У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_5 Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області вироком від 26 лютого 2016 року засудив ОСОБА_5 за частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 26 квітня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 17 листопада 2016 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а зазначені рішення судів нижчих інстанцій - без зміни.

У заяві захисник ОСОБА_4, діючи в інтересах засудженого ОСОБА_5, порушує питання про перегляд вироку Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року на підставі пунктів 1, 2 та 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Захисник, даючи свою оцінку доказам у справі, ставить під сумнів встановлені судом обставини вчинення злочину. Вважає, що дії ОСОБА_5 кваліфіковано неправильно. Зазначає, що має місце неоднакове застосування норми, яка міститься у статті 433 КПК щодо перевірки касаційним судом правильності правової оцінки обставин. На підтвердження наявності неоднакового застосування матеріальної та процесуальної норм захисник додав до заяви копії ухвал колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року та 29 листопада 2016 року.

На думку заявника, рішення касаційного суду щодо ОСОБА_5 не відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному в постановах Верховного Суду України від 15 травня 2014 року та 27 листопада 2014 року.

Захисник просить змінити зазначені судові рішення, перекваліфікувати дії засудженого ОСОБА_5 з частини першої статті 121 КК на статтю 124 КК та зменшити суму моральної шкоди.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про наступне.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом. Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК.

Законодавством встановлено й вимоги до заяви про перегляд судового рішення (стаття 448 КПК). У заяві серед іншого має бути зазначено обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК.

Підстава, передбачена пунктом 1 частини першої статті 445 КПК, визначає необхідність здійснення заявником порівняння судових рішень на предмет однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що повинно бути відображено в ухвалах касаційного суду у різних справах, і ця норма має бути по-різному реально застосована судом касаційної інстанції під час розгляду справ за касаційною процедурою.

Разом з тим захисник ОСОБА_4, наполягаючи на неправильній кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5, не зазначив норму права, передбачену законом України про кримінальну відповідальність, яка на його думку неоднаково застосована у рішенні, про перегляд якого порушено питання у заяві, та рішеннях, доданих для порівняння, не конкретизував у чому саме полягає неоднаковість правозастосування, з урахуванням формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Фактично ж доводи заяви у цій частині зводяться до заперечення обставин вчинення злочину, встановлених судом, та необхідності їх переоцінки, що не входить до повноважень Верховного Суду України.

Пославшись на неоднакове застосування норми права, передбаченої КПК, захисник зазначає про різні підходи суду касаційної інстанції до вирішення питання про перебування особи в стані необхідної оборони, та обмеження касаційним судом констатуванням щодо перевірка правової оцінки обставин вже дана судами першої та апеляційної інстанцій.

Однак, заявником не окреслена кримінальна процесуальна норма, яка неоднаково застосована, з урахуванням особливостей кримінальних процесуальних норм, не наведені правові висновки щодо застосування цієї норми.

Як убачається зі змісту рішення, про перегляд якого порушено питання у заяві, а також доданих до заяви ухвал від 15 травня 2014 року та 27 листопада 2014 року, то касаційний суд в усіх випадках перевірив правильність кваліфікації дій засуджених, виходячи із фактичних обставин, встановлених судами факту (місцевий та апеляційний суди).

Що стосується доводів заявника на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК, то у доданих до заяви копіях постанов Верховного Суду України від 15 травня 2014 року та 27 листопада 2014 року міститься висновок щодо вирішення питання про наявність чи відсутність стану необхідної оборони, перевищення її меж, при кваліфікації складу злочину, пов'язаного з умисним позбавлення життя особи.

У рішенні, про перегляд якого порушено питання у заяві, при перевірці правильності правової оцінки обставин касаційний суд звернув увагу на те, що зазначений висновок було враховано при кваліфікації дій ОСОБА_5 у даній конкретній справі.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що заява захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованою, і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 445, 447, 450, 451 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи до провадження за заявою захисника ОСОБА_4 про перегляд вироку Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 Верховним Судом України.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8