Справа № 473/2474/17
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою
06.03.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні Арбузинського районного суду в смт.Арбузинка питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000110 від 22.01.2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000110 від 22.01.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289 КК України, ч. 3 ст. 187 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся з письмовим клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, мотивуючи його тим, що його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який немає, ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України і встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу та його продовженні, не зменшились і не відпали, а продовжують існувати.

Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а тому підставою вважати, що він може переховуватись від суду є те, що обвинувачений розуміє наслідки скоєного ним злочину та передбачену законом міру відповідальності, вже переховувався від органу досудового розслідування та перебував у розшуку в рамках даного кримінального провадження.

Крім того, ОСОБА_7 може впливати на потерпілого і свідків, показання яких мають важливе значення у провадженні, шляхом залякування та погроз, а також впливати на інших спільників вчиненні злочину, узгоджуючи з ними показання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що вказує на його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Отже, ОСОБА_7 , на думку прокурора, може перешкоджати кримінальному провадженню з метою уникнення відповідальності та затягування розгляду справи, а тому просить суд продовжити строк його утримання його під вартою на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники заперечили проти задоволення клопотання прокурора, посилались на те, що вказані прокурором ризики є безпідставними, не підтверджені доказами.

Вказували, що ОСОБА_7 від слідства не переховувався, оскільки перебував на лікування, про що в матеріалах провадження мається належне підтвердження. Окрім того, він частково визнає себе винним та є заінтересованим в швидкому розгляді кримінального провадження.

Просили врахувати показання потерпілого ОСОБА_11 та змінити вид запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий, не пов`язаний з позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_11 та представник потерпілого юридичної особи ПАТ «Зелений Гай» ОСОБА_12 в судове засідання не з`явились, про його дату, час і місце повідомлені належно.

В свою чергу, колегія суддів, заслухавши позиції сторони обвинувачення та захисту, перевіривши доводи та обґрунтованість заявленого прокурором клопотання, приходить до такого.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За правилом, що встановлене абзацом другим частини третьої статті 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців ( ч.3 ст. 331 КПК України).
Згідно ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2017 року ОСОБА_7 було змінено запобіжний захід у виді застави на тримання під вартою, оскільки останній порушив покладені на нього обов`язки, зокрема, отримав для внесення застави гроші, однак не вніс їх на депозитний рахунок, без дозволу слідчого змінив місце мешкання, за викликом слідчого не з`являвся, незважаючи на заборону, спілкувався з ОСОБА_13 .
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2017 року ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 08.08.2017 року з урахуванням того, що ризик переховування від слідства не зник і не зменшився, а також відсутності підстав для обрання іншого запобіжного заходу.
Таким чином, при зміні та продовженні запобіжного заходу ОСОБА_7 було об`єктивно встановлено дійсні ризики згідно кримінального процесуального закону, а тому не піддаючи рішення слідчих суддів сумніву та не порушуючи принцип правової визначеності, (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року), що є одним із основних аспектів принципу верховенства права, колегія суддів вважає, що на дайни час об`єктивні обставини, встановлені слідчими суддями при обранні та продовженні запобіжного заходу, не є спростованими.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відносно нього саме такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
При цьому, колегія суддів, враховуючи, що лише ступінь тяжкості інкримінованих правопорушень не може бути безумовною підставою для утримання особи під вартою, бере до уваги наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків у даному, конкретному випадку, існування яких ставить під загрозу забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього кримінальним процесуальним законом обов`язків, а як наслідок, і досягнення мети застосування запобіжного заходу.
Зокрема, існування ризику переховуватись від суду обумовлюється тяжкістю інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке згідно ч.5 ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів.
Окрім цього, провадження, в рамках якого ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, перебуває на стадії судового слідства, на даний час не допитані свідки обвинувачення, може виникнути необхідність додаткового допиту потерпілого, а тому ризик впливати на свідків та потерпілого не відпав.
Щодо ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, то про його наявність свідчать дані про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.
Тож, оцінивши в сукупності наявність вищезазначених ризиків і обставин, що регламентовані ч.1 ст. 178 КПК України та враховуються, зокрема, і при продовженні запобіжного заходу, а також вагомість доказів, якими обґрунтовуються ці обставини, колегія суддів прийшла до висновку про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .
Обговорюючи питання про можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, зокрема, домашній арешт, колегія суддів виходила з недостатньої вагомості аргументів сторони захисту і прийшла до висновку про недоцільність такої зміни, з огляду на таке.
Самі по собі факти наявності постійного місця проживання та реєстрації, обробітку земельної ділянки, відсутності свідчень про вплив на потерпілого чи свідків не можуть бути достатніми підставами для застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, оскільки суд робить висновки про необхідність продовження дії того чи іншого виду запобіжного заходу чи його зміни виключно з підстав існування та доведеності ризиків, регламентованих ст. 177 КПК України та з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України.
Можливість застосування застави чи особистої поруки відносно ОСОБА_7 на даному етапі виключається у зв`язку з відсутністю підстав для цього.
Більш того, ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва було встановлено порушення ОСОБА_7 обов`язку щодо внесення застави, а також невиконання ним інших процесуальних обов`язків.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не є співмірним встановленим ризикам та тяжкості інкримінованого обвинуваченому правопорушення.
З огляду на таке, колегія суддів вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи, на переконання суду, не здатні забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам.
Ураховуючи, що будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів на даному етапі не встановила, а тому приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до 03 травня 2018 року включно з підстав, що викладені вище.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 176-178, 183, 193-194, 196, 205, 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
Дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Мартинівське, Вознесенського району, Миколаївської області, в рамках кримінального провадження № 0000110 від 22.01.2017 року, продовжити до 03 травня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3