Справа № 495/9956/17
№ провадження 1-кс/495/3752/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2
за участю скаржників: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДС за №0001396,
В С Т А Н О В И В :
28.11.2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі по тексту скаржники) звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою, в якій посилаються на бездіяльність слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001396 в порядку ст.ст. 303-307 КПК України.
Так, скаржники просять суд:
- зобов`язати слідчого опитати всі сторони справи, а саме заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 за фактами, викладеними в заяві;
- зобов`язати слідчого зробити запити в Солом`янський відділ Національної поліції м. Києва по встановленню факту відсутності в штаті слідчого відділу слідчого ОСОБА_9 ;
- зобов`язати слідчого провести експертизу наданих гр. ОСОБА_7 в Білгород-Дністровський міськрайонний суд документів, а саме порядку про виклик в Солом`янський відділ Національної поліції в м. Києві.
За твердженням скаржників, 25.05.2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на ім`я Білгород-Дністровського місцевого прокурора Одеської області було подано письмову заяву в порядку ст.214 КПК України.
30.05.2017 року вищевказану заяву було направлено в Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001396.
За весь період проведення досудового розслідування слідчим Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 будь-яких процесуальних дій проведено не було: заявники і фігурант справи не опитані, відповідні запити не спрямовані, експертизи не проведені.
На скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в Білгород-Дністровську місцеву прокуратури скаржниками були отримані відповіді, що слідчому ОСОБА_10 були дані вказівки, проте ці вказівки не виконуються.
Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до суду із відповідною скаргою на бездіяльність слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_10 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001396 в порядку ст.ст. 303-306 КПК України.
У судовому скаржники підтримали скаргу у повному обсязі та просили суд її задовольнити.
У судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, були повідомлені належним чином. Згідно із ст.306 ч.3 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, або його захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії або бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Вислухавши скаржників, дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДС за №0001396 в порядку ст.ст. 303-307 КПК України, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, частиною 1 статті 303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час здійснення досудового розслідування.
До цього переліку, у відповідності до ч.7 ст.303 КПК України, входить і рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій.
Слідчі дії - це регламентовані нормами процесуального права та здійснювані в рамках кримінально-процесуального провадження уповноваженою на те особою, а також забезпечувані заходами державного примусу та супроводжувані необхідним документуванням процесуальні дії, які являють собою комплекс пізнавально-засвідчувальних операцій, спрямованих на отримання, дослідження та перевірку доказів.
Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає дві широкі групи слідчих дій: традиційні слідчі дії та негласні слідчі (розшукові) дії.
До переліку традиційних слідчих дій входить в тому числі і допит свідків (ст.225 КПК України), а також проведення експертизи, яка, відповідно до положень ч.1 ст.242 КПК України, проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Частиною 1 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в тому числі винуватість обвинуваченого. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на слідчого (стаття 92 КПК України).
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення в тому числі й слідчих (розшукових) дій (стаття 93 КПК України).
Згідно вимогам ст.ст. 2,7-11 КПК України, завдання кримінального провадження є захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а також, що загальними засадами кримінального провадження є засади верховенства права та законності, повага до людської гідності.
Також, відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.
Відповідно до ст.ст. 303-304 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, рішення слідчого, прокурора про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником, рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, слідчий суддя за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може: скасувати рішення слідчого чи прокурора, зобов`язати припинити дію, зобов`язати вчинити певну дію, відмовити у задоволенні скарги.
Статтею 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень праві свобод, гарантованих конвенцією.
Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України).
Згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «ід 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги-лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Статтею 55 Конституції кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.
Згідно статті 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.
Згідно зі змістом п. 19 висновків Узагальнень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року №9-49/0/4-17, розглядаючи скарги на постанови про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, слід зважати на те, що відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Таким чином, розглядаючи скарги на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст. 220 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема встановленими ст. 40 КПК. Саме тому слід зважати на те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.
В силу ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення /ст.94 КПК України/.
Основним завданням слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод, які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДС за №0001396 в порядку ст.ст. 303-307 КПК України, підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 2, 8, 24, 28, 303-307 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДС за №0001396 в порядку ст.ст. 303-306 КПК України задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_10 у розумні та встановлені строки вчинити усі достатні та необхідні дії для всебічного, повного та об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження № 0001396.
Зобов`язати слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_10 у досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0001396 у встановлені строки виконати письмові вказівки, надані процесуальним керівником Білгород-Дністровської місцевої прокуратури.
В задоволенні решти вимог скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1