АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/738/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 ,на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотанняпрокурора Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_9 та накладеноарешт натимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000039, а самевилучене за місцем фактичного проживанняКікоть СвітланиАнатоліївни за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:Teosyal PureSence Redensity II 2 на 1 ml - 6 упаковок;Teosyal Global Action 30G 2 на 1 ml - 10 упаковок;Teosyal KISS 2 на 1 ml - 5 упаковок (в одній із упаковок відсутній один шприц(філлер);Teosyal PureSence KISS 2 на 1 ml - 8 упаковок;Teosyal PureSence DEEP LINES 2 на 1 ml -1 упаковка;Teosyal DEEO LINES 27G 2 на 1 ml -11 упаковок;Teosyal MESO 2 на 1 ml - 2 упаковки (в одній із упаковок відсутній один шприц (філлер);Teosyal Pure Sense Global Action 2 на 1 ml - 5 упаковок;Teosyal Ultra DEEP PURE SENSE 2 на 1,2 ml -1 упаковка;Teosyal TOUCH UP 30G 2 на 0,5 ml -1 упаковка;Teosyal REDENSITY I 3ml single - 2 упаковки;Teosyal REDENSITY I 2 на 1 ml - 7 упаковок;Teosyal Ultra DEEP 2 на 1,2 ml -10 упаковок;Teosyal Pure Sense Global Action 2 на 1 ml - 2 упаковки;Teosyal DEEP LINES Pure Sense 2 на 1 ml -12 упаковок;Шприц (філлер) Teosyal Pure REDENSITY II на 1 ml -1 шт. (без коробки),а також на ноутбук чорного кольору ASUS model К 50С, A2NOAS300353074 1 шт.(разом із зарядним пристроєм).

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував те, що вилучені речі (продукція для косметичної медицини) є об`єктом кримінального правопорушення, а вилучений ноутбук містить на собі сліди кримінального правопорушення, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання та накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_7 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, необгрунтованість та невмотивованість, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, щопредмети вилучались та визнавались речовими доказами і арештовувались лише через їх належність до «продукції косметичної медицини», тобто за родовими ознаками.
Додає, що ОСОБА_8 не входить до кола осіб, які, відповідно до витягу з ЄРДР, ввозили товари на митну територію України та у зазначених прокурором підприємствах не працює.Крім того, апелянт вказує, що слідчим суддею не взято до уваги, що ОСОБА_8 не є підозрюваною особою у даному кримінальному провадженні.
У підсумку, адвокат вказує про відсутність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженніслідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження№ 9,відомості про яке10 березня 2016року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, заознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 212 КК України.
ПрокурорКиївської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту натимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000039, а самевилучене за місцем фактичного проживанняКікоть ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 рокузадоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання прокурора в межах кримінального провадження № 9про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 , та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянта нате, що предмети вилучались та визнавались речовими доказами та арештовувались лише через їх належність до «продукції косметичної медицини», слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до постанови про визнання вилучених ТМЦ речовими доказами від 21 грудня 2017 року, майно, на яке прокурор просить накласти арешт,визнано у даному кримінальному провадженні речовими доказами,з посиланням на те, щогр. ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 жодної підприємницької діяльності не здійснюють, як фізичні особи-підприємці не зареєстровані, вилучені ТМЦ (косметологічна продукція Імпортного виробництва) має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні (а.с.42-43).
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_8 не входить до кола осіб, які, відповідно до витягу з ЄРДР, ввозили товари на митну територію України та у зазначених прокурором підприємствах не працює, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки обставини, на які посилається апелянт, не є предметом розгляду у даному судовому засіданні, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні.

Посилання автора апеляційної скарги на те, що власник майна ОСОБА_8 не є підозрюваною особою у даному кримінальному провадженні, не є визначеною законом самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, оскільки увипадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу, що має місце у даному випадку. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження адвоката про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності, необґрунтованості та невмотивованості ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду даного провадження. Підстав вважати ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року, якою задоволено клопотанняпрокурора Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_9 та накладеноарешт натимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000039, а самевилучене за місцем фактичного проживанняКікоть ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ ______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4