Справа № 504/3703/17
Провадження № 1-кс/504/714/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,
іншого власника- ОСОБА_4 ,

слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області - ОСОБА_5 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Доброслав, клопотання слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 24 жовтня 2017 року, погодженого того ж дня прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001941 від 24.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2017 року слідчий СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_5 , подав до Комінтернівського районного суду Одеської області клопотання, яке в порядку ст. 199 ч. 1 КПК України погоджено прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001941 від 24.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Подане клопотання обгрунтоване тим, що 23.10.2017 року до чергової частини Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області надійшов повідомлення від автопатруля «Роща-704», про те, що під час відпрацювання районів Одеської області, а саме на автошляху Одеса- Южний, був зупинений автомобіль Форд Фокус, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .

Під час перевірки транспортного засобу встановлені розбіжності між відомостями зазначеними у свідоцтві про реєстрацію даного транспортного засобу, із відомостями, які містяться в обліках МВС України.

Посилаючись на те, що протоколом огляду транспортного засобу та реєстраційних документів від 23.10.2017 року вказаний транспортний засіб та реєстраційний документ вилучено у ОСОБА_4 , слідчий просив накласти арешт на вказаний транспортний засіб та реєстраційний документ, заборонивши розпорядження даними речами будь- якій особі.

В силу положення ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
В судове засідання прокурор та слідчий не з`явились, проте підтримали дане клопотання про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені.

До судового засідання викликаний ОСОБА_4 , який, на переконання слідчого судді, підпадає під термін «інший власник майна» виходячи з наступного:

Відповідно до пункту 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306 (далі- Правила), власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.
За змістом п.22 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України», яке набуло статусу остаточного за обставин, викладених у статті 44 § 2 Конвенції, поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права, і, таким чином, як власність в цілях вказаного положення.

Таким чином, суд переконаний, що фактично володіючи, та керуючи транспортним засобом автомобілем Форд Фокус, державний номерний знак НОМЕР_1 , на підставі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_2 , водій ОСОБА_4 відповідає вимогам терміну «інший власник», що визначений правилами ч. 1 ст. 172 КПК України.

В судове засідання ОСОБА_4 не з`явився, хоча був сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджено розпискою про явку в судове засідання з підписом ОСОБА_4 ..

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного:

Положенням ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен зясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого у кримінальному провадженні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже субєкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішення питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Перевіряючи правову підставу для арешту майна, слідчий суддя звертає увагу, що надане слідчим реєстраційне свідоцтво СХХ№ 654228 на автомобіль Форд Фокус, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , містить відомості про номер шасі (кузова, рами) даного автомобіля: НОМЕР_3 , який відрізняється від електронного запису номеру шасі (кузова, рами) даного автомобіля, що міститься в електроному реєстрі АІС «Автомобіль» НОМЕР_4 , а державний номерний знак по електроній базі взагалі належить автомобіль Мерседес.

За змістом протоколу огляду місця події від 23.10.2017 року, у відповідному місці кузову у підкапотному просторі автомобіля Форд Фокус, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 міститься номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , що відрізняється від вищенаведеного номеру у базі АІС «Автомобіль».

Отже, слідчий суддя дійшов переконливого висновку, що вищевказаний автомобіль у взаємозв`язку із реєстраційним свідоцтвом, реєстраційне свідоцтво на цей же автомобіль містять в собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відтак, відповідають визначеним у положенні ст. 98 КПК України критеріям.

Слідчий суддя вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, які вказують на ознаки вчинення кримінального правопорушення, зокрема, реєстраційне свідоцтво на транспортний засіб, пояснення громадянина ОСОБА_4 , протокол огляду місця події (у присутності понятих), витяг з бази АІС «Автомобіль», рапорт працівника поліції.

Відповідно до п.п. «в», п. 2.9 Правил водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу.
Одже, кримінальним провадженням підлягає перевірці належність ідентифікаційних номерів (знаків) даному автомобілю, законність реєстрації даного автомобіля, належність реєстраційних документів даному автомобілю, факт можливої підробки реєстраційних документів, у взаємозв`язку із необхідною ідентифікацією номерів кузову автомобіля.

Слідчий суддя дійшов до переконання, що правові підстави арешту повністю співвідносяться з встановленими обставинами даного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що реєстраційні та дозвільні документи на вищевказаний автомобіль, і сам автомобіль, мають повне відношення до предмету доказування в рамках кримінального провадження, і не вжиття заходів забезпечення кримінального провадження може привести до унеможливлення або суттєвого ускладнення встановлення істини по справі.

Обираючи відповідне забезпечення кримінального провадження, та вирішуючи питання про спосіб його виконання, слідчий суддя враховує, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 не є первинним власником даного транспортного засобу, придбав вказаний транспортний засіб у місті Херсон у ОСОБА_6 , в зв`язку із чим слідчий суддя переконаний, що існуються всі підстави побоюватись що незастосування певної заборони, або певного обмеження щодо даного майна, цілком ймовірно, призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, і т.п. цього майна, що відповідає критерію речовий доказ по даному кримінальному провадженню.

Слідчий суддя вважає, що арешт та заборона розпорядження вказаними речами є розумним та співмірним обмеженням права власності безпосередньому завданню кримінального провадження, і є необхідним у демократичному суспільстві, є доцільним саме на цій стадії досудового розслідування, а наслідки застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, на переконання суду, не виглядають надмірним тягарем для власника арештованого майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 93, 98, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Колопотання слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області майора поліції ОСОБА_5 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на речі, які вилучені в ході огляду місця події, в межах кримінального провадження № 0001941 від 23.10.2017 року, а саме:

Автомобіль Форд Фокус, державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 23.12.2014 року;

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 23.12.2014 року;

Заборонити розпорядження автомобілем Форд Фокус, державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 23.12.2014 року.

Роз`яснити, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала слідчого судді виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна або відмова у ньому можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1