Справа № 339/62/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2017 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальні провадження №0000865,0000901 щодо обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою освітою, непрацюючого, інваліда другої групи, згідно ст. 89 КК України є особою, що немає судимості,
за ч.1 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна та незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна вчиненому повторно при таких обставинах.
19.11.2016 року в обідню пору, маючи умисел на таємне викрадення лісопродукції, а саме дощок на земельній ділянці в АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 , приїхав до вказаного місця.
Реалізовуючи свій злочинний умисел на викрадення чужого майна з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу зайшов на територію даної земельної ділянки, з якої з допомогою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які не усвідомлюючи, що ОСОБА_4 здійснює попередньо сплановану крадіжку, таємно викрав дошки в кількості 6.5 метрів кубічних, довжиною 4.5 метри на загальну суму 14950 грн., загрузивши їх у автомобіль, з власником якого попередньо домовився про продаж лісопродукції.
Таким чином, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 збитків на загальну суму 14950 грн.
Продовжуючи свої злочинні дії, 08.12.2016 року в першій половині дня ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення лісопродукції, а саме: дерев`яних брусів, які знаходились на цій же земельній ділянці в АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_6 , знову приїхав до вказаного місця.
Скориставшись тим, що огорожа ділянки ОСОБА_6 частково пошкоджена, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, зайшов на територію даної земельної ділянки, з якої за допомогою ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які не усвідомлюючи, що останній здійснює попередньо сплановану крадіжку, виніс за територію господарства 10 брусів породи «ялина» (смерека) розмірами: 2 (два) бруси довжиною 6м. 30 см, шириною 30 см та 25 см прямокутної форми, товщиною 12 см; 3 (три) бруси кожен з них становить 3.5 м., шириною 30 см, 22 см та 20 см напівпрямокутної форми, товщиною 12 см; 4 (чотири) бруси довжиною 3.5 м, шириною 26 см, 18см, 20см та 20 см прямокутної форми, товщина яких становить 12 см та 1(один) брус довжиною 6.5 см товщиною 12 см., загальною кубомасою 1.02 м3 та загальною вартістю 2 346 грн.
Після чого ОСОБА_4 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, вищеперераховані бруси в кількості 9 штук завантажив на автомобіль, який орендував завчасно. Проте, коли останній брус ще перебував на землі біля автомобіля, ОСОБА_4 був помічений власником лісопродукції ОСОБА_6 , внаслідок чого не виконав усіх дій, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця.
Винність ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, окрім визнання ним вини та власного зізнання у вчиненому повністю підтверджується сукупністю належних, допустимих і узгоджених між собою доказів, досліджених судом безпосередньо в судовому засіданні відповідно до ст.92 КПК УКраїни.
Так, обвинувачений по двох епізодах визнав свою вину у вчиненому, хоч спочатку визнавав вину частково, вказуючи на те, що крадіжку він вчинив з ініціативи чоловіка на ім`я " ОСОБА_15 " кавказької національності, з яким познайомився в жовтні 2016року і саме він запропонував йому таким чином заробити кошти.
Однак в процесі судового розгляду він повністю визнав себе винним і вказував на те, що в листопаді 2016року приїхав з хлопцями, які не знали, що чиниться крадіжка, до м.Болехова, викрав дошки з будови та відвіз в м.Калуш. Коли приїхав другий раз на ту ж саму будову, то його затримала поліція. Зазначив, що " ОСОБА_15 " не знав, що деревина з домогосподарства потерпілого викрадається ним.
По епізоду вчинення крадіжки 19.11.2016 року ( ч.1 ст.185КК України).
Потерпілий ОСОБА_6 підтвердив факт крадіжки та вказав, що коли приїхав з вахти, то йому подзвонив ОСОБА_16 та повідомив, що на його земельній ділянці ( на будові) все відкрито. Приїхав на місце та виявив, що немає дощок в кількості 6 кубм. і став розпитувати сусідів. ОСОБА_17 повідомив, що бачив, як невідомі особи завантажували дошки, але не зміг до нього додзвонитися. На дошки документів немає, купив їх по 500 доларів США за метр кубічний у чоловіка, який на даний час перебуває за кордоном.
Пояснення потерпілого та обвинуваченого щодо обставин вчинення крадіжки узгоджуються із матеріалами справи.
Зокрема, з протоколу прийняття заяви від 20.12.2016 року від ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що потерпілий зазначив про те, що в період часу 18-19 листопада невідомі особи з території в АДРЕСА_2 вчинили крадіжку дощок близько 6.5 кв.м. (а.с.165 том.1).
Як зазначено в протоколі огляду місця події від 22.12.2016 року, місцем вчинення злочину є територія в АДРЕСА_2 , яка загороджена дерев`яною огорожею, її частина (близько 10 метрів) пошкоджена та розташована в горизонтальному положенні на трав`яному покриві, вхід на цю територію розташований через двохтворчасті ворота, які пошкоджені (а.с.166 том.1).
Згідно довідки вартість викраденого пиломатеріалу хвойного необрізного становить 2300 грн. за 1 куб.м. (а.с.167 том.1).
В протоколі проведення слідчого експерименту від 22.02.2017 року з фото таблицями зафіксовано при яких обставинах обвинувачений вчинив крадіжку. Зокрема, ОСОБА_4 вказав територію господарства, належного ОСОБА_6 , після чого зайшовши на неї, показав місце, звідки викрав дошки, а потім показав грунтову дорогу, де знаходився автомобіль, на який він погружав викрадені дошки (а.с. 185-189 том.1).
Як пояснив свідок ОСОБА_18 (сусід потерпілого) в листопаді 2016року в обідню пору їхав додому і побачив, як вантажать дошки з будови потерпілого, а вантажний автомобіль перегородив дорогу. Повертаючись з обіду запитав в незнайомих осіб, що вони роблять та отримав відповідь, що такі дії вчиняються з дозволу господаря. Щоб переконатися в тому, зателефонував потерпілому, але дозвонитися не міг. Чоловіка кавказької національності не бачив, обвинувачений був знервований.
Свідок ОСОБА_8 , знайомий обвинуваченого, пояснив, що особа кавказької національності на ім`я " ОСОБА_15 " запропонував роботу по завантаженню дошки, побіцявши заплатити 150грн. Їхали бусом разом з обвинуваченим, ОСОБА_11 , " ОСОБА_15 ", інших осіб не знає. Приїхавши в м.Болехів на новобудову, автомобіль зупинився та стали завантажити дошку, на яку показував " ОСОБА_15 ". До них підійшов чоловік та спитав, що вони роблять і вони відповіли, що це з дозволу ОСОБА_19 . Вантажили дошку разом з обвинуваченим в автомобіль. Після завантаження поїхали в м.Калуш, в автомобілі їхав як " ОСОБА_15 ", так і обвинувачений. Під`їхали до гаражу на вул.Рубчака, де розвантажили дошку. Потім поїхали до обвинуваченого додому, через деякий час ОСОБА_4 привіз їм гроші - по 150 грн. Яка була домовленість між обвинуваченим та " ОСОБА_15 " він не знає.
Свідок ОСОБА_9 вказав, що 18 листопада 2016 року особа кавказької національності на ім"я " ОСОБА_15 ", з яким він познайомився на вулиці, запропонував роботу завантажити дошку. Наступного дня " ОСОБА_15 " забрав його з дому і коли прийшли до автомобіля, то там вже були: обвинувачений, якого він добре знає, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 . Приїхали на місце - новобудову, яка була відкрита, ОСОБА_15 сказав, що мають робити і поїхав автомобілем назад. Коли завантажували дошки, то приходив сусід і запитував, що вони роблять. Вони відповіли, що від ОСОБА_19 , як говорив ОСОБА_15 . Потім приїхав ОСОБА_15 і вони поїхали в м.Калуш, де на вул. ОСОБА_20 розвантажили дошку в гараж. Дошки були тяжкі, носили по двоє. Покази на досудовому слідстві давав інші тому, що боявся " ОСОБА_15 ".
В той же час пояснення цих свідків в тій частині де вони вказують, що їхніми діями керував особа на ім"я " ОСОБА_15 " суперечать показанням самого обвинуваченого, в яких він підтвердив, що " ОСОБА_15 " не знав про те, що деревина з господарства потерпілого викрадається ним.
По епізоду незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна 08.12.2016року ( ч.3 ст.15, ч.2 ст.185КК України).
Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що про факт вчинення крадіжки він дізнався з телефонного дзвінка ОСОБА_16 , який йому повідомив, що знову завантажують деревину з його новобудови. Він зразу ж приїхав і перегородив дорогу, сфотографував номер автомобіля і водій запитав, що він робить. Він повідомив водію, що він власник деревини і невідомі особи почали розвантажувати бруси, але він заборонив розвантажувати та викликав поліцію. Водій повідомив йому, що йому заплатили 1000 грн. і попросили перевезти бруси. Підійшов сусід ОСОБА_17 та повідомив, що це ті особи, які були першого разу та викрали дошки.
В письмовій заяві від 08.12.2016 року потерпілий вказав про обставини вчинення щодо нього злочину. Зокрема, зазначив, що 08.12.2016 року невідомі особи з земельної ділянки в АДРЕСА_2 , власником якої він є , вчинили крадіжку належних йому дерев`яних брусів, вказаних осіб виявлено на його земельній ділянці (а.с.191 том.1).
Протоколом огляду місця події від 08.12.2016 року з фото таблицями зафіксовано місце вчинення злочину, яким є територія в м.Болехові по вул. Відродження, 15., біля вхідних воріт якої знаходиться автомобіль марки МАН д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_21 . У кузові автомобіля знаходяться дерев`яні бруси в кількості 9шт., а неподалік на землі знаходиться ще 1 дерев`яний брус породи ялина, загальною кубомасою 1.01. куб м.
Із фото таблиць до протоколу огляду місця події вбачається, що вказана територія огороджена дерев`яною огорожею, частина якої пошкоджена (а.с.192-197 том.1).
Постановою від 08.12.2016 року 10 дерев`яних брусів породи ялина визнано речовими доказами та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , автомобіль марки МАН дн.з. НОМЕР_1 , як речовий доказ, передано на зберігання власнику ОСОБА_21 (а.с.198-200 том.1).
У протоколі проведення слідчого експерименту від 25.02.2017 року з фото таблицями відображено дії ОСОБА_4 щодо обставин вчинення ним крадіжки. Так, він вказав на територію господарства, належного ОСОБА_6 та показав місце, звідки викрав дерев`яні бруси; вказав на ґрунтову дорогу, де знаходився автомобіль, на який погружав дерев`яні бруси.
Під час слідчого експерименту обвинувачений вказав, що приблизно у листопаді 2016 року він на одній із вулиць в м.Болехові побачив територію, на якій були дерев`яні будівельні матеріали. Попередньо в м.Калуші з оголошення дізнався, що є особи, які хочуть купити бруси, тому вирішив їх викрасти (а.с.203-207 том.1).
Свідок ОСОБА_14 підтвердив, що 08.12.2016 року до нього підійшов обвинувачений та запропонував роботу : завантажити дошки і заробити 150 грн. Маршрутним таксі ( хто його замовив не знає) приїхали до м.Болехів 9 осіб : ОСОБА_4 , ОСОБА_11 і ОСОБА_22 і ще були інші люди, яких не знає. Їх привезли на подвір`я, брама була відкрита. Приїхавши на місце, таксі поїхало, а приїхав вантажний автомобіль і вони стали завантажувати дошку, на яку вказував обвинувачений. Приблизно через 30 хв. приїхав чоловік, запитав, що вони тут роблять. Обвинувачений пояснив, що він від ОСОБА_19 . Представившись власником, потерпілий сфотографував автомобіль та викликав працівників поліції.
Свідок ОСОБА_13 теж вказав, що напередодні обвинувачений запропонував заробити гроші : завантажити і розвантажити дошку. На другий день поїхали автомобілем, в якому були: ОСОБА_4 , ОСОБА_23 та інші особи, яких не знає. Приїхали у м.Болехів і автомобіль, що їх привіз, поїхав, а вантажний автомобіль уже був на місці. Подвір`я було огороджене дерев`яним парканом, з однієї сторони огорожа впала, це була новобудова. Обвинувачений показував, що необхідно вантажити. Не бачив особи кавказької національності. Коли залишилось завантажити один брус, то підійшов чоловік та запитав, що вони роблять і повідомив, що він є власник та викликав поліцію .
Свідок ОСОБА_8 пояснив, що коли він вдруге приїхав завантажувати дошку разом з обвинуваченим, його братом та ін. особами, яких не знає, то до нього підійшов чоловік і запитав, що вони роблять, і він повідомив, що вони від ОСОБА_19 . Чоловік викликав поліцію.
Із пояснення свідка ОСОБА_21 вбачається, що близько 09 год. 04.12.2016 року подзвонив знайомив, в якого поломився автомобіль та запропонував поїхати замість нього перевезти пиломатеріали. Обвинувачений їхав з ним, вони заблудили, а таксі автомобіль «Віто» їхав спереду. Обвинувачений одразу оплатив йому кошти в сумі 1000 грн. за перевезення та вказав, що в нього є документи на перевезення деревини. Він йому повірив і не перевіряв наявність документів. Коли майже завантажили автомобіль, то прийшов потерпілий, сфотографував автомобіль та повідомив йому, що це крадіжка. Приїхала поліція і забрали обвинуваченого та його і вони давали письмові пояснення.
Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що він і ще другий раз на те саме місце їздив завантажувати бруси. Обвинувачений їхав у вантажному автомобілі попереду. Руслан теж їхав та сидів біля водія. Приїхавши на місце, огорожа і ворота впали, ОСОБА_15 показав, що вантажити і поїхав геть. Через деякий час прийшов господар і викликав поліцію .
Свідок ОСОБА_18 пояснив, що він був понятим, коли розвантажували дошки і складали назад на ділянку.
Аналізуючи та оцінюючи здобуті у провадженні докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю доведена, його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна та незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна вчиненому повторно.
Відповідно до ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обираючи вид і розмір покарання за скоєне обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує відповідно до ст. 65, 67,68 КК України ступінь тяжкості вчиненого правопорушення за ч.1 ст. 185 КК УКраїни, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин за ч.2 ст.185 КК України не було доведено до кінця; дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшують покарання, до якого суд відносить визнання вини у вчиненому.
Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.
Обвинувачений знаходиться на Д-обліку в психіатра (а.с.171 том.1), а за висновком судово-психіатричної експертизи №30/2017 від 31.01.2017 року на період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину, перебував у стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.178-184 том.1).
Вивченням особи обвинуваченого також встановлено, що він є інвалідом 2 групи, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, але в силу ст. 89 КК України є таким, що немає судимості, на шлях виправлення не став, не зайнятий корисним ділом, офіційно не працює, злочини вчинив з корисливих мотивів і таким чином проявляє схильність до протиправної поведінки, що свідчить про його суспільну небезпеку, а тому приходить до переконання про призначення йому покарання у виді позбавлення волі.
Разом з тим, п.«г» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що особи, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, підлягають звільненню від відбування покарання за вчинення умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України.
У ст. 3 вказаного Закону зазначено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Злочини, які вчинив обвинувачений, згідно класифікації за ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості.
Оскільки згідно пенсійного посвідчення (т.2 а.с.25) обвинувачений є інвалідом другої групи загального захворювання і в судовому засіданні заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» і він є суб`єктом амністії , то суд приходить до висновку про необхідність його звільнення від призначеного покарання.
Долю речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України, у відповідності до якої гроші, цінності, та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертається власнику (законному володільцю).
З наведеної норми закону вбачається, що у випадках використання майна з метою вчинення кримінального правопорушення таке майно конфіскується, крім випадків коли їх власник не знав про таке використання.
При дослідженні речових доказів встановлено, що речовими доказами визнано: 10 дерев`яних брусів породи ялина, які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 та автомобіль марки МАН дн.з. НОМЕР_1 .
З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 вбачається, що власником автомобіля МАН дн.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_21 , який, як встановлкено судом, не був обізнаний про вчинення крадіжки, а тому вказаний автомобіль слід повернути йому, як власнику.
Цивільний позов, заявленим потерпілим про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як зазначено ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв"язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Зі змісту позовної заяви (а.с.87-88) вбачається, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 потерпілому завдано матеріальної шкоди на суму 14950 грн., що становить вартість дошки та моральної шкоди на суму 20000 грн.
Тому суд при розгляді цивільного позову, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає його в межах заявлених позовних вимог.
Згідно ч.3 ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст.1166 ЦК України, згідно якої шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Оскільки потерпілий визначив розмір матеріальних збитків в сумі 14950грн., то саме ця сума підлягає стягненню з обвинуваченого, винність якого доведена у заподінні такої шкоди.
Потерпілий, обгрунтовуючи розмір моральних страждань в сумі 20000 грн., виходив з того, що насправді викрадена дошка породи "дуб", але він зазначив "ялина" через відсутність документів, мала для нього велику цінність. І після вчинення крадіжки він захворів, не ходив на роботу, втратив сон, болить серце та не зміг завершив будівництво.
Обвинувачений визнав позов в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 500грн.
Згідно вимогам ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою, суд розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві. Виходячи з матеріалів справи «Бурдов проти Росії» Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими тільки завдяки визнанню судом наявності правопорушення заявник отримав певну моральну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування потерпілому моральної шкоди, суд згідно вимог ст.23ЦК України враховує величину фізичного болю та страждань, оскільки діями обвинуваченого двічі здійснено посягання на власність потерпілого і незаконні заволодіння його майном, та пов`язанні із цим події, викликали у нього душевні страждання, негативно впливали на його стан, що змушувало від нього вжиття зусиль для нормалізації свого життя, йому прийшлось звертатися до правоохоронних органів, до адвоката для надання правової допомоги, витрачати свій час для участі в судовому засіданні.
Окрім того, суд і враховує матеріальне становище обвинуваченого, який є інвалідом 2 групи.
За таких обставин, з врахуванням засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає визначити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому в сумі 5000 грн.
А компенсація у 20000.00 грн., на стягненні якої наполягав потерпілий, з врахуванням зазначених вище обставин носила би конфіскаційний характер та не відповідала вищезазначеним засадам .
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат з обвинуваченого в користь потерпілого у розмірі 600 грн., понесених ним за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, якими являються квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.
Повноваження представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 підтверджені: договором про надання правової допомоги №0003/04-17 від03.04.2017, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю за № 681 від 26.01.2009 року. (а.с.75,77).
Формою винагороди адвоката за надання правової допомоги є гонорар, що передбачено ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» .
Відповідно до указаних норм порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Як вбачається в договорі про надання правової допомоги сума гонорару визначається за домовленістю, потерпілий сплатив адвокату за надання йому правової допомоги 600 грн. згідно пред"явленої квитанції. ( а.с.75-76).
Керуючись ст. 100, 124, 368, 373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання:
за ч.1 ст.185 КК України - один рік позбавлення волі.
за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України - два роки позбавлення волі .
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання - два роки позбавлення волі.
Відповідно до положень п. «г» ст.1Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди задовільнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 14950 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. матеріальної шкоди, 5000 (п"ять тисяч) грн. компенсації за моральну шкоду та 600 (шістсот) грн. судових витрат.
Речові докази:
- автомобіль МАН дн.з. НОМЕР_1 , який перебуває на збереженні у ОСОБА_21 залишити йому, як законному власнику;
- 10 дерев`яних брусів породи «ялина» розмірами: 2 (два) бруси довжиною 6м. 30 см, шириною 30 см та 25 см прямокутної форми, товщиною 12 см; 3 (три) бруси кожен з них становить 3.5 м., шириною 30 см, 22 см та 20 см напівпрямокутної форми, товщиною 12 см; 4 (чотири) бруси довжиною 3.5 м, шириною 26 см, 18см, 20см та 20 см прямокутної форми, товщина яких становить 12 см.,1(один) брус довжиною 6.5 см товщиною 12 см., загальною кубомасою 1.02 м3, що знаходяться на зберігання в потерпілого ОСОБА_6 - залишити йому, як законному власнику.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.
Суддя ОСОБА_1