У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2018 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0001501 від 14.07.2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця села Розлуч, Турківського району, Львівської області, з вищою освітою, зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 - ч.3 ст.185, ч.5 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.292 та ч.2 ст.292 КК України, суд,
ВСТАНОВИВ:
До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001501 від 14.07.2016 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 - ч.3 ст.185, ч.5 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.292 та ч.2 ст.292 КК України.

До початку судового розгляду, при проведенні підготовчого засідання, з ініціативи суду поставлено на обговорення питання про правильність визначення територіальної підсудності даного кримінального провадження.

Прокурор вважає, що справа не підсудна Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області, так-як найтяжчій злочин по якому пред`явлено обвинувачення вчинений на території с. Липники, Пустомитівського району Львівської області, що територіально віднесено до Пустомитівського районного суду Львівської області.

Крім того, вважає, що відсутні підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники заперечили можливість передачі кримінального провадження на розгляд іншому суду, за територіальною підсудністю. Клопотали про повернення обвинувального акту прокурору.

Колегія суддів, вислухавши доводи сторін, дослідивши зміст обвинувального акту, вважає, що він підлягає направленню до апеляційного суду Закарпатської області для визначення підсудності даного кримінального провадження, з огляду на наступні обставини:

Під час підготовчого засідання суд вирішує питання, передбачені частиною 3 ст. 314 КПК України, у тому числі і направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Питання про визначення територіальної підсудності підлягає першочерговому вирішенню під час підготовчого засідання, оскільки порушення правил підсудності належить до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону відповідно до вимог ст.412 КПК України. Якщо судове рішення ухвалено з порушенням правил підсудності, воно у будь-якому разі підлягає скасуванню судом вищої інстанції згідно із п.6 ч.2 ст.412 КПК України.

А відтак всі інші питання, у тому числі щодо призначення до судового розгляду чи повернення обвинувального акту прокурору, мають вирішуватися належним судом, якому підсудне дане кримінальне провадження.

Відповідно до положень ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права… Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 8 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", як одну із засад організації судової влади проголошено право на повноважний суд, що передбачає розгляд справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, та суддею, який визначається згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. Процесуальними кодексами визначаються вимоги до складу суду. В сукупності ці правила забезпечують розгляд справи судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Інтерпретація суті поняття "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом у рішенні в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року та полягає у наступному: "п.23. Відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року)… 24. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". 25. У пп. 107-109 рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії " Суд дійшов до висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

У п.64 рішення у справі "Йоргіч (Jorgic) проти Німеччини" від 12.07.2007 року ЄСПЛ вказав, що справу перш за все слід розглянути за статтею 6 § 1 Конвенції щодо того, чи був заявник засуджений "судом, встановленим законом". Суд зазначає, що цей вислів віддзеркалює принцип верховенства права, котрий є невід`ємною частиною системи захисту, запровадженої Конвенцією і її Протоколами. "Закон", у розумінні статті 6 § 1 Конвенції, включає, зокрема, законодавство щодо встановлення і компетенції судових органів (див., inter alia, Lavents проти Латвії, № 58442/00, § 114, 28 листопада 2002 р.). Отже, якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є "встановленим законом" у розумінні статті 6 § 1 (для порівняння, Coeme та Інші проти Бельгії, №№ 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 і 33210/96, §§ 99 і 107-08, ECHR 2000-VII).

Відповідно ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Як вбачається з даних обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 - ч.3 ст.185, ч.5 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.292 та ч.2 ст.292 КК України, а тому, виходячи з положень ч.1 ст.32 КПК України, кримінальне провадження повинен здійснювати суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке кримінальне правопорушення.

Разом з тим, вивченням обвинувального акту встановлено, що більш тяжким є кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.185 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , при цьому злочинні дії у вчиненні яких обвинувачується останній, а саме на місці залягання 148 км ділянки 43 траси 1 нафтопродуктопроводу, що належить ТОВ «Прикарпатзахідтранс», фактично мали місце поряд з селом Липники, Пустомитівського району, Львівської області, що територіально відноситься до юрисдикції Пустомитівського районного суду Львівської області.

Більш тяжким, відповідно до статті 12 КК України, є кримінальне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 185 КК України.

Решта інших тяжких злочинів інкримінованих обвинуваченому, а саме ч.2 ст. 292 КК України вчинені також поряд з селом Липники, Пустомитівського району, Львівської області, а передбачене ч. 1 ст. 14 ч.3 ст. 185 та ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 292 КК України поряд з селом Невицьке, Ужгородського району, Закарпатської області.

Враховуючи викладене, обвинувальний акт слід вважати таким, що надійшов до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з порушенням правил територіальної підсудності.

Крім того, відповідно до ст.34 ч.1 КПК України до початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції).

Згідно доданого до обвинувального акта реєстру матеріалів досудового розслідування, вказано про наявність свідків, більша частина яких є мешканцями м.Львів та Пустомитівського та Перемишлянського районів Львівської області, як і місце реєстрації обвинуваченого ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Враховуючи, вказані приписи закону та те, що Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області та Пустомитівський районний суд Львівської області перебувають в межах юрисдикції різних апеляційних судів, питання про направлення вказаного кримінального провадження має бути вирішено колегією суддів верховного Суду, що зумовлює направлення вказаного провадження до зазначеного суду.

Враховуючи, що до початку судового розгляду слід вирішити питання підсудності даної справи в межах юрисдикції різних апеляційних судів, суд вважає за доцільне направити кримінальну справу до Апеляційного суду Закарпатської області для направлення подання до Верховного Суду для передачі справи за підсудністю.

Як вже зазначалось, (п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України) судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо було порушено правило визначення територіальної підсудності. За таких умов заявлене клопотання захисника обвинуваченого щодо повернення прокурору матеріалів обвинувального акту, не може бути вирішено.

На підставі викладеного, керуючись п. 5 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 315, 316, 369-372, 392 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0001501 від 14.07.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 - ч.3 ст.185, ч.5 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.292 та ч.2 ст.292 КК України направити до Апеляційного суду Закарпатської області для вирішення питання про звернення з поданням до Верховного Суду про визначення підсудності цього кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3