Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/779/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.12.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000585 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2017 року, якою стосовно

малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білин, Рахівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, не одруженого, з початковою загальною середньою освітою, учня 7 класу Веселівського НВК, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на один рік,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

законного представника малолітнього ОСОБА_8 ,

особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з ухвалою суду ОСОБА_7 , будучи малолітнім, скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у приміщення та таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, тобто суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, за таких обставин.

14.04.2017 року, близько 00.00 год., ОСОБА_7 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, прибули до очисного комплексу СВК «Іскра», який розташований по вул.Гречана в с.Веселівка Кіровоградського району, де розуміючи, що їх злочинні дії ніким не будуть помічені, через отвір проникли до середини приміщення, звідки таємно викрали електричний двигун потужністю 1,5 кВт., вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 17-852 від 21.06.2017 року складає 2200 грн., який належить потерпілій ОСОБА_11 . З викраденим ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим причинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 17.04.2017 року, у вечірній час, ОСОБА_7 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, прибули до приміщення складу, який розташований по АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_6 , де розуміючи, що їх злочинні дії ніким не будуть помічені, через отвір у вікні проникли до середини приміщення, звідки таємно викрали електричний двигун потужністю 1,5 кВт., та електричний двигун потужністю 2 кВт. на загальну суму 3304,08 грн., які належать потерпілому ОСОБА_6 . З викраденим ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим причинили потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну та постановити нову ухвалу, якого направити неповнолітнього ОСОБА_7 до спеціальної навчальної-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення на строк до трьох років. Також потерпілий ставить питання про прийняття до розгляду цивільного позову та задоволення його в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що ОСОБА_8 , яка є матір`ю малолітнього, не здійснює належний догляд за сином та не в змозі контролювати його поведінку.

Також вказує на те, що ОСОБА_8 неправдиво повідомила суду про те, що вона домовилася з ним та буде відшкодувати збитки, оскільки жодних дій з даного факту ОСОБА_8 не було зроблено.

На апеляційну скаргу потерпілого захисником ОСОБА_10 подано письмові заперечення, в яких наводячи доводи щодо обґрунтованості застосування до малолітнього ОСОБА_12 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якого направити неповнолітнього ОСОБА_7 до спеціальної навчальної-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення на строк до трьох років, думку прокурора, неповнолітнього ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 , а також захисника ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Частиною першої статті 501 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно - небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду першої інстанції про те, що мали місце суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, що їх вчинив ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на момент скоєння суспільно-небезпечних діянь, виповнилося 13 років, відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи, що вказані обставини потерпілим і апеляційному порядку не оспорюються, а тому колегією суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 про обрання неповнолітньому ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у вигляді направлення останнього до спеціальної навчальної-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення на строк до трьох років, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.
Пунктом 3 частини 1 статті 501 КПК України визначено, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує, чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують.

З пояснень ОСОБА_8 , матері ОСОБА_7 , наданих суду, слідує, що протягом останніх десяти років проживає удвох з сином, його батько участі у вихованні не бере. Син ОСОБА_13 добре навчається в школі, допомагає їй по господарству та зробив відповідні висновки щодо скоєного. Також запевнила суд, що має вплив на сина та зможе забезпечити його належну поведінку в майбутньому.

Як вбачається з характеристики, наданої Веселівським НВК на ОСОБА_7 , він володію учбовим матеріалом на середньому та достатньому рівні, на уроках завжди в міру активний, але не завжди виконує домашні завдання. Бере активну участь у громадському житті класу. У спілкуванні зі старшими завжди чемний, привітний, має багато друзів, мати намагається приділяти належну увагу вихованню сина (а.к.п. 24).

З огляду на вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доцільність застосування до ОСОБА_7 такого виду примусового заходу виховного характеру, як передача його під нагляд батьків, а саме матері ОСОБА_8 .

Водночас, апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_6 в частині прийняття судом апеляційної інстанції до розгляду поданого ним цивільного позову та його задоволення, не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального закону.

Так, частиною першої статті 128 КПК України передбачено право особи, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

З викладеної норми закону вбачається, що потерпілий може пред`явити цивільний позов у кримінальному провадженні лише до початку судового розгляду , а відтак пред`явлення цивільного позову на стадії апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції за наслідками розгляду матеріалів клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_14 , є недопустимим.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 безпідставною та залишає її без задоволення.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що приймаючи рішення про застосування до малолітнього ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері, судом першої інстанції постановлено стягнути з ОСОБА_8 , законного представника неповнолітнього, на користь держави судові витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз в розмірі 270 грн..

За змістом ч. 2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого на користь держави тільки у разі ухвалення обвинувального вироку.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції обвинувальний вирок не ухвалювався, то застосування ст. 124 КПК України і, як наслідок, стягнення судом витрат на проведення експертиз є неправомірним, і таким, що суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства.

Крім того, статтею 372 КПК України містить обов`язкові вимоги щодо змісту ухвали суду першої інстанції. У вказаній статті відсутні будь-які вимоги щодо вирішення питання про відшкодування процесуальних витрат.

З урахуванням того, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз, а оскільки жодним учасником судового розгляду вказане питання не ставилось ло розгляду, а вирішення даного питання відповідно до ч. 2 ст. 404 КК України за ініціативою суду не погіршує становища ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції змінити, виключивши із резолютивної частини вироку рішення про стягнення з ОСОБА_8 , законного представника малолітнього ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення експертиз в розмірі 270 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2017 року стосовно малолітнього ОСОБА_7 в частині стягнення процесуальних витрат змінити.

Виключити із резолютивної частини ухвали рішення про стягнення з ОСОБА_8 , законного представника малолітнього ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення експертиз в розмірі 270 грн. 00 коп.

У решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4