АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11сс/778/703/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.181 КПК України
УХВАЛА
1 грудня 2016 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження № 0004722 від 06.10.2016 за клопотанням слідчого щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжі, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
До апеляційного суду звернувся підозрюваний ОСОБА_6 із апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого і до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21-00 год. до 06-00 год. наступного дня до 17.01.2017.

Покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.5 ст.194 КПК України.

Процесуальне рішення слідчий суддя мотивував тим, що надані матеріали кримінального провадження доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, надані докази дають підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді щодо нього скасувати і відмовити в задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що посилання слідчого судді на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України є безпідставними.

За ухвалою слідчого судді, в провадженні СВ Вознесенівського ВГ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004722 від 06.10.2016 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що за рішенням Запорізькї обласної ради ОСОБА_6 призначено директором комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради.

На підставі рішення сесії Запорізької обласної ради 30.10.2014 між ОСОБА_6 та Запорізькою обласною радою в особі першого заступника голови Запорізької обласної ради ОСОБА_9 укладено «Контракт з директором комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради, що є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області».

У відповідності до примітки 1 до ст.364 КК України ОСОБА_6 з 30.10.2014 був особою, яка постійно обіймала на комунальному підприємстві посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, і був службовою особою.

Відповідно до п.1.1 Контракту Керівник зобов`язується безпосередньо здійснювати керівництво Підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за Підприємством майна.

Згідно з п.2.1 Контракту Керівник здійснює керівництво Підприємства, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань Підприємства, передбачених чинним законодавством України, статутом підприємства та цим Контрактом.

Пунктом 2.4.6 Контракту Керівник несе персональну відповідальність за наявність боргів підприємства перед бюджетом, несвоєчасну виплату заробітної плати та прострочену кредиторську і дебіторську заборгованість підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про оплату праці» та згідно з ч.2 ст. 97 КЗпПУ розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Відповідно до п.4.2 Колективного договору Комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради з 2010 року, матеріальне стимулювання передбачає наявність відповідних базових показників та критеріїв для визначення розміру премії згідно з положеннями про преміювання.

Згідно з Положенням про оплату праці і преміювання водіїв, інженерно-технічних працівників і АУП, основних і допоміжних робітників КП «Автогосподарство» ЗОР, обов`язковою умовою для нарахування премії є якісне і своєчасне надання транспортних послуг, відсутність претензій з боку керівництва підприємства та клієнтів, якісне і вчасне проведення технічного обслуговування та ремонту автомобілів.

Проте, відповідно до фінансового звіту КП «Автогосподарство» ЗОР (додаток №1 до положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва) у період дев`яти місяців 2016 року підприємство було збитковим.

Попри це, директор КП «Автогосподарство» ЗОР ОСОБА_6 , будучи службовою особою, маючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, будучи відповідальним за прибуткову діяльність очолюваного підприємства, маючи умисел на розтрату ввіреного майна, зловживаючи своїм службовим становищем, у період з січня по вересень 2016 року включно підписав накази та розпорядчі бухгалтерські документи, на підставі яких найманим працівникам підприємства нараховувались та були виплачені премії у розмірі 206353 гривні, чим спричинив КП «Автогосподарство» ЗОР матеріальну шкоду у зазначеному розмірі.

Крім цього, відповідно до п.3.1.3 Контракту керівника щомісячний максимальний розмір преміювання за результатами фінансово-господарської діяльності становить до 50% посадового-окладу.

Відповідно до фінансового звіту КП «Автогосподарство» ЗОР (додаток №1 до положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва) у період дев`яти місяців 2016 року підприємство було збитковим.

Попри це, директор КП «Автогосподарство» ЗОР ОСОБА_6 , будучи службовою особою, маючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, будучи відповідальним за прибуткову діяльність очолюваного підприємства, маючи умисел на привласнення ввіреного майна, зловживаючи своїм службовим становищем, підписав накази та розпорядчі бухгалтерські документи, на підставі яких у лютому 2016 року сплатив собі премію за січень 2016 року у розмірі 40% від посадового окладу (3973,6 грн.), а також 28.10.2016 премію у розмірі 746 грн., чим спричинив КП «Автогосподарство» ЗОР матеріальну шкоду у розмірі 4719,6 грн.

17.11.2016 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191 КК України.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на потерпілого чи свідків, слідчий просив застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, задовольнив його та застосував стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони останньому залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21-00 год. до 06-00 год. наступного дня до 17.01.2017.

Заслухавши доповідь судді; підозрюваного і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.110, ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, слідчий суддя в ухвалі вказавши на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, в достатній мірі не вмотивував свої висновки щодо наявності ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, лише перелічивши їх, та взагалі не вирішив, чи доведено слідчим та прокурором недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним у клопотанні ризикам.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала слідчого судді, постановлена з порушенням вимог діючого кримінального процесуального законодавства, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, з підстав, передбачених п.2 ч.3 ст.407 КПК України.

При розгляді клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, яке законом віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, хоча в клопотання слідчого помилково зазначено тяжкого злочину.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, колегія суддів враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, вік та стан його здоров`я, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів розглядає вказане клопотання в межах обставин викладених у ньому, при цьому звертає увагу, що в клопотанні слідчого викладені обставини щодо підозри у вчиненні ОСОБА_6 лише одного епізоду злочинної діяльності у період з січня по вересень 2016 року, натомість в повідомленні про підозру, також додатково зазначено про ще один епізод у жовтні 2016 року, посилання на який в клопотанні відсутнє.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що доводи є лише частково обґрунтованими. Стороною обвинувачення було зазначено існування двох ризиків, те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів лише погоджується з наявністю одного ризику, а саме, що передбачаючи наслідки вчиненого злочину, та тяжкість наступного можливого покарання, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування. На підтвердження існування другого заявленого ризику, належних доказів сторона обвинувачення не надала.

Окрім цього, ані слідчим у клопотанні, ані прокурором у судовому засіданні, не було доведено, що інший більш м`який, ніж домашній арешт, запобіжний захід, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного. З огляду на це клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задоволенню не підлягає. Однак зважаючи на обґрунтовану підозру та існування одного ризику передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я ОСОБА_6 , міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця проживання, його репутацію, майновий стан, відсутність судимостей, колегія суддів вважає, що до останнього доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, відібравши у нього письмове зобов`язання про покладення на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до визначеної службової особи із визначеною періодичністю; не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; роз`яснивши наслідки невиконання умов вказаного запобіжного заходу.

Зазначені обов`язки покладаються на підозрюваного ОСОБА_6 до 17.01.2017 включно.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого і до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, відібравши у нього письмове зобов`язання про покладення на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Роз`яснити, що в разі не виконання зазначених обов`язків, стосовно нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і грошове стягнення в розмірі визначеному ч.2 ст.179 КПК України.

Встановити строк дії ухвали до 17.01.2017 включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого Вознесенівського ВД Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 .

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4