У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні 09 листопада 2017 року в м. Києві кримінальне провадження № 0000914 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2016 року.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 березня 2016 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Екібастуз Республіки Казахстан,
мешканця м. Маріуполя, раніше не судимого,
обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України (далі КК), виправдано за недоведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Вироком Апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2016 року скасовано вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та постановлено новий вирок, яким останнього засудженого за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 5 564,18 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 3 000 грн моральної шкоди.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, будучи водієм автомобіля ВАЗ 2101 із причепом МАЗ НОМЕР_1 , маючи об`єктивну можливість виявити несправність тягово-зчіпного пристрою причепу, що виражалася у значному зношуванні елементів защіпки страхувального пристрою внаслідок тривалої експлуатації, що не забезпечувало ефективного зчеплення з автомобілем, а також знаючи про несправність страхувального металевого фіксатора механізму зчеплення, не вжив заходів до усунення вищевказаних несправностей, та окрім цього здійснив зміни кустарного типу в конструкцію тягово-зчіпного пристрою причепа, які не відповідають вимогам заводу-виробника.
За наявності вищевказаних несправностей тягово-зчіпного пристрою причепу ОСОБА_6 02 жовтня 2015 року близько 15.00 год., в порушення вимог п. 31.6.г Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, здійснив його приєднання до автомобіля ВАЗ 2101, внаслідок чого під час руху на швидкості причіп самостійно від`єднався, перемістився на праве узбіччя, де здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , який внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що судом не встановлений причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ним правил дорожнього руху та отриманням потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України (далі КК) не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені судом, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З матеріалів провадження убачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обґрунтовуючи це тим, що ні водій. ні потерпілий, ні свідок не бачили моменту контактування причепу з велосипедом чи велосипедистом,
Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується на сукупності зібраних під час досудового розслідування та ретельно досліджених судом доказах, яким дана належна оцінка, і є обґрунтованим.
Так, винуватість ОСОБА_6 підтверджується показаннями самого засудженого, який у суді пояснював, що йому було відомо про зношування елементів зчеплення причепа та наявність корозії, однак, прикріплюючи причіп до автомобіля, він переконався в надійності такого зціплення. Також він не заперечував, що від`єднання причепу від автомобілю могло статися через зношення зчіпного механізму, чому він не приділив належної уваги. Стверджував, що інших транспортних засобів, крім його та велосипедиста, на дорозі не було.
Потерпілий ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції дав показання про те, що під час руху помітив, що його опередив автомобіль ВАЗ

червоного кольору під керуванням ОСОБА_6 , ззаду він почув шум, повернув голову та побачив, що ззаду за ним рухається незрозумілий транспортний засіб квадратної форми, уникнути зіткнення з яким він не мав ні часу, ні можливості, миттєво відбувся удар цього засобу в задню бокову ліву частину його велосипеда і він з велосипедом полетів на значну відстань.
Ці їх показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 , даними, що містяться у протоколах огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, слідчих експериментів за участі підозрюваного, потерпілого та свідка, висновками судово-медичних, судово-імунологічних, судової трасологічної, медико-криміналістичної експертиз та з іншими доказами.
Згідно з даними висновку судово-автотехнічної експертизи №1545 від 2 жовтня 2015 року причиною самостійного від`єднання причепа з тягово-зчіпного пристрою автомобіля під керуванням ОСОБА_6 є внесення змін у конструкцію тягово-зчіпного пристрою причепа, а також значне зношування елементів зчіпного пристрою причепа, а саме: защіпка страхувального пристрою, внаслідок значного люфту, при наданні незначних коливань самостійно від`єднується у положення, яке не забезпечує надійну фіксацію тягово-зчіпного пристрою. Відсутність фіксатора у вигляді металевого пальця у сукупності з вищезазначеним призвів. до самостійного відкриття тягово-зчіпного пристрою у результаті коливань при русі транспортного засобу по нерівностям проїзної частини. З технічної точки зору у даній дорожній обстановці водій автомобілю ОСОБА_6 ,

виконуючи вимоги п. 31.6 «г» Правил дорожнього руху України, тобто відмовившись від експлуатації технічно непрацездатного причепа, про що знав заздалегідь, мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної події, і його дії перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події. З технічної точки зору у даній дорожньо-транспортній події настання даної дорожньо-транспортної події велосипедист ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути даної дорожньо-транспортної події, його дії не перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події. (т. 1 а.п. 126-132).
Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи №474 від 16 жовтня 2015 року тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_11 утворились від дії тупих предметів в строк і при дорожньо-транспортній події, і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (т. 1 а.п. 86).
Судом апеляційної інстанції належним чином проаналізовано докази на предмет їх законності, достатності і допустимості та дано їм відповідну оцінку.
Доводи у скарзі засудженого про те, що судом не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між його діями та спричиненими потерпілому тілесними ушкодженнями є безпідставними і такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Отже, за встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК як порушення правил безпеки дорожнього руху (п. 31.6.г Правил дорожнього руху України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфіковано правильно. Така кваліфікація відповідає пред`явленому обвинуваченню згідно з обвинувальним актом (т. 1 а.п. 2-6).
Даних, які б свідчили, що під час досудового розслідування та судового розгляду цього провадження допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке б тягнуло безумовне скасування судових рішень, або неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не встановлено.
Покарання призначено відповідно до вимог закону.

Підстав для скасування чи зміни судових рішень та задоволення касаційної скарги не вбачається.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України,
у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, його касаційну скаргу - без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3