Провадження № 1-кп/761/602/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
запасних присяжних: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участі:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
представників цивільних
позивачів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 150 000 000 006 13, у якому
ОСОБА_19 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України;
ОСОБА_20 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється розгляд кримінального провадження № 120 150 000 000 006 13, у якому гр. ОСОБА_19 обвинувачується за ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України, гр. ОСОБА_20 обвинувачується за ч. 3 ст. 258 КК України.
Обвинувачені утримуються під вартою, дія вказаного запобіжного заходу спливає 14.10.2017, у зв`язку з неможливістю до зазначеної дати завершити судовий розгляд суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України у порядку судового контролю поставив на обговорення сторін кримінального провадження питання доцільності продовження дії цього запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_9 наполягав на необхідності продовження тримання обвинувачених під вартою, оскільки вважав, що не зникли ризики неправомірної процесуальної поведінки останніх, у тому числі існує вірогідність переховування обвинувачених від суду, здійснення ними тиску на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, прокурор також вважав наявним ризик вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.

Потерпілі та їх представники погодилися з думкою прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , їх захисники заперечували проти продовження строку тримання обвинувачених під вартою, наполягаючи на недоведеності прокурором ризиків непроцесуальної поведінки притягнутих до кримінальної відповідальності осіб.

Крім того, представники сторони захисту просили взяти до уваги, що положення КПК, які не передбачають альтернативного запобіжному заходу крім тримання під вартою у разі обвинувачення за ст. 258 КК України, суперечать вимогам європейського законодавства.

Захисники також просили взяти до уваги тривалість перебування обвинувачених під вартою.

Головуючий суддя, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши наявні матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

На стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК під час вирішення питання застосування запобіжного заходу або продовження строку його дії має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду кримінального провадження оцінка обґрунтованості підозри не може бути надана через те, що певним особам висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих сторонами доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи, яка притягнута до кримінальної відповідальності, не може бути надана.

Отже, для обґрунтованого вирішення питання продовження тримання обвинуваченого під вартою підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, можливість запобігти цим ризикам у разі застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що національне кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав, зокрема, віднесені - наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень.
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи.
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування.
Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, має підкріплюватися фактичними доказами.
Згідно з практикою ЄСПЛ серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Згідно з ст.178 КПК суд під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, суд відмічає, що ризиком слід вважати подію, настання якої ставиться у залежність від дії інших чинників.

У кримінальному провадженні ризиком є ймовірність того, що обвинувачений може вдатися до поведінки, яка буде створювати перешкоди судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність саме такої поведінки обвинувачених, має зробити висновок про те, що ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб є високою.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_20 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує значна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести відсутність у обвинувачених достатніх стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Суд приймає до уваги наявність у обвинувачених сімейних зв`язків, постійного місця мешкання, у той же час зазначені фактори не переважують вищевикладених ризиків до такого ступеню, щоб повністю виключити ризик переховування обвинувачених від суду.

Крім того, співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді їх покарання у невизначеному майбутньому, тобто після їх можливого затримання, з засудженням, у разі доведення прокурором їх винуватості, до покарання у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Не виглядає надуманим ризик незаконного впливу обвинувачених на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, додаткової актуальності якому додає той факт, що судовий розгляд перебуває на початковій стадії, у зв`язку з цим не розпочато дослідження доказів, у тому числі залишаються недопитаними свідки, потерпілі, експерти.

Обставини вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, свідчать, що залишається високим ймовірність вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК.

Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження щодо ОСОБА_19 та ОСОБА_20 строку дії застосованого до них запобіжного заходу.
З огляду на зазначене, суд не знаходить переконливими доводи захисників про скасування застосованого до обвинувачених запобіжного заходу та обрання щодо них іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_19 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 03 грудня 2017 року включно.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_20 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 03 грудня 2017 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1