УХВАЛА
Іменем України
18.01.2017 року м. Львів
Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, матеріали скарги , що передані слідчому судді в порядку, передбаченому ст. 303 - 304 КПК України гр.. ОСОБА_3 , на бездіяльність старшого слідчого Франківського ВП НП у Львівській області ОСОБА_4 та зобов`язання останню вчинити певні дії у кримінальному провадженні № 0000029 від 01 квітня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2016 року, ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність старшого слідчого Франківського ВП НП у Львівській області ОСОБА_4 та просить зобов`язати слідчу повідомити громадян ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 356 КК України.
Прохання мотивує тим, що вона, скаржник, 13.12.2016 року звернулася із письмовим клопотанням про оголошення підозри громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про вчинення ними протиправних дій, які, як на її думку, містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України - самоправство за матеріалами кримінального провадження, що внесене до ЄРДР № 00000029 від 01.04.2016 року. Разом з тим, таке клопотання слідчим проігнороване.
Із покликанням на вимоги ст.ст. 24, 42, 276 279, 303 307 КПК України, ст.. 356 КК України, просить зобов"язати старшого слідчого Франківського ВП ГУНП України у Львівській області ОСОБА_4 повідомити громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що вони підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України та продовжувати досудове розслідування вказаного кримінального провадження згідно чинного законодавства України.
Відповідно до ухвали слідчого судді від 22 грудня 2016 року скарга прийнята до провадження та по ній призначено судовий розгляд з викликом скаржника та слідчого.
В судове засідання скаржник не прибула, направила представника надавши йому довіреність, що не відповідала вимогам ст.. 50 КПК України.
В чергові засідання скаржник не прибула, хоч була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомила.
Представник скаржника адвокат ОСОБА_8 , в судовому засіданні скаргу підтримав та додатково пояснив, що у провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває на розгляді цивільна справа за позовом його довірителя до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про витребування майна з незаконного чужого володіння. В ході розгляду цивільної справи, ухвалою суду накладено на арешт на майно, яке, як вважає його довірителька незаконно, самоправно утримується ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .. Однак, надати копії документів, які б підтверджували вказані факти

він не може, оскільки такі в нього відсутні. Представник також підтвердив, що речі, які належать його довірителю та утримуються незаконно, спочатку знаходилися у квартирі
з якої ОСОБА_3 була виселена в ході виконавчого провадження відкритого на виконання рішення суду про її виселення. При виселенні частина майна була забрана, а частина залишена нею, оскільки фізично не встигла забрати це майно. У подальшому ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перешкоджають їй у доступі до своїх речей. Факт перебування у ОСОБА_7 майна, що належить його довірителю, підтверджується заявою ОСОБА_7 , яка подавалася ним суду у цивільному судочинстві. Просить задоволити скаргу.
Слідча в судовому засіданні, надавши суду матеріали кримінального провадження пояснила, що не бачить підстав для оголошення підозри ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні тими кримінального правопорушення, передбаченого 356 КК України, оскільки між сторонами існують цивільно-правові відносини, які повинні регулюватися в порядку цивільного судочинства. Крім того, скаржник не визнана потерпілою у кримінальному провадженні, а тому не вправі заявляти подібних клопотань, що й зазначено у відповіді на подане скаржником клопотання. Скаржник також допитувалася в якості свідка та не навела жодних доказів того, що належне їй майно не повертається, як не вказала й на заходи, які вживаються нею. У той же час, ОСОБА_7 письмово підтверджує, що не перешкоджає ОСОБА_3 забрати свої речі. Він готовий повернути їх.
Представник скаржника в судовому засіданні, доводи слідчої не спростував та не зміг повідомити суду кваліфікуючих ознак злочину, який, як вважає ОСОБА_3 , вчинено відносно неї. Представник також не зміг пояснити, конкретно яке саме майно самоправно утримується ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та яка шкода заподіяна його довірителю.
Розглянувши матеріали скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000029 від 01 квітня 2016 року та заслухавши пояснення сторін судового провадження, вважаю, що скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Однак, приходжу до висновку, що дії слідчого при розгляді клопотання від 13 грудня 2016 року, не у повній мірі відповідають вимогам процесуального законодавства, оскільки відповідно до ст.. 220 КПК України, клопотання повинно бути розглянуте в строк не більше п`яти днів з моменту подання, а відповідно ст.. 110 КПК України, рішення слідчого приймається у формі постанови. Разом з тим, слідча не підтвердила прийняття нею рішення за результатами розгляду клопотання у встановленому законом порядку. У той же час, пояснення слідчого про відсутність підстав для оголошення підозри ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вважаю вмотивованими.
Є очевидним, що між скаржником та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 існують цивільно-правові відносини, що перебувають на вирішенні Франківського районного суду м. Львова, що й підтверджується представником скаржника.
У зв`язку з цим, вважаю вмотивованою відповідь слідчого від 13.01.2017 року на клопотання скаржника, оскільки зміст такої відповідає рішенню, що ґрунтується на вимогах ст.42, ст.. ст.. 276,277 КПК України, хоч сама форма процесуального рішення й не відповідає вимогам ст.. 110 КПК України.
Приймаючи рішення про відсутність підстав для задоволення скарги, виходжу також із матеріального права, відповідно до якого, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом. Не є злочином дія чи бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Об`єктивна сторона самоправства полягає, передусім, у самовільному, всупереч установленому законом порядку, вчиненні будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією.
Разом з тим, із самої скарги, пояснень сторін та матеріалів кримінального провадження № 0000029 від 01 квітня 2016 року, вбачається, що спір між сторонами вирішується у встановленому законом порядку, у тому числі й у порядку, визначеному цивільно-процесуальним та кримінально процесуальним законами.
На підставі викладеного, керуючись ст.. ст. 2, 11 КК України, ст. ст.. 110, 220, 303 307 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити скаржнику ОСОБА_3 та її представнику у задоволенні скарги за відсутності на те підстав.
Зобов`язати ст.. слідчого Франківського ВП НП у Львівській області ОСОБА_4 прийняте нею рішення щодо відмови в оголошенні підозри ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого 356 КК України, оформити процесуально у формі постанови.
Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_9