АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08.08.2017 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
На підставі ст.ст. 44, 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ст.ст. 27 ч.5, 358 ч.1 КК України, а кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінченням строків давності,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_6 на початку лютого 2014 року, в денний час, перебуваючи у відділенні № 36 «Нової пошти» за адресою м. Київ. вул. Олени Теліги. 31/1, маючи злочинний умисел направлений на підроблення документу, що надає право керування легковим транспортним засобом, надав особі матеріали відносно якої виділено з окреме провадження, свої анкетні данні та власну фотокартку з метою підроблення посвідчення водія. Після чого особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, використовуючи надані ОСОБА_6 анкетні данні та фотокартку, підробила посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_6 , яке ніби то було видане Центром ДАІ 8041 06.02.2014 року. Після чого, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на підроблення офіційного документу, з метою керування транспортним засобом, ОСОБА_6 приблизно через 15 днів отримав від особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_6 , яке ніби то було видане Центром ДАІ 8041 06.02.2014 року, з метою його подальшого використання для керування легковим автомобілем.
Крім цього ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого посвідчення, 07.04.2017 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110557» д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку із порушенням ПДР, перебуваючи в м. Києві на 19 км. траси Київ-Чоп, пред`явив завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_6 , яке ніби то було видане Центром ДАІ 8041, тим самим використав завідомо підроблене посвідчення, після чого у використанні вищевказаного посвідчення був викритий.
Заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить дослідити в ході апеляційного розгляду матеріали провадження, що характеризують особу обвинуваченого, вирок суду змінити, постановити ухвалу, якою вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Виключити із резолютивної частини вироку посилання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, постановити ухвалу, якою ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності за ст.ст. 27 ч.5, 358 ч.1 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині закрити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема прокурор вказує на те, що при призначені покарання за ч.4 ст. 358 КК України, суд обрав покарання вище від найвищої межі, встановленої санкцією статті для даного виду покарань. Крім того прокурор зазначає, що суд повинен був звільнити ОСОБА_6 за ст.ст. 27 ч.5, 358 ч.1 КК України від кримінальної відповідальності не вироком, а іншим процесуальним рішенням - ухвалою.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню в частині необхідності зміни вироку та призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, оскільки суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначивши обвинуваченому за ч.4 ст. 358 КК України покарання у виді штрафу у розмірі, що перевищує максимальний розмір такого виду покарання, передбачений санкцією цієї статті.

Запропонований прокурором у апеляційній скарзі вид та розмір покарання відповідають санкції ч.4 ст. 358 КК України, а також ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для постановлення нової ухвали про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ст.ст. 27 ч.5, 358 ч.1 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки не вбачає у вироку суду першої інстанції жодних порушень кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання.
Відповідно до ст. 369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує питання по суті, викладається у формі вироку.

Стаття 374 КПК України покладає на суд обов`язок прийняти рішення за повним об`ємом обвинувачення.

Розглянувши дане кримінальне провадження по суті, суд першої інстанції встановив доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, визнав його винним у вчиненні злочину ч.4 ст.358 КК України, а в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ст.ст. 27 ч.5, 358 ч.1 КК України кримінальне провадження закрив у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.ст. 44, 49 КК України.
Вирок суду відповідає вимогам ст.ст. 373, 374 КПК України, а винесення окремого процесуального документу у формі ухвали у цьому випадку є недоцільним.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить норм, які зобов`язують суд при ухваленні вироку вирішувати певні питання шляхом прийняття окремого процесуального рішення у формі ухвали.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08.08.2017 року задовольнити частково.
Змінити вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08.08.2017 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання.
Пом`якшити ОСОБА_6 покарання, призначене за ч.4 ст.358КК України, до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
В решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08.08.2017 року залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3