на надання допомоги потерпілому ОСОБА_9 , бажання виправити ситуацію.

Обвинуваченим було надано оригінали квитанцій, згідно яких він намагався частково відшкодувати потерпілому шкоду, заподіяну його злочинними діями, однак потерпілий відмовлявся отримувати кошти. Але, як видно з дат, зазначених у квитанціях, ОСОБА_6 почав відшкодовувати завдану шкоду тільки після ухвалення вироку відносно нього та під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та приходить до висновку, що ОСОБА_6 повинно бути призначене мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі з відбуванням покарання в умовах ізоляції від суспільства з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Законних підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст.75, 76 КК України або ст.69 КК України колегія суддів не вбачає та вважає, що його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів не можливо досягти без ізоляції від суспільства.

На думку колегії суддів, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку.

Керуючись ст.ст.404, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 скасувати.

Призначити покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_6 , тобто з моменту виконання вироку.
В іншій частині вирок відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.376 п.6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяця з моменту проголошення вироку, а обвинуваченим у той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4