Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/101/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.01.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою останнього на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.11.2017 року якою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 02.10.2000 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ст. 94 КК України до 9 років позбавлення волі. Звільнений 26.12.2007 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 28 днів за постановою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2007 року;
- 14.03.2014 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 121 КК України до 9 років позбавлення волі,
відмовлено в задоволенні подання щодо заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме у виді обмеження волі.

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.11.2017 року відмовлено в задоволенні спільного подання начальника ДУ «Кропивницька ВК (№ 6)» та голови спостережної комісії при Кіровоградському міськвиконкомові про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно засудженого ОСОБА_7 .

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції вказав, що засуджений, який раніше відбував покарання у виді позбавлення волі за умисний особливо тяжкий злочин (умисне вбивство - ст. 94 КК України в редакції 1960 року) і до погашення або зняття судимості знову вчинив умисний злочин, за який його було засуджено до позбавлення волі, відбув більше половини строку покарання, призначеного йому судом, за вчинення умисного тяжкого злочину, має на даний час позитивне ставлення до праці, однак його поведінка за більший проміжок часу відбування покарання, як процес виправлення та перевиховання не є взірцевою, та такою, яка б свідчила про можливість застосування до нього такого заохочувального заходу, як заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та процес його виправлення і перевиховання не є стабільним та послідовним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та просить замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме у виді обмеження волі.

Своє прохання апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та допущена неповнота судового розгляду і обвинувальний ухил. Так, судом не було взято до уваги показання та доводи засудженого з приводу наявності заохочень, а саме 2 заохочення за навчання, 2 заохочення із промислової зони та 2 заохочення за проведені ремонтні роботи. При цьому, у рішенні суду помилково відображено, що апелянт має лише 2 заохочення. Наведені порушення, неа переконання апелянта, стали підставою для ухвалення незаконного та невмотивованого рішення, яке має бути скасованим.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.11.2017 року залишити без змін, перевіривши матеріали подання та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання в виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.
Законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована за певних умов.
Як слідує із матеріалів подання, ОСОБА_8 за час відбування покарання допустив 4 (чотири) порушення встановленого порядку відбування покарання, які на даний час погашені у встановленому законом порядку (а.п. 4, а.о.с. 15, 23, 73, 84, Т.1 ч.2), має 2 (два) заохочення за сумлінну поведінку, ставлення до праці та навчання (а.п. 4, а.о.с. 90, 92, Т.1 ч.2); з 17.12.2013 року перебував в СІЗО м. Кіровограда; з 15.08.2014 року відбуває покарання в Кропивницькій виправній колонії (№ 6) - за час відбування покарання в установі допустив 2 (два) порушення встановленого порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. При цьому, судом першої інстанції правильно зауважено, що засуджений 2 рази заохочувався за сумлінну поведінку, ставлення до праці та навчання (заохочення від 24.01.2017 року, від 13.07.2017 року), однак зміна його поведінки, що було підставою для заохочення, відбувалась напередодні виникнення у нього права на отримання заохочувальної норми (заміна невідбутої частини покарання більш м`яким), а не за весь період відбуття покарання.
Вказані обставини в їх сукупності, які належним чином оцінені судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого та вказують виключно про ситуативний характер його поведінки.

Окрім цього, слід зазначити, що наявні заохочення за зразкову поведінку, сумлінне ставлення до праці та навчання, а також позитивна поведінка на час внесення подання до суду, на переконання колегії суддів, самі по собі не можуть характеризувати засудженого тільки з позитивного боку за весь період відбування покарання в місцях позбавлення волі та з врахуванням зазначених вище обставин не свідчать про наявність достатніх підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Доводи апеляційної скарги засудженого з приводу того, що судом першої інстанції в ухвалі не вірно зазначено наявність у апелянта тільки двох заохочень, так як їх було шість, є необґрунтованими, адже із наданої суду довідки про наявність заохочень та стягнень (а.п. 4), ОСОБА_8 має лише два заохочення (24.01.2017 року та 13.07.2017 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, у зв`язку із чим апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.11.2017 року, якою відмовлено в задоволенні спільного подання начальника ДУ «Кропивницька ВК (№ 6)» та голови спостережної комісії при Кіровоградському міськвиконкомові про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4