Справа № 744/535/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/925/2017
Категорія - ч. 1 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його законного представника ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

адвоката ОСОБА_10

прокурора ОСОБА_11

Розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000318,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мар`їнка Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 14 600 грн. матеріальної та 2 000 грн. моральної шкоди, 3 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 880 грн. 40 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, будучи неповнолітнім, ОСОБА_6 09.11.2016 року близько 17.00 години, проходячи повз будинок 26 по вул. Сонячній в м. Семенівка Чернігівської області, помітив припаркований автомобіль марки «Мерседес Бенц» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 . У подальшому ОСОБА_6 , користуючись тимчасовою відсутністю власника автомобіля та сторонніх осіб, через незамкнені передні водійські дверцята, проник в салон автомобіля, звідки викрав чоловічу сумочку, вартістю 90 грн., в якій знаходились грошові кошти в сумі 15 000 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 15 090 грн.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд, мотивуючи тим, що висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки його грошей з автомобіля, не підтверджені зібраними доказами, викликають сумнів у їх правильності.

Показання обвинуваченого про обставини крадіжки загального характеру та без будь-якої деталізації обставин вчинення злочину. ОСОБА_6 не зміг чітко вказати на місце, де він викинув викрадену сумку, у нього була викрадена сума 15 000 гривень, тоді як зі слів обвинуваченого тільки - 12 000 гривень. По поясненнях ОСОБА_6 він відкрив водійські двері автомобіля, але відбитки пальців його рук були знайдені ще і на зовнішній стороні правих передніх та задніх дверей.

Не зміг обвинувачений пояснити і ту обставину, звідки у викраденій ним сумці, окрім належних йому документів, були виявлені і документи на сторонніх осіб.

Потерпілий звертає увагу, що вилучення відбитків пальців рук під час проведення огляду місця події 09.11.2016 року, проводилося з порушенням закону, оскільки поняті були усунуті від вилучення фіксації слідів, які не були опечатаними та скріпленими підписами понятих. Слідчий мав доступ до цих відбитків, а тому потерпілий допускає фальсифікацію цього доказу та вилучення відбитків слідів рук з іншого автомобіля.

Апелянт піддає сумніву і висновок дактилоскопічної експертизи, з описової частини якої не вбачається, з яких підстав експерт прийшов до висновку, що сліди пальців рук належать саме ОСОБА_6 , фототаблиці не містять порівняльного аналізу таблиць слідів пальців рук, виявлених під час огляду та тих, що на дактилокарті. Заключна частина висновку експерта суперечить вступній його частині, з якої вбачається, що на експертизу було надано дев`ять слідів пальців рук, а експерт прийшов до висновку, що з наданих відбитків шість придані для ідентифікації, а дев`ять ні.

Не всі свідки, заявлені стороною обвинувачення, були допитані у судовому засіданні. Переконаний у тому, що всі суперечності надають підстави вважати, що крадіжка була вчинена не ОСОБА_6 , а його сусідкою ОСОБА_12 , яка в період часу, коли сталась крадіжка, кілька разів проходила повз його автомобіль.

Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн. є замалим, з огляду на страждання, незручності та значний час, що був ним витрачений на відновлення викрадених документів, а також те, що завдана шкода на даний час є невідшкодована винною особою, та просить стягнути на свою користь 10 000 грн. моральної шкоди.

Міру покарання вважає занадто м`якою, оскільки визнання вини та щире каяття є формальним, вибачення обвинувачений у нього так і не попросив. Особа, що вчинила крадіжку, на його думку, заслуговує більш суворого покарання.

Заслухавши доповідача, потерпілого та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення, обвинуваченого, його законного представника та захисника, які заперечували проти аргументів потерпілого, прокурора, який не вбачав законних підстав для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, о 18 годині 40 хвилин 09 листопада 2016 року потерпілим ОСОБА_9 була подана заява про вчинення в цей день у період часу з 16 години 30 хвилин до 18 години, з незамкненого автомобіля «Мерседес», зупиненого біля його будинку, барсетки, в якій знаходилися документи та кошти в сумі 15 тис. грн. ( протокол прийняття заяви на а. с. 94).

Через 10 хвилин після одержання заяви про вчинення злочину, працівники поліції розпочали огляд місця події 9 листопада 2016 року о 18 годині 50 хвилин. Предметом огляду був автомобіль «Мерседес-Бенц» р. н. з НОМЕР_1 , дозвіл на проведення якого надав ОСОБА_9 .

Автомобіль був припаркований на узбіччі поряд з домоволодінням по АДРЕСА_3 . На момент огляду передні двері водія були відкритими. Пошкоджень замків на усіх дверях в автомобілі, виявлено не було. Із зовнішньої поверхні автомобіля справа на передніх та задніх дверцятах були виявлені сліди пальців рук, які за допомогою липкої стрічки були перенесені на дактилоскопічну таблицю, яка є складовою частиною протоколу огляду місця події ( а. с.86-93)

В ході огляду місця події злочину були присутні двоє понятих, які підписали протокол огляду та дактилоскопічну таблицю, складену на місці огляду 09.11. 2017 року ( а. с. 93)

Доводи апелянта, що дактилоскопічна таблиця не була опечатана, через що він не впевнений, що сліди пальців рук є непідробленими слідчим, не заслуговують на довіру. Спосіб перенесення слідів пальців рук з поверхні автомобіля на паперовий аркуш, виключає припущення потерпілого. Місця виявлення відбитків були оброблені порошком, який після прикладення до них липкої стрічки, відобразив сліди на її поверхні. Усі відрізки стрічки наклеєні на дактилоскопічну таблицю, яку підписали обидві поняті та слідчий, їх підробити неможливо, опечатувати на було потреби, оскільки використання липкої стрічки фіксує ці сліди в момент вилучення.

Призначаючи дактилоскопічну експертизу, слідчий відібрав відбитки пальців рук у потерпілого та трьох осіб, які підпали під підозру, в тому числі і у обвинуваченого ОСОБА_6 .

Дактилоскопічна таблиця, складена під час огляду місця події злочину разом з дактилокартами на чотирьох осіб, були направлені на експертизу в спеціальному номерному пакеті Національної поліції України із самоклеючим клапаном та індивідуальним номером. Цілісність пакету не була порушена. Ілюстративна таблиця до висновку дактилоскопічної експертизи, дозволяє судити про те, що в розпорядженні експерта перебувала дактилоскопічна таблиця, сліди пальців рук з якої були вилучені з місця події злочину.

Критика апелянтом висновку експерта з приводу кількості пальців рук придатних для ідентифікації та непридатних, змісту та висновків експерта, нічим не обґрунтована.

На першому відрізку липкої стрічки дактилоскопічної таблиці, складеної під час огляду місця події, відкопійовані п`ять слідів папілярних узорів.

На другому відрізку липкої стрічки вісім слідів папілярних узорів. На третьому відрізку липкої стрічки два сліди папілярних узорів. Всього 15 слідів папілярних узорів, а не 9 слідів пальців рук, як помилково порахував слідчий, підписуючи протокол огляду місця події та дактилоскопічну таблицю, не побачивши накладення одних відбитків пальців на інші.

Згідно висновку судової дактилоскопічної експертизи, серед наданих на дослідження слідів папілярних узорів, на першій стрічці чотири сліди з дактилоскопічної таблиці, належать ОСОБА_6 , який залишив їх безіменним, середнім, вказівним та великим пальцем лівої руки, та на третій стрічці два сліди, які він залишив вказівним та середнім пальцями правої руки ( а. с. 68-81).

Перелічені сліди пальців рук обвинуваченого були виявлені на зовнішній поверхні справа, задніх та передніх дверей автомобіля потерпілого. Порівняння слідів з місця вчинення злочину з дактилокартами, проведене експертом з описом розмірних характеристик, загальних та окремих ознак слідів папілярних узорів, наглядно складені таблиці, фотографії зі збільшенням зображення, по яких зроблений висновок про належність відбитків обвинуваченому.

Аргументи потерпілого про причетність до крадіжки інших осіб, нічим не обґрунтовані.

Обвинувачений ОСОБА_6 як під час судового засідання в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді визнав, що він з незамкненого автомобіля викрав сумку з грошима потерпілого. На автомобілі потерпілого були виявлені відбитки його пальців з обох рук. Розташування відбитків на зовнішній поверхні автомобіля вказує на те, що він намагався бути непоміченим під час заволодіння майном, яке перебувало у салоні автомобіля.

Посилання потерпілого на виявлення у обвинуваченого документів на ім`я інших людей, не ставлять під сумнів правильність висновків суду. Під час особистого огляду речей обвинуваченого у нього були виявлені документи на ім`я ОСОБА_13 , викрадені з автомобіля ГАЗ-31105 СВ 9227 ВС по вул. Горавовка м. Семенівка.

Свідки обвинувачення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 не допитувались судом, оскільки прокурор і потерпілий не наполягали на їх виклику та просили суд закінчувати судовий розгляд без допиту цих свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Відмова прокурора забезпечувати явку свідків та згода на це потерпілого, позбавляла суд законних підстав самостійно викликати та допитувати свідків.

Неточності в показаннях обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, викликані саме особливостями характеру обвинуваченого, обставинами вчинення злочину і ніяким чином не пов`язані з версією потерпілого, що неповнолітній обвинувачений вирішив взяти на себе провину за крадіжку, вчинену іншою особою.

Отже, суд першої інстанції належно оцінив усі зібрані докази і дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки грошей з автомобіля потерпілого, разом із сумкою, в якій вони зберігалися.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винного, який вчинив злочин будучи неповнолітнім, умови його життя та виховання, а саме те що він виховується однією матір`ю, часто хворів, при цьому проблем з його вихованням не було, стосунки в родині є доброзичливими, спиртні напої обвинувачений не виживає, з особами, схильними до вчинення злочинів, не спілкується, перебуває на обліку в центрі зайнятості, у вчиненому щиро розкаявся, визнав свою вину та готовий нести відповідальність, в тому числі і матеріальну.

З урахуванням обставин справи, позитивних даних про особу винного, його зізнання та каяття, покарання у виді громадських робіт є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових злочинів.

Визначаючи розмір моральної шкоди в розмірі 2000 грн., районний суд вірно виходив з принципів розумності та співрозмірності. Прохання в апеляційній скарзі потерпілого про збільшення морального відшкодування до 10 000 грн., нічим не мотивоване та не підтверджене. Через крадіжку грошей потерпілий фізичних страждань не зазнав, через моральні страждання - до лікаря не звертався. Крадіжка коштів сталася через необачність потерпілого, який залишив сумку з коштами в автомобілі, не закривши його дверей, чим створив умови для крадіжки.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження захисник обвинуваченого подав заяву про застосування амністії. Обвинувачений ОСОБА_6 просив застосувати до нього амністію. Клопотання захисника підтримала законний представник ОСОБА_7 .

Відповідно до п "а" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року і поширюється на осіб, які вчинили злочини по день набрання чинності цим законом включно, підлягають звільнення від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, особи визнанні винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким чи особливо тяжким, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час вчинення злочину 09 листопада 2016 року, не виповнилося 18 років. Злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України, віднесений до категорії середньої тяжкості. Обставин, які б виключали застосування до нього амністії, не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Засудженого ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання, призначеного за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2017 року, на підставі п «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20