У Х В А Л А

14.02.2018 р. м. Жмеринка
Слідчий суддя Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 20 лютого 2015 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання по кримінальному провадженню №0000991, -

У С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області в інтересах ОСОБА_4 зі скаргою на постанову старшого слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 20 лютого 2015 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання по кримінальному провадженню №0000991.
Скаргу мотивовано тим, що на початку серпня 2013 року ОСОБА_4 придбав автомобіль марки «OPEL Vectra», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1992 року випуску. 04 жовтня 2013 року біля 17-30 год., перебуваючи в м. Жмеринка його було зупинено працівниками спецпідрозділу «Кобра» та перевірено документи на транспортний засіб. Після чого його запросили до Жмеринського ВР УМВС для з`ясування питання щодо огляду транспортного. Після його огляду його автомобіля, слідчим, відповідно до протоколу огляду, прийнято рішення про поміщення транспортного засобу на штрафмайданчик, оскільки вбачалися ознаки підробки номера кузову автомобіля. Згоди на поміщення його автомобіля на штраф майданчик ОСОБА_4 не надавав. Цього ж дня слідчим було зареєстровано кримінальне провадження №000991 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України. В подальшому постановою слідчого від 20 лютого 2015 року вказаний транспортний засіб було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Вважає, що вказана постанова слідчого про визнання його автомобіля речовим доказом у кримінальному провадженні винесена в порушення вимог КПК України. На підставі викладеного просить скасувати рішення старшого слідчого СВ Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 від 20 лютого 2015 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання; зобов`язати слідчого повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно - автомобіль марки «OPEL Vectra», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1992 року випуску.
Заявник подав слідчому судді заяву про розгляд скарги у його відсутність, просив її задовольнити.
Слідчий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.
Дослідивши матеріали, додані до скарги, матеріали кримінального провадження №0000991 від 04 жовтня 2013 року, слідчий суддя приходить до такого.
Згідно із частиною першою статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Пунктом першим частини другої статті 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171 КПК України.
Відповідно до частини першої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із частиною першою, абзацом першим частини п`ятої статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно пункту першого частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
З оглянутого в судовому засіданні кримінального провадження №0000991 по факту зміни номерів кузова автомобіля «OPEL Vectra» з правовою кваліфікацією ст. 290 КК України, вбачається, що протоколом огляду від 04 жовтня 2013 року було вилучено автомобіль марки «OPEL Vectra», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 . У визначений частиною п`ятою статті 171 КПК України слідчий, прокурор не звернулися до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, як і не виконали свого обов`язку щодо негайного його повернення особі, у якої його було вилучено. Тобто, вбачається порушення прав особи.
Разом із тим, слід зазначити, що висуваючи вимоги про скасування рішення слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання незаконною; зобов`язання повернути транспортний засіб, заявником не висувається вимог щодо бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України. Вимога про зобов`язання повернути тимчасово вилучене майно є похідною від вимоги про оскарження бездіяльності, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна і не розглядатися окремо. В іншому випадку порядок та підстави повернення тимчасово вилученого майна визначається за правилами статті 169 КПК України. слід також звернути увагу заявника, що вимога про скасування рішення слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання не може бути предметом судового оскарження на досудовому провадженні в розумінні чинного КПК України.
На підставі викладеного слідчий суддя приходить до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, оскільки заявником невірно обрано спосіб захисту.
Керуючись ст.ст. 98, 100, 167, 168, 169, 170, 171, 303 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 20 лютого 2015 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання по кримінальному провадженню №0000991 відмовити.
Ухвали не може бути оскаржена.

Слідчий суддя ОСОБА_6