Справа № 675/589/18
Провадження № 1-кп/675/53/2018
У Х В А Л А

"29" березня 2018 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , та його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ізяслав кримінальне провадження № 0000056 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 24.11.2015 Ізяславським районним судом Хмельницької області за ст. 121 ч. 1, ст. 146 ч. 1, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням на строк 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 04 лютого 2018 року близько 19 год. 20 хв. в м.Ізяслав, на землі, поблизу будівлі автовокзалу, що знаходиться по вул. Оніщука, 9, знайшов належний ОСОБА_4 мобільний телефон «Samsung GT-S 7710», в який була вмонтована сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер: НОМЕР_1 , який останній загубив з власної неуважності. В той же час, ОСОБА_5 помітив в будівлі автовокзалу банкомат ПАТ КБ «Приватбанк» та вирішив за допомогою даного телефону здійснити видачу готівкових коштів належних власнику мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , за допомогою комбінації НОМЕР_2 на знайденому телефоні, дізнався абонентський номер телефону ОСОБА_4 . Після чого, через функцію банкомату «зняття готівки без картки», ввів отриманий абонентський номер телефону, а саме: НОМЕР_1 в електронну систему банкомата. Надалі, через сервісний центр КБ «Приватбанк», на мобільний телефон ОСОБА_4 , який на той час перебував у ОСОБА_5 , надійшло СМС повідомлення з кодом доступу до банківського рахунку № НОМЕР_3 , який ОСОБА_4 , в особистих цілях, відкрив у ПАТ КБ «Приватбанк».

В подальшому, ОСОБА_5 , з метою заволодіння коштами ОСОБА_4 , усвідомлючи протиправність своїх дій, діючи умисно та керуючись корисливим мотивом, таємно викрав, шляхом введення отриманого через СМС повідомлення коду в операційну систему банкомата та подальшого зняття із банківського рахунку останнього коштів в сумі 500 грн., які у вигляді готівки отримав у зазначеному банкоматі та в подальшому витратив на власні потреби.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 спричинив для ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 500 грн.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_4 просили затвердити угоду про примирення.

Прокурор проти затвердження даної угоди заперечував, зазначаючи на тому, що узгоджена сторонами міра покарання не відповідає особі обвинуваченого та інтересам суспільства.

Згідно з положеннями ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 КПК України, або призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Перевіривши угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, яка укладена 28.03.2018 року, ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину за ст. 185 ч. 1 КК України. Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу, розміром 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Однак слід вказати, що згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Угодою про примирення передбачено призначене покарання лише за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без врахування попереднього вироку, за яким ОСОБА_5 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі зі звільненням останнього від його відбування з іспитовим строком.

Тобто, сторонами при укладені угоди про примирення не взято до уваги той факт, що ОСОБА_5 вчинив злочин під час іспитового строку, хоча згідно обвинувального акту вбачається що останній раніше судимий за вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24.11.2015, та не заперечується ним у судовому засіданні.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Роз`яснено, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Водночас сторонами, взагалі не зазначено та не враховано при укладені угоди про примирення вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24.11.2015, а лише передбачено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України без визначення остаточного покарання за сукупністю вироків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Частиною 7 ст. 474 КПК України передбачено обов`язок суду щодо перевірки угоди на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і зазначені підстави, у разі встановлення яких суд відмовляє в затвердженні угоди, а саме якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Крім того, зазначеною нормою передбачено, що у разі відмови в затверджені угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.

Відповідно до вимог п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення кримінального провадження на підставі угоди» за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 раніше судимий вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24.11.2015 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 146, 70 КК України, до 5 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки, а тому ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку.

Крім того, згідно п. 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» - якщо ж підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК. Проте вказані вимоги закону сторонами при укладені угоди не виконані.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та не відповідають інтересам суспільства, а відтак суд вважає за необхідне відмовити в затвердженні угоди та продовжити судове провадження у загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 471, ч.7 ст. 474 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
У затвердженні угоди про примирення від 28 березня 2018 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_5 , його захисником ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_4 відмовити.
Судове провадження продовжити в загальному порядку в приміщенні Ізяславського районного суду Хмельницької області.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1