АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/510/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 638/7005/17
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,,

прокурора Бухана

представника потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000057 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Артемове м. Дзержинська Донецької області, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, яка працює завідуючою відділу практик ХПНУ ім..Г.Сковороди, зареєстрована та мешкає у АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 три роки та покладено відповідно до положень ст. 76 КК України не неї обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно вироку, 19 січня 2017 о 19 годині 10 хвилин ОСОБА_8 керувала технічно справним автомобілем «Тoyота Cоrоllа» регистраційний номер НОМЕР_1 , та рухалася по вул. Белгородське шосе м. Харкова зі сторони вул. Академіка Проскури в напрямку вул.. Сумської зі швидкістю 80 км/год, де в районі будинку №30 по вул. Сокольнічеська, діючи необережно, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, грубо порушила вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України згідно з яким:
-п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який знаходився на проїжджій частині, а саме стояв у смузі руху автомобіля «Тoyота Cоrоllа». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи №136-а_17 від 01.02.2017 року потерпілому ОСОБА_10 спричинено тяжке тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя у вигляді важкої закритої черепно-мозкової травми: забій головного мозку з контузій ними осередками правої скроневої долі, внутрішньо черепові крововиливи, садна правої половини обличчя, скроневої області справа, чола; закрита травма грудної клітини; забій легенів, розрив лівої легені, лівобічний гемо пневмоторакс; закрита травма животу, розрив брижі сигмоподібної кишки, внутрішньочеревний крововилив; закриті переломи: зовнішнього виростку лівої плечової кістки, черезрожневий лівого стегна, внутрішньо суглобовий виростків великогомілкової кістки зліва із зсувом, діалізу верхньої третини малогомілкової кістки із зсувом зліва, діалізу нижньої третини багато осколковий малогомілкової кістки зліва. Порушення п.12.3 Правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_8 відповідно до висновку авто-техничної експертизи №80/17 від 02.02.2017 року знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками і виразилися в тому, що вона керуючи автомобілем «Тoyота Cоrоllа» не врахувала дорожню обстановку, проявила необачність, при виникненні небезпеки перешкоди у вигляді пішохода ОСОБА_10 , який стояв на проїжджій частині на смузі руху авто і якого вона об`єктивно могла виявити, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустила на нього наїзд, що спричинило вищевказані тяжкі наслідки.
В апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченої та фактичні обставини кримінального провадження, що встановлені вироком, захисник ОСОБА_9 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити, звільнити обвинувачену від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України та визначити випробувальний термін 1 рік, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував те, що обвинувачена раніше до адміністративної відповідальності не притягалася, раніше не судима, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштована, за місцем роботи характеризується позитивно, відшкодувала шкоду потерпілому, визнала себе винною та щиро покаялася у скоєному, має проблеми зі здоров`ям. Всі ці наведені обставини, на думку захисника, свідчать про можливість призначення обвинуваченій лише основного покарання у виді позбавлення волі з подальшим звільненням обвинуваченої від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, думку представника потерпілого, яка не заперечувала проти задоволення апеляції захисника ОСОБА_9 , а також заперечення прокурора, який вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 421 КПК України, колегія суддів проводить апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення, не погіршуючи становище обвинуваченої, оскільки потерпілим і прокурором вирок не оскаржувався.

Разом з цим, враховуючи що диспозиція ч.1 ст. 75 КК України має вичерпний перелік покарань від яких особа може бути звільнена з випробуванням, колегія суддів виходить з того, що суд обґрунтовано звільнив ОСОБА_8 від відбування лише основного покарання у виді позбавлення волі, а також застосував додаткове покарання позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, про що суд навів відповідні висновки в мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

Саме таке рішення суду першої інстанції щодо звільнення від відбування основного покарання та призначення додаткового покарання, на думку колегії суддів, сприятиме досягненню мети покарання, що передбачено положеннями ст. 50 КК України.

Наявність встановлених обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування шкоди потерпілому, суд належно врахував при призначенні покарання, звільнивши обвинувачену від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, саме за наявності зазначених обставин, що пом`якшують покарання.

Призначення та відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, на думку колегії суддів, є необхідним і ефективним заходом щодо попередження вчинення ОСОБА_8 нових злочинів, передбачених ст. 286 КК України, що також слугуватиме надійною запорукою забезпечення загальної превенції судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника і обвинуваченої щодо можливості її звільнення від додаткового покарання на будь якій підставі, про що обґрунтовано пояснював прокурор, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту під час апеляційного розгляду.

Поряд з цим, апеляційні вимоги захисника щодо зменшення строку випробування також є безпідставними, оскільки 1 рік випробування, як того вимагає захисник обвинуваченої не є достатнім терміном для виправлення ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначенні такого покарання ОСОБА_8 , суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67, 75 КК України, призначивши основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки в межах санкції 286 ч.2 КК України, з подальшим звільненням обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки на підставі положень ст. 75 КК України та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченої та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_8 , раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштована де характеризується позитивно, матеріальна шкода, що завдана потерпілому, відшкодована добровільно у обсязі, який був порахований на момент вимоги. При цьому було враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування шкоди потерпілому.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.79, 69, 69-1 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами сторони захисту про зайву суворість покарання та необхідність звільнення обвинуваченої від відбування додаткового покарання чи зменшення строку випробування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4