Провадження № 11-кп/792/83/17
Справа № 688/2691/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

оператора

відеозв`язку ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому та в режимі відеоконференції під час трансляції з Шепетівського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000704 від 09 червня 2016 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року,
у с т а н о в и л а :
Вироком Шепетівського міськрайонного суду від 25 листопада 2016 року
ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, неодружений, пенсіонер, інвалід 2-ї групи, несудимий,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Згідно зі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки передбачені п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України (не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально- виконавчу інспекцію про зміну місця проживання).

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволено частково.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 1 426,22 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн., а всього 11 426,22 грн.

У решті позову відмовлено.

За вироком суду першої інстанції, близько 18-ї години 08 червня 2016 року обвинувачений ОСОБА_10 , знаходячись на вулиці поряд із своїм будинком по АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, під час сварки з ОСОБА_8 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, завдав їй два удари палицею у ділянку поперекового відділу хребта та по лівій руці, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому діафіза ліктевої кістки лівого передпліччя, яке належить до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просив вирок суду скасувати як незаконний та необґрунтований і закрити кримінальне провадження.

Посилався на невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження висновків суду про вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, оскільки вони не підтверджені доказами, які досліджувались під час судового розгляду.

Уважав, що суд мав критично оцінити показання потерпілої ОСОБА_8 , як свідків її психічно хворого сина ОСОБА_12 та її рідної сестри ОСОБА_13 , які є зацікавленими особами, та безпідставно відхилив показання сторони захисту свідка ОСОБА_14 .

Стверджував, що тілесні ушкодження потерпіла отримала або напередодні в ході бійки зі своїм сином, або внаслідок удару металевою хвірткою під час того, як він виштовхував її з подвір`я ОСОБА_10 .

На переконання апелянта, безпідставними є і вимоги цивільного позову ОСОБА_8 , оскільки кількість та ціна придбаних нею ліків не відповідають переліку ліків, наданому Шепетівською ЦРЛ на запит суду.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просив вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження з тих же підстав.

Уважав, що вирок суду ґрунтується на суперечливих показаннях потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , а за відсутності прямого доказу палиці-штафетини-держака його висновки про механізм спричинення тілесного ушкодження є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

На переконання захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 в сукупності з поясненням експерта, який не виключав отримання тілесних ушкоджень потерпілою від удару по її руці хвірткою, давали підстави для закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого за відсутності в його діях складу злочину та недоведеності його вини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскарженого судового рішення та доводів апеляційних скарг; пояснення захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 на підтримання апеляційних скарг про скасування вироку з викладених у них мотивів; думку прокурора, потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_10 в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_10 у суді не заперечував обставин конфлікту з потерпілою ОСОБА_8 , однак виклав свою версію подій.
Стверджував, що вказаного дня, до нього на подвір`я прийшли ОСОБА_12 та його мати ОСОБА_8 з вимогою повернути речі першого. ОСОБА_8 нецензурно висловлювалась на його адресу та розмахувала дерев`яним прутом. З метою запобігти бійці, він почав виштовхувати потерпілу за хвіртку, будь-яких ударів не наносив. Припускає, що перелом руки міг утворитись внаслідок защемлення руки металевою хвірткою, коли ОСОБА_8 через неї виштовхував її син ОСОБА_12 .

Суд відхилив такі його пояснення та спростував сукупністю наступних доказів.
Так, потерпіла ОСОБА_8 у суді підтвердила обставини конфлікту між нею та ОСОБА_10 з приводу речей її сина, які обвинувачений відмовився повертати. Пояснила, що він дерев`яною палицею завдав їй удар по стегну, а потім, коли вона розверталась, по лівій руці, від чого вона відчула гострий біль та змушена була звертатись за медичною допомогою до Шепетівської ЦРЛ. Спочатку лікувалась вдома, а потім знаходилась на стаціонарному лікуванні через неправильне зростання кістки, перенесла повторний перелом руки. Будь-яких ударів ОСОБА_10 не наносила.
Обставини та механізм заподіяння їй тілесних ушкоджень потерпіла детально вказала під час слідчого експерименту, проведеного в ході досудового розслідування.
Свідок ОСОБА_15 в суді підтвердив, що проходив неподалік будинку ОСОБА_10 та чув як той сварився з ОСОБА_8 , бачив у нього дерев`яну палицю в руках, чув як ОСОБА_8 плакала та скаржилась, що обвинувачений її вдарив.

Свідок ОСОБА_12 вказував, що його мати ОСОБА_8 вимагала у ОСОБА_10 повернути речі, які він залишив у обвинуваченого. Зі свого подвір`я бачив як той наніс матері удар дерев`яною палицею по нозі. Коли він прибіг до обвинуваченого у двір, то мати плакала та скаржилась на біль у руці та повідомила, що її вдарив ОСОБА_10 .

Показання потерпілої ОСОБА_8 та зазначених свідків на підтвердження встановлених судом обставин заподіяння їй тілесних ушкоджень узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 233 від 13 червня 2016 року. Відповідно до нього у потерпілої виявлене тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому діафіза ліктьової кістки лісового передпліччя, що виникло від дії тупого твердого предмета з обмежено травмуючою поверхнею, могло виникнути у строк та за обставин, вказаних потерпілою та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Допитаний у судовому засіданні судмедексперт ОСОБА_16 підтвердив наведені висновки і надав вичерпні відповіді щодо механізму, локалізації та способу спричинення ОСОБА_8 тілесного ушкодження, яке утворилося від ударної травмуючої дії. Тому підкреслив, що утворення перелому внаслідок защемлення металевою хвірткою малоймовірне.

Будь-яких доказів, які б давали суду підстави сумніватись у правдивості показань потерпілої, свідків чи достовірності висновків експерта, обвинувачений та його захисник не надали. Не здобуто таких і апеляційним судом.
Водночас суд навів належні мотиви неврахування показань свідка ОСОБА_14 , на яку посилалася сторона захисту, визнавши її прямо зацікавленою особою. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Ретельно проаналізувавши докази, зокрема пояснення обвинуваченого, показання потерпілої, свідків, висновок судово-медичної експертизи, місцевий суд дав їм належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, відтак дійшов обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченого у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та правильно кваліфікував його дії ОСОБА_10 за ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до статей 50, 65 КК України при виборі заходу примусу суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має на меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, як останнім, так і іншими особами.

ОСОБА_10 раніше несудимий, вчинив злочин середньої тяжкості, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонером, інвалідом 2-ї групи, хворіє на ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Ураховуючи наслідки, що настали для здоров`я потерпілої, ставлення до вчиненого обвинуваченого, який не вжив жодних заходів для відшкодування шкоди, думку потерпілої, похилий вік обвинуваченого, а також за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов переконання про призначення йому покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого обґрунтовано звільнив на підставі ст.75 КК України.

Таке покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди та витрат на лікування вирішений судом відповідно до вимог чинного цивільного та кримінального процесуального законодавства з наведенням відповідних мотивів.

Судом не взято до уваги чеки на придбання ліків, які не співпадали з призначеним лікуванням та не перебували у причинному зв`язку із злочинними діями ОСОБА_10 , а тому доводи апеляційних скарг з цього приводу є надуманими та на увагу не заслуговують.

Розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь потерпілої, визначений судом з урахуванням тяжкості тілесних ушкоджень, тривалості лікування, глибини та тривалості перенесених нею фізичних та моральних страждань.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Шепетівського міськрайонного суду від 25 листопада 2016 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника ОСОБА_11 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:/піпдиси/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2