печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника особи, в інтересах якої подано клопотання, адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 , в інтересах власника майна ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №008363 від 30.12.2016 року.
В обґрунтування клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.01.2017 року було задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні та накладено арешт на майно, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на майно належить на праві власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, а існування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження порушує права ОСОБА_4 як законного власника та добросовісного набувача вказаного майна, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 02.02.2017 року. Вказує, що ОСОБА_4 придбав квартиру у ОСОБА_5 , який на момент здійснення правочину був її третім володільцем, та, крім того, на час набуття права власності на зазначене майно, останнє на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, було поділене на три окремих об`єкти, а саме: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 . Разом з тим, ОСОБА_4 не має необхідного процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого або ж особи, яка в силу закону може нести цивільну відповідальність та не вчиняв будь-яких дій, що мають ознаки злочинів та досліджуються у кримінальному провадженні. За таких обставин, вказуючи, що вжитий захід забезпечення кримінального провадження перешкоджає реалізації права власності особи, а арешт не може бути накладено на майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, просить скасувати арешт на вказане нерухоме майно.
В судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити.
Слідчий ОСОБА_6 , за клопотанням якого накладено арешт, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, заперечень та будь-яких заяв щодо неможливості розглядати клопотання у його відсутності не надав, а тому слідчим суддею визнано можливим розглядати клопотання у відсутності слідчого ОСОБА_6 .
Згідно ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали клопотання, дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням особи, визначеною частиною першою цієї статті.
В судовому засіданні встановлено, що у провадженні СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008363 від 30.12.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.01.2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на майно належить на праві власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
При судовому розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати питання наявності правових підстав для накладення арешту та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження (ст. 171, 173 КПК України).
Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 12.01.2017 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх підстав для його застосування. При цьому обов`язок їх доведення та доцільність застосування арешту майна КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання.
Як вбачається з ухвали про накладення арешту, при накладенні арешту на вказане майно, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою його подальшого використання як доказу у кримінальному провадженні, та недопущення його подальшого використання чи знищення.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 170 КПК України встановлено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Проте, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, слідчим не надано суду доказів на підтвердження того, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Крім того, слідчий суддя враховує ту обставину, що орган досудового розслідування звертаючись з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення збереження речового доказу, першочергово має визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій має зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте, таких дій органом досудового розслідування вчинено не було, в матеріалах по розгляду клопотання відсутня постанова про визнання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 речовим доказом.
Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час розгляду такого клопотання.
Приймаючи до уваги надані протягом розгляду клопотання представником власника майна пояснення щодо набуття права власності на вказане майно, з наданням відповідних документів, слідчий суддя приходить до висновку про добросовісність набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з викладеного, враховуючи зміст фабули кримінального правопорушення та тривалість досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а наданими матеріалами доведено відсутність підстав для арешту майна, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 та скасувати арешт.
За таких обставин, керуючись ст. 174, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт на майно, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на майно належить на праві власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.01.2017 року у справі №757/1559/17-к у кримінальному провадженні №008363 від 30.12.2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1