АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

представника потерпілого ОСОБА_15 ,

перекладача ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001679 від 08 липня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , а також прокурора Павлоградської місцевої прокуратури, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_18 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року, ухвалений відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крутояр Ульянівської області РФ, без визначеного місця проживання, раніше судимого:
- 20 травня 2009 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 127, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком чотири роки шість місяців;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Москва РФ, громадянина України, проживаючого в буд. АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 18 травня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Покарання у вигляді штрафу 850 грн. замінено на покарання 50 годин громадських робіт відповідно до ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 14 жовтня 2009 року Петропавлівським міськрайонним судом Дніпропетровської області, за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком вісім років шість місяців. Звільнений умовно достроково 26 листопада 2013 року на не відбуте покарання два роки вісім місяців сімнадцять днів позбавлення волі;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.187, ч. 2 ст. 146 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Великоолександрівка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
- 09 липня 2015 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком 180 годин. Покарання не відбув;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.187, ч. 2 ст. 146 КК України, колегія суддів, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року

ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст.187 КК України - у виді позбавлення волі строком десять років з конфіскацією усього належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі строком п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком десять років з конфіскацією усього належного йому майна.

У відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України до покарання зараховано строк попереднього ув`язнення.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком три роки.

У відповідності до ст. 72 КК України, покарання у виді 50 годин громадських робіт, що не відбуте ОСОБА_8 за попереднім вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року переведено у покарання у виді позбавлення волі строком шість днів.

На підставі ст.ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання у виді позбавлення волі строком три роки частини покарання - у виді позбавлення волі строком п`ять днів, що не відбуте ОСОБА_8 за попереднім вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком три роки п`ять днів.

У відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України до покарання зараховано строк попереднього ув`язнення.

ОСОБА_9 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст.187, ч. 2 ст. 146 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі строком вісім років з конфіскацією усього належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі строком п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строком вісім років, з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання у виді позбавлення волі строком вісім років, з конфіскацією усього належного йому майна частки покарання, у виді шести місяців позбавлення волі, що не відбуте ОСОБА_9 за вироком Петропавлівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2009 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строком вісім років шість місяців, з конфіскацією усього належного йому майна.

У відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України до покарання зараховано строк попереднього ув`язнення.

ОСОБА_10 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі строком дев`ять років, з конфіскацією усього належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі строком п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком дев`ять років, з конфіскацією усього належного йому майна.

У відповідності до ст. 72 КК України, покарання у виді 180 годин громадських робіт, що не відбуте ОСОБА_10 за попереднім вироком Васильківського райсуду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року перевести у покарання у виді позбавлення волі строком двадцять два дні.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання у виді позбавлення волі строком дев`ять років, з конфіскацією усього належного йому майна частки покарання - у виді двадцяти днів позбавлення волі, що не відбуте ОСОБА_10 за попереднім вироком Васильківського райсуду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком дев`ять років двадцять днів, з конфіскацією усього належного йому майна.

У відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України до покарання зараховано строк попереднього ув`язнення.

Крім того, за результатами розгляду провадження судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раніше
були знайомі між собою та товаришували.
05 вересня 2015 року, дізнавшись про знаходження грошових коштів за місцем проживання ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло.
В той же день, о 22.00 год. ОСОБА_7 зустрівся зі своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та звернувся до останніх з пропозицією щодо сумісного вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном грошовими коштами, на що останні відповіли згодою, домовившись, таким чином, про вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.
Реалізуючи вказаний злочинний умисел ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заїхали за ОСОБА_8 , якого планували використовувати в якості водія транспортного засобу, оскільки по між інших останній мав водійське посвідчення, та в той же день, приблизно о 22.15 год. на невстановленому транспортному засобі прибули за місцем проживання потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 - до домоволодіння АДРЕСА_4 .
Перебуваючи біля зазначеного вище домоволодіння, зупинивши в тому ж місці автомобіль, на якому дісталися до помешкання потерпілих, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою, групою осіб, з метою заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, попередньо розподіливши між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_7 та ОСОБА_10 повинні були незаконно проникнути до житла, вчинити розбійний напад та заволодіти майном потерпілих, а ОСОБА_9 повинен був знаходитись за межами будинку потерпілих, на вулиці, та спостерігати за можливим виникненням небезпеки, а також попереджати про її наближення, вийшли із зазначеного автомобіля, та почали реалізовувати попередню змову на вчинення злочину.
В той же час, ОСОБА_8 , який не був проінформований з боку ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про злочинні наміри останніх, не був обізнаний про попередню змову ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вчинення злочину та не був учасником злочинних домовленостей, не покидав салону авто, та знаходився за кермом автомобіля, на якому вказані особи прибули до житла потерпілих.
Після того, як ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вийшли з автомобіля, відповідно до розподілених злочинних ролей ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_10 ,пройшли на територію домоволодіння, де шляхом розбиття скла вікон у веранді, незаконно проникли до приміщення будинку за вищевказаною адресою.
В той же час, ОСОБА_9 , перебуваючи за межами будинку, згідно визначеної злочинної ролі, знаходився на вулиці, та стежив за обстановкою, з метою попередження ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у разі виникнення небезпеки.
Потрапивши до будинку, вчиняючи злочин, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , керуючись протиправним умислом, спрямованим на скоєння розбійного нападу, поєднаного з застосуванням насильства яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, будучи зацікавленими у заволодінні грошовими коштами та іншим чужим майном, яке перебувало у володінні ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , діючи за попередньою змовою, застосували до ОСОБА_19 насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, а саме: ОСОБА_10 наніс ОСОБА_19 не менш чотирьох ударів металевою палкою та кулаком руки в область голови потерпілого.
В свою чергу ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням предмета схожого на пістолет, направив його в сторону потерпілого ОСОБА_19 , тим самим подавляючи його волю до вчинення опору, після чого рукояткою вказаного предмету наніс не менш двох ударів в область голови ОСОБА_19 та вимагав передати їм грошові кошти та коштовні вироби.
Зазначеними злочинними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , під час вчинення розбійного нападу, спричинили потерпілому ОСОБА_19 легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани волосистої частини голови тім`яної області зліва, забійної рани в міжбрівній області та забійної рани в проекції лівої брови.
Після цього, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , із застосуванням насильства та погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я для потерпілих, відкрито заволоділи майном потерпілих, а саме: мобільним телефоном марки «Нокіа 6700», вартістю 820 гривень, сім картками оператора «МТС» в кількості 4 штуки, кожна вартістю 15 грн., загальною вартістю 60 грн., мобільним телефоном марки «Нокіа Х-2», вартістю 100 гривень, сім карткою оператора «Київстар», вартістю 15 гривень, мобільним телефоном марки «SAMSUNG GT-E1225T» вартістю 100 гривень, мобільним телефоном марки «SAMSUNG GT-E12001», вартістю 100 гривень, мобільним телефоном марки «SAMSUNGGT-87500», вартістю 1280 гривень, фотоапаратом марки «CANONIXUS220 HS», вартістю 1034 гривні, золотим браслетом, арабського плетіння, вагою 20 грамів, вартістю 19 950 гривень, чоловічою золотою печаткою вагою 2,5 грами, вартістю 2 625 гривні, завдавши тим самим потерпілим ОСОБА_19 та ОСОБА_21 матеріальний збиток на загальну суму 26 084 грн.
Отримавши від ОСОБА_9 , який виконуючи відведену йому злочинну роль знаходився за межами будинку на вулиці, попередження щодо присутності на вулиці сторонніх осіб, які здогадалися про вчинення в будинку потерпілих злочину, та почали з`ясовувати зазначені обставини, ОСОБА_7 , використовуючи ніж, приставив його до шиї потерпілої ОСОБА_20 , та утримуючи останню в якості заручниці, з метою безперешкодного зникнення з місця вчинення злочину, разом із ОСОБА_10 вийшли з домоволодіння потерпілих, та на невстановленому транспортному засобі, яким керував ОСОБА_8 , зникли з місця вчинення злочину.
Крім того, після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , з метою забезпечення безперешкодного зникнення з місця скоєння вищевказаного злочину, який було вчинено за адресою АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , 05 вересня 2015 року приблизно о 22.25 годині, керуючись раптово виниклим злочинним наміром, направленим на викрадення людини, із застосуванням предмета за зовнішніми ознаками схожого на ніж, який ОСОБА_7 утримував біля горла потерпілої ОСОБА_20 , та який вона прийняла за холодну зброю, подавляючи волю потерпілої до опору, із застосуванням фізичного насильства відносно останньої, потягнув її до невстановленого транспортного засобу, який знаходився за територією вищевказаного домоволодіння, та за кермом якого перебував ОСОБА_8 , та насильно помістив потерпілу на заднє сидіння невстановленого автомобіля, тим самим проти волі потерпілої змусив її поїхати з ними.
В той же час, співучасники злочину - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи за єдиним злочинним умислом із ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що потерпіла ОСОБА_20 поміщена в автомобіль не за власної волі, а під примусом і через погрозу застосування фізичного насильства, бажаючи утримувати потерпілу в автомобілі для власної безпеки, сіли на заднє сидіння по обидві сторони від потерпілої, тим самим пригнітивши вказаними діями волю потерпілої до опору, та обмежили таким чином її вільне пересування.
При цьому, з метою запобігання візуального спостереження потерпілої за маршрутом їх пересування, накинули останній на голову річ зі щільної тканини.
Крім того, після того, як невстановлений автомобіль під керуванням ОСОБА_8 від`їхав від буд. АДРЕСА_4 , під час руху містом, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , знаходячись у салоні автомобіля, з метою залякування та подавлення опору зі сторони потерпілої, погрожували ОСОБА_20 фізичним насильством, та при цьому помістили їй у руки два предмети, які за зовнішніми знаками були схожі на гранати.
В той же час ОСОБА_8 , який виконував роль водія невстановленого автомобіля, керуючи вказаним транспортним засобом, рухаючись по вул. Полтавській в м. Павлограді, в зазначеному місці був усунутий від керування транспортним засобом ОСОБА_10 , та в той час, коли транспортний засіб з вказаними особами рухався в мікрорайоні «Полігон» в м. Павлограді, усвідомлюючи та розуміючи, що ОСОБА_7 , ОСОБА_22 та ОСОБА_10 вчиняються злочини, а потерпіла ОСОБА_20 була поміщена в автомобіль не за власною волею, а в зв`язку з примусом та через погрозу застосування фізичного насильства, за власною ініціативою покинув салон автомобіля, в якому знаходилися обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_20 , та направився за місцем свого проживання.
Разом з тим, розуміючи та усвідомлюючи, що в будинку зазначених потерпілих вчиняється особливо тяжкий злочин, а злочинні дії обвинувачених мали продовження й під час руху невстановленим автомобілем, маючи на те реальну можливість, ОСОБА_8 не повідомив про достовірно відомі йому обставини вчинення особливо тяжкого злочину правоохоронні органи, чим вчинив заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.
В свою чергу, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вказаному автомобілі, разом із потерпілою ОСОБА_20 продовжили рух та направились в лісосмугу, розташовану неподалік міського сміттєзвалища, де зазначені співучасники кримінального правопорушення, не бажаючи відмовлятись від своїх злочинний намірів та відпустити потерпілу додому, прив`язали ОСОБА_20 липкою стрічкою до дерева, тим самим протиправно перешкодили людині вибирати за своєю волею місце знаходження, залишивши потерпілу в лісосмузі, яку ОСОБА_20 вільно залишити не змогла.
Тим самим, співучасники зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 незаконно позбавили волі потерпілу ОСОБА_20 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли на невстановленому автомобілі.
В апеляціях:
- обвинувачений ОСОБА_10 з вироком суду не погоджується та вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків, речовим доказам, а також протоколу огляду місця злочину. На думку обвинуваченого, суд першої інстанції підійшов до розгляду справи упереджено та односторонньо;
- обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та направити справу на новий судовий розгляд. На думку обвинуваченого, суд не взяв до уваги наявність свідків, що не були допитані під час судового розгляду, які спростовують його вину у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень. ОСОБА_9 вважає, що вирок суду ґрунтується на суперечливих показаннях потерпілих та свідків. З позиції останнього, його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 396 КК України. Крім того, обвинувачений посилається на те, що слідчий здійснював досудове розслідування за відсутністю відповідних повноважень;
- обвинувачений ОСОБА_7 з вироком суду не погоджується, вважає його несправедливим на підставі необ`єктивності та односторонності.
- адвокат ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, кваліфікувавши дії її підзахисного за ч. 1 ст. 396 КК України, та призначити йому покарання в межах санкції зазначеної статті. Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. ОСОБА_17 вважає, що висновки суду про наявність домовленості між обвинуваченими вчинити розбійний напад суперечать фактичним обставинам справи. При цьому, ОСОБА_9 не було відомо про наміри ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , що підтверджується показаннями свідків. Дії останніх були для ОСОБА_9 несподіваними та участь у розбійному нападі він не приймав. При цьому, обвинувачення за ч. 2 ст. 146 КК України захисник також вважає необґрунтованим, оскільки жодних протиправних дій відносно потерпілої він не вчиняв;
- адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Заявлені вимоги захисник обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також невідповідністю призначеного судом покарання особі засудженого. Адвокат зазначає, що під час досудового розгляду, всупереч вимогам ст.ст. 36, 313 КПК України, відбувались безпідставні зміни прокурорів. Поряд з цим, слідчі дії у кримінальному провадженні та процесуальні рішення здійснювались та приймались не уповноваженою на те особою, враховуючи внесені до КПК України зміни у зв`язку з прийняттям Закону України «Про національну поліцію». Крім того, ОСОБА_11 вказує на порушення, допущені під час пред`явлення особи для впізнання. На його думку, слідчим не було дотримано вимог ст. 228 КПК України. Серед інших підстав для скасування вироку адвокат наводить й ту, що призначене його підзахисному покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України. На його думку, суд першої інстанції не надав належної оцінки даним про особу обвинуваченого, а також необґрунтовано залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_7 має хворого батька;
- прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст.187 КК України - у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ст. 72 КК України, покарання у виді 50 годин громадських робіт, що не відбуте ОСОБА_8 за попереднім вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року перевести у покарання у виді позбавлення волі строком шість днів.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання у виді позбавлення волі строком дев`ять років частини покарання - у виді позбавлення волі строком п`ять днів, що не відбуте ОСОБА_8 за попереднім вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком 9 років п`ять днів.

ОСОБА_7 призначити покарання:

- за ч. 3 ст.187 КК України - у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

ОСОБА_9 призначити покарання:

- за ч. 3 ст. 187 КК України - у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_9 у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання у виді позбавлення волі строком 9 років частки покарання, у виді шести місяців позбавлення волі, що не відбуте ОСОБА_9 за вироком Петропавлівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2009 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строком 9 років 6 місяців з конфіскацією усього належного йому майна.

ОСОБА_10 призначити покарання:

- за ч. 3 ст. 187 КК України - у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_10 у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

У відповідності до ст. 72 КК України, покарання у виді 180 годин громадських робіт, що не відбуте ОСОБА_10 за попереднім вироком Васильківського райсуду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року перевести у покарання у виді позбавлення волі строком двадцять два дні.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання у виді позбавлення волі строком дев`ять років частки покарання - у виді двадцяти днів позбавлення волі, що не відбуте ОСОБА_10 за попереднім вироком Васильківського райсуду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком 11 років двадцять днів з конфіскацією усього належного йому майна.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Прокурор вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу інкримінованих іншим обвинуваченим кримінальних правопорушень. Прокурор вказує на те, що наявні в матеріалах провадження докази, зокрема показання самого ОСОБА_8 та інших обвинувачених, свідчать про те, що останньому було відомо про намір вчинити розбійний напад та він виконував відведену йому роль. При цьому, позиція ОСОБА_8 в частині непричетності до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, також спростовується показаннями свідків. Крім того, прокурор вважає, що призначаючи обвинуваченим покарання суд, всупереч вимогам ст.ст. 50, 60 КК України, формально врахував тяжкість скоєних ними правопорушень, дані про їх особи, а також обставини, що обтяжують покарання;
В запереченнях обвинувачений ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення. Заявлені в ній вимоги останній вважає необґрунтованими та такими, що суперечать обставинам кримінального провадження та доказам на їх підтвердження.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь під час слухання справи судом першої інстанції, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав свою апеляційну скаргу, уточнивши, що з урахуванням допущених порушень, просить направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції; позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого захисника адвоката ОСОБА_17 , доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого захисника адвоката ОСОБА_11 , думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який з апеляційною скаргою до суду не звертався, однак просив залишити вирок суду щодо нього без змін, доводи адвоката ОСОБА_14 , який підтримав апеляційну скаргу, подану захисником ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та апеляційну скаргу свого підзахисного обвинуваченого ОСОБА_9 , позицію адвоката ОСОБА_11 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого підзахисного обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та просив вирок щодо нього залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених та на кваліфікацію їх дій, колегією суддів не виявлено.

Так, вина ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями: обвинуваченого ОСОБА_7 , який вказав на наявність конфлікту між потерпілим та раніше знайомим йому ОСОБА_10 , за ініціативою якого вони і поїхали до будинку ОСОБА_19 , не заперечував необізнаність ОСОБА_8 та знаходження ОСОБА_9 біля будинку, в той час, як він з ОСОБА_10 пройшли до домоволодіння потерпілих, ОСОБА_23 розбив вікно у будинку та вони разом з ним проникли до будинку, де він забрав мобільний телефон та більше нічого не брав. А також підтвердив, що брав потерпілу ОСОБА_20 у заручники; обвинуваченого ОСОБА_10 , який вказав на наявність конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_19 , виниклим з приводу придбання наркотичних засобів, та підтвердив обставини, зазначені ОСОБА_7 , в тому числі й щодо непричетності ОСОБА_8 , місцезнаходження ОСОБА_9 на вулиці під час нападу, а також взяття у заручники потерпілої ОСОБА_20 ; обвинуваченого ОСОБА_9 , який вказав на наявність конфлікту між потерпілим ОСОБА_19 та ОСОБА_10 , не заперечував факт свого знаходження біля будинку потерпілих, проникнення ОСОБА_10 разом та ОСОБА_7 до помешкання потерпілих через вікно, а також подальше перебування потерпілої ОСОБА_20 у їхньому авто та зауважив, що свідками конфлікту були сусіди; обвинуваченого ОСОБА_8 , який вказав на те, що обвинувачені винайняли його в якості водія, пояснив, що йому стало відомо про злочинні наміри решти обвинувачених після того, як останні почали утримувати в авто потерпілу ОСОБА_20 , яка при цьому чинила опір та зауважив, що свідками конфлікту були сусіди; свідка ОСОБА_24 , до якого потерпіла звернулась за допомогою після того, як її залишили обвинувачені, який вказав, що дізнався про обставини злочину зі слів останньої; свідка ОСОБА_25 , яка зазначила, що автомобіль, на якому було вчинено злочин, вона придбала своєму онуку та він його інколи надавав у користування обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 сусідів потерпілих, які чули дзвін розбитого скла та підтвердили, що ОСОБА_8 знаходився в автомобілі, а ОСОБА_9 на подвір`ї, зауважили, що бачили, як ОСОБА_7 разом з особою у балаклаві виводив потерпілу з будинку з ножем біля горла, саджав в автомобіль та при цьому ОСОБА_7 погрожував їм пістолетом, а також додали, що у будинку залишився потерпілий ОСОБА_19 , який мав тілесні ушкодження; свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 сусідів потерпілих, які вказали, що чули дзвін розбитого скла та бачили біля будинку авто, в якому перебував чоловік, а також як троє чоловіків виходили з двору потерпілих, один з яких утримував потерпілу ОСОБА_20 , наставивши ніж під горло останньої, та саджав її до вказаного автомобіля, в той час як у будинку залишився побитий потерпілий ОСОБА_19 ; потерпілого ОСОБА_19 , який вказав на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_26 здійснили напад на нього, проникнувши до його домоволодіння через вікно, при цьому ОСОБА_7 погрожував йому пістолетом, бив, вимагав та в подальшому й заволодів цінностями останнього золотими браслетом та кільцем, мобільним телефоном, та ОСОБА_26 , який перебував у масці, бив його металевою трубою, в той час як ОСОБА_7 почав виводити його дружину з будинку, приставивши ніж до горла останньої; потерпілої ОСОБА_20 , яка надала показання, аналогічні за змістом тим, що були надані потерпілим ОСОБА_19 , а також вказала, що після нападу ОСОБА_7 посадив її до автомобіля, яким керував ОСОБА_8 , на якому вони разом з іншими обвинуваченими поїхали у невідомому їй напрямку, та при цьому їй на голову вдягнули темну тканину, в руку вложили гранату, вимагали надати відомості про місцезнаходження їх майна, назвати пін-код вкраденої банківської картки, погрожували зґвалтуванням, а далі надягнувши наручники та замотавши скотчем рот, вивезли в лісосмугу, де зняли їх та прив`язали її скотчем до дерева.
Крім того, вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих судом кримінальних правопорушень підтверджується й дослідженими судом письмовими доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви потерпілого ОСОБА_19 від 06.09.2015 року, про вчинення злочину в належному йому домоволодіння АДРЕСА_4 , де потерпілий зазначив про напад відкрите заволодіння в нього золотими виробами та мобільним телефоном (т.5 а.п.18); протоколом огляду місця події з фото таблицями від 06.09.2015 року, яким у присутності понятих зафіксовано місце вчинення злочину - домоволодіння АДРЕСА_4 , наявність пошкоджень у ньому, характерних для протиправного проникнення у житло, сліди пальців рук, плям бурого кольору схожих на кров тощо (т.5 а.п.20 30, 55-56); протоколом огляду місця події з фототаблицями від 08.09.2015 року, яким, у присутності понятих, було виявлено та вилучено металеву трубу на території місцевості між міським смітезвалищем та будівельною базою по вул. Тернівська м. Павлограда Дніпропетровської області (т. 5 а.п.57 - 60); протоколом огляду транспортного засобу марки «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, який перебував у користуванні ОСОБА_8 , з фототаблицями від 09.09.2015 року, яким, у присутності понятих, виявлено та вилучено мобільні телефони, сліди пальців рук, тощо (т.5 а.п. 65 - 76); висновком дактилоскопічної експертизи № 35/01-22 від 24.11.2015 року відповідно до якого проведене дослідження слідів пальців рук, вилучених під час проведення огляду транспортного засобу «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 в смт. Новомиколаївка Запорізької області, яким встановлено належність слідів пальців рук ОСОБА_8 ; довідкою комунального закладу «Палоградська міська лікарня № 4», якою зафіксовано звернення потерпілого ОСОБА_19 до цілодобового травматологічного пункту 06.09.2015 року о 02:00 год. з приводу кримінальної травми 05.09.2015 року, та встановлено попередній діагноз: множені забої, гематоми, рани голови, обличчя обох костей, вивих основної фаланги п`ятого пальця кисті (т.5 а.п.103); висновком судово медичної експертизи № 345 від 30.10.2015 року відповідно до якої потерпілому ОСОБА_19 була спричинені забійна рана волосистої частини голови тім`яної області зліва, забійна рана в міжбрівній області та забійна рана в проекції лівої брови (всього три), а також в довідці з травмпункту відмічені множинні синці в області обличчя, волосистої частини голови та кистей рук, кількість яких не вказана, які за своїм характером відносяться до ступеня легких, які утворилися по ударному механізму при не однократних (множинних) ударах твердими тупими предметами (т.5 а.п.105-106); висновком судово балістичної експертизи № 35/07-475 від 18.09.2015 року відповідно до якого, пістолет марки «Makarov», № НОМЕР_2 , та пістолет марки «KWC», без номеру, вилучені в ході огляду автомобіля марки «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 надані на дослідження є багатозарядними газобалонними пневматичними пістолетами калібру 4,5 мм, до категорії вогнепальної зброї не відносяться (т.5 а.п.141-144); висновком судово трасологічної експертизи за спеціалізацією 4.5 (Дослідження холодної зброї) № 35/03-477 від 19.09.2015 року відповідно до якого, надані на експертизу три ножі, вилучені 09.09.2016 року при огляді автомобіля «ВАЗ 2106» Д.Н.З. НОМЕР_1 в смт. Новомиколаївка Запорізької області не є холодною зброєю (т.5 а.п.150-153); висновком судово товарознавчої експертизи № 5188-15 від 16.10.2015 року відповідно до якої станом на 05.09.2015 року залишкова вартість мобільного телефону марки «Нокіа 6700», з урахуванням його зносу, становить 820 грн., залишкова вартість сім карток оператора «МТС», в кількості чотири штуки становить 60 грн., залишкова вартість мобільного телефону марки «Нокіа Х-2», з урахуванням його зносу становить 100 грн., залишкова вартість сім картки мобільного оператора «Київстар» становить 15 грн., залишкова вартість мобільного телефону марки «Самсунг GT-E 1225T», з урахуванням його зносу становить 100 грн., залишкова вартість мобільного телефону марки «Самсунг GT-E 1200І», з урахуванням його зносу становить 100 грн., залишкова вартість мобільного телефону марки «Самсунг GT 87500», з урахуванням його зносу становить 1 280 грн., залишкова вартість фотоапарата марки «Canon IXUS 220HS», з урахуванням його зносу становить 1 034 грн., залишкова вартість золотого браслету, з урахуванням його зносу, становить 19 950 грн., залишкова вартість чоловічої золотої печатки, з урахуванням його зносу, становить 2625 грн. (т.5 а.п.161-166); протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 11.10.2015 року згідно якого в присутності понятих, потерпілий ОСОБА_19 показав перебіг подій які мали місце 05.09.2015 року під час вчинення злочинних дій обвинуваченими за адресою: АДРЕСА_4 (т.5 а.п.239-248); протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицями від 12.10.2015 року відповідно до якого, в присутності понятих, потерпіла ОСОБА_20 показала перебіг подій, які мали місце 05.09.2015 року під час вчинення обвинуваченими злочинних дій за адресою: АДРЕСА_4 , а також на території авто бази (т.6 а.п.1-9); протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.09.2015 року, згідно якого в присутності понятих потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , кожний окремо, впізнали ОСОБА_7 , як особу, що вчинив відносно них злочини (т.6 а.п.81-87); протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицями від 15.09.2015 року, відповідно до якого в присутності понятих, та за участю захисника, обвинувачений ОСОБА_10 розповів про обставини вчинення злочину 05.09.2015 року за адресою: АДРЕСА_4 , за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначаючи про перебіг його вчинення (т.6 а.п.200-206); протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицями від 18.11.2015 року, відповідно до якого в присутності понятих та захисника обвинувачений ОСОБА_8 розповів про обставини вчинення злочину 05.09.2015 року за адресою: АДРЕСА_4 , за участю обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_26 (т.7 а.п.173-178).
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведення винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції оцінив вказані докази у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про їх належність, допустимість та достовірність.

Що стосується позиції прокурора, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також захисників ОСОБА_17 та ОСОБА_11 щодо доведеності вини обвинувачених у скоєних ними кримінальних правопорушень, при обставинах, що встановлено судом першої інстанції та правильності кваліфікації їх дій, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження дії обвинувачених були кваліфіковані органами досудового розслідування за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, та за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та від вказаного обвинувачення останні захищалися у суді. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, про наявність складу вказаних кримінальних правопорушень лише в діях обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 396 КК України.

З урахуванням обставин кримінального провадження та доказів на їх підтвердження, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції, колегія суддів з вказаними висновками погоджується та не вбачає підстав сумніватись у їх законності та обґрунтованості.

Так, виходячи з показань потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а також свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , під час нападу обвинуваченими використовувалися пістолет, ніж, а також металева труба. При цьому, потерпілі вказали, що під час нападу обвинувачені заволоділи майном потерпілих золотими браслетом та кільцем, а також мобільними телефонами, які були вилучені в останніх під час проведення огляду автомобіля, що відображено у протоколі огляду транспортного засобу марки «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , від 09.09.2015 року та фототаблицях до нього (т.5 а.п.65-76). Окрім того, під час нападу обвинувачені вимагали надати їм цінності, а в той час, коли ОСОБА_30 перебувала з ними в автомобілі, вони вимагали її повідомити місцезнаходження цінного майна, погрожуючи застосуванням насильства.

Поряд з цим, виходячи з показань, наданих обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , між ОСОБА_10 та потерпілим мав місце конфлікт, що не заперечував й сам ОСОБА_10 та зауважив, що вказаний конфлікт мав матеріальний характер.

На переконання колегії суддів вказані обставини у своїй сукупності, свідчать про наявність попередньої змови між обвинуваченими та спрямованість умислу останніх вчинити саме напад, спрямований на заволодіння майном потерпілих. При цьому, колегія суддів враховує також й те, що жоден з обвинувачених не зміг пояснити суду мотивів свого знаходження на території домоволодіння потерпілих, інших, ніж ті, що їм інкриміновано та спростувати зібрані докази на підтвердження їх злочинних намірів.

Щодо проникнення у житло потерпілих, а також погрози застосування відносно них насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, то зазначені обставини в повній мірі знайшли своє підтвердження під час судового розгляду у показаннях потерпілих та свідків, а також у протоколі огляду місця події. Як вбачається з показань потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , обвинувачені проникли до їх житла через розбите вікно. При цьому, свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , зазначили, що чули звук розбитого скла. Виходячи з протоколу огляду місця події з фототаблицями від 06.09.2015 року, на місці вчинення злочину були виявлені пошкодження, характерні для протиправного проникнення у житло (т.5 а.п.20-30, 55-56).
Виходячи з вимог ч. 3 ст. 187 КК України, під проникненням у житло розуміється незаконне вторгнення до них будь-яких способом (із застосування засобів подолання перешкод або без їх використання).
З огляду на те, що обставини незаконного проникнення обвинувачених до помешкання потерпілих в повній мірі підтверджується вказаними вище доказами, підстав сумніватись у правильності висновків суду щодо наявності зазначеної кваліфікуючої ознаки колегія суддів не вбачає.
При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що до будинку потерпілих проникали саме обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , оскільки при цьому враховано й пояснення самих обвинувачених та зазначених вище свідків. Разом з цим, доводи потерпілих про проникнення до їх будинку обвинуваченого ОСОБА_9 , хоча і не узгоджуються з вказаними вище доказами, суд враховуючи всі докази по справі в їх сукупності, вірно встановив обставини кримінального правопорушення, як то встановлено вироком суду, що не викликає сумніву.
При цьому, колегія суддів виключає можливість кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за іншими статтями закону України про кримінальну відповідальність, адже дії останніх в повній мірі відповідають суб`єктивній та об`єктивній стороні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Що стосується кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 146 КК України, колегія суддів зазначає, що вказаний злочин було вчинено в умовах очевидності, а тому сумніви щодо правильності висновків суду й в цій частині у суду апеляційної інстанції відсутні.

Матеріалами провадження, зокрема показаннями потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вивів останню з будинку з ножем біля горла та посадив до автомобіля, на якому він разом з рештою обвинувачених поїхали до лісосмуги. Очевидцями вказаної події були сусіди потерпілих свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які показання потерпілих підтвердили. При цьому, жоден зі свідків або потерпілих не вказав на те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 чинили перешкоди таким діям.

Виходячи з нормативного розуміння положень ч. 2 ст. 146 КК України, позбавленням волі є перешкоджання людині обирати за своєю волею місцезнаходження.

З огляду на те, що потерпіла ОСОБА_20 вказаного права була позбавлена під тиском з боку обвинувачених, вказані дії є достатніми для кваліфікації за ст. 146 КК України.

Щодо наявності такої кваліфікуючої ознаки, як попередня змова на вчинення інкримінованих злочинів, то вона також мала місце, оскільки поведінка обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до, під час та після вчинення кримінальних правопорушень, зокрема висловлення погроз, вимагання повідомити про місцезнаходження цінного майна, свідчить про спрямованість умислу узгодженість дій останніх.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 187 та ч. 2 ст. 146 КК України.

Що стосується доводів прокурора про необхідність кваліфікації також й дій обвинуваченого ОСОБА_8 за вказаними статтями закону України про кримінальну відповідальність, то на переконання колегії суддів останні є безпідставними.

Як вбачається з показань обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , як особу, у якої є водійське посвідчення, вони попросили підвезти до будинку потерпілих. Поряд з цим, виходячи з показань потерпілих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , ОСОБА_8 перебував в автомобілі поруч з будинком та жодних активних дій відносно потерплих не вчиняв.

Зважаючи на те, що, вказані обставини не можуть самі по собі вказувати на непричетність ОСОБА_8 до розбійного нападу, оскільки обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свою вину у вчинені інкримінованих їм кримінальних правопорушень не визнали, колегія суддів виходить з поведінки ОСОБА_8 під час вчинення злочину, який побоюючись решти обвинувачених, виконав їх вказівки та покинув місце злочину, коли отримав таку можливість. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вказані обставини мали місце тоді, коли потерпілу ОСОБА_20 ще продовжували утримувати у автомобілі. Наведене повністю відповідає показанням останньої, як і самих обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні вироку правильно кваліфікував дії обвинувачених та дійшов до обґрунтованого висновку про наявність їх вини у вчиненні інкримінованих судом кримінальних правопорушень.

Поряд з цим, надаючи оцінку доводам апеляційних скарг щодо здійснення досудового розслідування слідчими, які не мають відповідних повноважень, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про національну поліцію», колегія суддів зазначає, що під час досудового розслідування у встановленому законом порядку було визначено групу слідчих (т.5 а.п. 12-13), одним з яких ОСОБА_31 й було проведено досудове розслідування, як особою, яка в силу вимог ст. 3 КПК України в межах своєї компетенції уповноважена на його здійснення.

Що стосується доводів сторони захисту про порушення права на ознайомлення обвинувачених з матеріалами провадження, то вони, на переконання колегії суддів обґрунтованими визнані також бути не можуть. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після ухвалення вироку, обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за їх клопотанням, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 395 КПК України було забезпечено право на ознайомлення з матеріали кримінального провадження. Між тим, ОСОБА_9 з матеріалами справи ознайомився, однак обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_32 вказаним правом зловживали, у зв`язку з чим на підставі ухвали суду в їх ознайомлення зі справою було припинено. З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що жодних перешкод з боку суду для ознайомлення з матеріалами провадженні у обвинувачених не було.

Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо порушення його права на захист, у зв`язку з тим, що він не розумів зміст документів, як особа, яка не володіє українською мовою, колегія суддів зазначає, що під час судового провадження у відповідності з вимогами ст. 68 КПК України було залучено перекладачів, які приймали участь у кожному судовому засіданні, здійснював переклад перебігу судового засідання та посвідчували правильність перекладу ухвалених судом рішень протягом судового розгляду. Копію вироку суду йому також було вручено в перекладі на мову, якою він володіє. Зазначене право мати перекладача, було забезпечено обвинувачену ОСОБА_7 й під час досудового розслідування. З огляду на викладені обставини, колегія суддів не вбачає порушення права ОСОБА_7 на захист та з доводами останнього щодо істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону не погоджується.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів і особам обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, не одружений та не працює.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, вчинив злочини в період невідбутого покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду,одружений, не працює.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, вчинив злочин в період невідбутого покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком суду.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, вчинив злочини в період невідбутого покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком суду, одружений, не працює.
В якості обставин, що пом`якшують покарання суд врахував наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 хворого батька, у обвинуваченого ОСОБА_33 перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а у обвинуваченого ОСОБА_10 двох неповнолітніх дітей.
В якості обставин, що обтяжують покарання, суд врахував щодо кожного з обвинувачених рецидив злочинів.
Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Наведені обставини вчинення злочинів, їх характер, спосіб, а також наслідки, з урахування невизнання та часткового визнання обвинуваченими своєї вини, у своїй сукупності свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинувачених, виправлення яких можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, протягом визначеного судом першої інстанції строку.На переконання колегії суддів, таке покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

З огляду на викладене, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особам обвинувачених, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляціях мотивів не підлягає.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти, у зв`язку з відбуттям ним призначеного покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком три роки.

У відповідності до ст. 72 КК України, покарання у виді 50 годин громадських робіт, що невідбуте ОСОБА_8 за попереднім вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року переведено у покарання у виді позбавлення волі строком шість днів.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання у виді позбавлення волі строком три роки частини покарання - у виді позбавлення волі строком п`ять днів, що невідбуте ОСОБА_8 за попереднім вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком три роки п`ять днів.

Разом з цим, оскарженим вироком до покарання зараховано строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в період з дня його затримання до набрання вироком законної сили.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 був затриманий 09 вересня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, виходячи з наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів дійшла до висновку, що станом на день винесення рішення судом апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 повністю відбув покарання за оскаржуваним вироком, а тому підстави для подальшого тримання останнього під вартою відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України,

колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , а також прокурора Павлоградської місцевої прокуратури, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_18 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

ОСОБА_8 звільнити з-під варти негайно в залі суду у зв`язку з повним відбуттям ним призначеного покарання.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: