Провадження №1-кс/200/2138/18
Справа №200/2170/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ
15 лютого 2018 року м. Дніпропетровськ
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -
ВСТАНОВИЛА:
Слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із клопотанням про арешт майна, яке погоджено з прокурором відділі прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 .
Відповідно до матеріалів клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000013 від 10.01.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Під час досудового слідства було встановлено, що 02.12.2016 р. ОСОБА_5 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що між ним та ОСОБА_6 08.09.2015 було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав грошові кошти у розмірі 100 тис. грн. Забезпеченням повернення боргу виступило домоволодіння та земельна ділянка на АДРЕСА_1 . У визначений термін ОСОБА_6 борг не повернув, таким чином позивач просив суд визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №200/20804/16-ц задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та визнано за позивачем право власності на нерухоме майно, а саме: домоволодіння загальною площею 48,5 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,0632 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 . На підставі вищевказаного рішення суду за ОСОБА_5 26.12.2016 було зареєстровано право власності приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (індексний номер: 33195894 від 27.12.2016). 26.01.2017 р. було укладено договір купівлі-продажу (зареєстрований в реєстрі під №68) земельної ділянки :02:358:0072), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 26.01.2017 р. було укладено договір купівлі-продажу (зареєстрований в реєстрі під №67) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 . 02.02.2017 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно запис щодо знищення об`єкту нерухомого майна (індексний номер рішення 33764695). 21.02.2017 р. було укладено договір купівлі-продажу (зареєстрований в реєстрі під №205) земельної ділянки :02:358:0072), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 . Також, встановлено, що інвентаризація зазначеного домоволодіння не проводилась, вказану адресу на території міста жодній будівлі не присвоювалась. Право власності на вказану земельну ділянку та домоволодіння за ОСОБА_6 не реєструвалося. Державний акт на право власності на землю серії ДП №009371 від 05.09.1995, зареєстрований в Книзі записів державних актів за №271, який було подано до суду, є підробним, що підтверджується наявними у інших осіб Державними актами вказаної серії та реєстрації. Так, Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП №009371 від 21.02.1998, зареєстрований в книзі записів державних актів за №009371 видано на ім`я ОСОБА_12 та підтверджує право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП №000271 від 05.09.1995, зареєстрований в книзі записів державних актів за №271 видано на ім`я ОСОБА_13 та підтверджує право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 . Ураховуючи той факт, що земельна ділянка :02:358:0072 має ознаки речових доказів, оскільки набута кримінально-протиправним шляхом та отримана юридичними особами внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді її арешту. 14.02.2018 р. слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом земельної ділянки з кадастровим номером :02:3578:0072. Застосування вищевказаного заходу забезпечення кримінального провадження обумовлено необхідністю збереження речових доказів.
В судове засідання слідчий не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав та просив задовольнити.
Власник земельної ділянки ОСОБА_11 в судове засідання не викликалась за обґрунтованим клопотанням слідчого в порядку ч.2 ст.172 КПК України, з метою унеможливлення відчуження земельної ділянки до вирішення питання про арешт майна.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Клопотання слідчого відповідає вимогам, встановленим ст.171 КПК України.
Відповідно до ст.172 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Враховуючи, що майно, на яке прохає накласти арешт слідчий, є предметом злочинного посягання, та є набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, його визнано речовим доказом, накладення арешту на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер :02:358:0072 за адресою: АДРЕСА_1 , є доцільним, оскільки дозволить запобігти її відчуженню, перетворенню, шляхом зміни її властивостей чи поділу.

При цьому, обираючи спосіб забезпечення кримінального провадження, виходжу з того, що заборони на відчуження майна є достатньо для цілей його збереження у незмінному стані.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-172, 309-310, 369, 371-372, 395 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання слідчого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер :02:358:0072 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_11 , шляхом накладення заборони на її відчуження (розпорядження) у будь-який спосіб.
На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляцію безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти діб з дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1