11-сс/775/278/2017(м)

Категорія: ст. 194 КПК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 слідчого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 серпня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполя Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 , в листопаді 2016 року, точний час та дата в ході досудового розслідування не встановлені, переслідуючи мету незаконного збагачення, керуючись корисливим наміром, спрямованим на протиправне заволодіння майном, яке належить потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а саме грошовими коштами, вирішив їх вимагати всупереч волі потерпілих та залучити до вчинення вказаних злочинних дій, своїх знайомих ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , при цьому розробив план вчинення злочину відносно потерпілих.
Діючи далі, згідно заздалегідь розробленого плану злочинних дій, реалізуючи свій злочинний корисливий намір, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілих, шляхом вимагання, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 наприкінці листопада 2016 року прибули до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_3 , де застосовуючи психологічне насилля, що виразилось у висловлюванні погроз на адресу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , почали вимагати від останніх грошові кошти, які вони хотіли отримувати щомісячно за безперешкодне ведення їх підприємницької діяльності. Знаходячись під погрозою застосування фізичного насильства, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були змушені погодитись на передачу вказаним особам грошових коштів у розмірі 3 000 гривень, щомісячно.
Отримавши згоду потерпілих на передачу грошових коштів, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 вказали потерпілим, що останні повинні передавати їм 10-го числа щомісячно 3000 гривень за кожний об`єкт на якому потерпілі здійснюють свою підприємницьку діяльність.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_10 , умисно, за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, 02.06.2017 року, близько о 16 годин 35 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 , отримали від потерпілого ОСОБА_11 грошові кошти у розмірі 3 000 гривень, які згодом були розподілені між ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 при цьому останні продовжили вимагати у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 грошові кошти за подальше заняття підприємницькою діяльністю.
Діючи далі, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , 10.06.2017 року, зателефонував потерпілому ОСОБА_14 та застосував психологічне насилля, що виразилось у висловлюванні погроз на адресу останнього, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в грубій формі почав вимагати у потерпілого грошові кошти розміром 3 000 гривень, погрожуючи при цьому вбивством та фізичним насильством, а також створенням несприятливих умов для розвитку підприємницької діяльності. Внаслідок чого потерпілий ОСОБА_11 , знаходячись під погрозою застосування фізичного насильства, був змушений погодитись на передачу вказаним особам грошових коштів у розмірі 3 000 гривень. Отримавши згоду потерпілого на передачу грошових коштів, ОСОБА_10 дав вказівку потерпілому ОСОБА_11 передати грошові кошти ОСОБА_13
ОСОБА_13 , умисно, узгоджено з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, 10.06.2017 року, близько о 12.35год., знаходячись біля більярдного клубу «Успех» по пр. Мира, буд.101-А у Центральному районі м.Маріуполя, отримав від потерпілого ОСОБА_11 грошові кошти у розмірі 3 000грн., які в подальшому ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 розподілили між собою, при цьому продовжили вимагати у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 грошові кошти за подальше заняття підприємницькою діяльністю.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , 10.08.2017 року, зателефонував потерпілій ОСОБА_12 та застосував психологічне насилля, що виразилось у висловлюванні погроз на адресу останньої, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в грубій формі почав вимагати у потерпілої грошові кошти розміром 3 000 гривень, погрожуючи при цьому вбивством та фізичним насильством, а також створенням несприятливих умов для розвитку підприємницької діяльності. Внаслідок чого потерпіла ОСОБА_12 , знаходячись під погрозою застосування фізичного насильства, була змушена погодитись на передачу вказаним особам грошових коштів у розмірі 9 000 гривень. Отримавши згоду потерпілої на передачу грошових коштів, ОСОБА_10 дав вказівку потерпілій ОСОБА_12 передати грошові кошти ОСОБА_13 ..
10.08.2017 року о 19.20год. ОСОБА_9 затриманий у порядку ст. 208 КПК України та 11.08.2017 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.
За вказаним кримінальним провадженням 12.08.2017 року на розгляд слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області надійшло клопотання слідчого погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , яке ухвалою слідчого судді від 12.08.2017 року задоволено, з визначенням строку тримання під вартою 60 днів по 08 жовтня 2017 року включно, без визначення розміру застави.
Не погодившись з вказаним рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, обрати щодо його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави.
Апелянт вважає, що матеріалами кримінального провадження не доведено факт того, що саме ОСОБА_9 погрожував застосувати насильство, знав про цей намір своїх співучасників, або був присутній при тому, як вони погрожували потерпілим, відсутні докази, які б без сумніву вказували на скоєння злочину безпосередньо ОСОБА_9 з погрозою застосування насильства, тому вважає, що слідчий суддя необґрунтовано не визначив розмір застави.
На його думку, суд також необґрунтовано вирішив питання про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не у повній мірі врахував дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання; одружений, проживає однією сім`єю з дружиною, з якою виховує сина 2009 року народження; не зрозуміло, як може його підзахисний впливати на потерпілих та свідків, оскільки на теперішній час допитані всі свідки та потерпілі, тому немає сенсу впливати на них жодним чином.
Окрім того зазначає, що суд не вмотивував, чому інший запобіжний захід неможливо застосувати щодо його підзахисного.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора та слідчого, які просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали судової справи та дослідивши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Органом досудового слідства ОСОБА_9 підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, яке відноситься згідно зі ст.12 КК України, до тяжкого злочину, за який санкцією статті КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.
В апеляційній скарзі захисник не оскаржує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення, а оскаржує кваліфікуючу ознаку вимагання, а саме погрозу вбивства та заподіяння тілесних ушкоджень, що стало підставою для відмови у застосуванні залогу, а також оскаржує наявність ризиків для застосування саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив, що органом досудового розслідування в клопотанні та прокурором в суді доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, що і стало підставою для застосування запобіжного заходу.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
У колегії суддів не виникає сумнівів у висновках слідчого судді щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення з боку органу досудового розслідування, оскільки існує інформація, що він міг вчинити правопорушення, про що свідчать матеріали кримінального провадження та доведено прокурором.
Стосовно існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, слідчий суддя послався на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , вказав на існування ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , співвиконавців вказаного правопорушення, свідків, які були присутні під час проведених слідчих та процесуальних дій, може вчинити інші правопорушення, в зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним ризикам.
Таким чином, слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, так і існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу.
З урахуванням наданих матеріалів справи, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді за клопотанням про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про неможливість застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, правильним.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею не визначений ОСОБА_9 розмір застави на підставі вимог п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, яка передбачає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненому із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Колегія суддів, враховуючи також практику Європейського суду з прав людини з цього питання, вважає, що в ході досудового розслідування, при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідна наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а саме існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення, мета затримання - продовжити розслідування й підтвердити або спростувати підозри, які стали підставою для затримання. Водночас ця стадія розслідування не передбачає сукупності доказів, достатньої для прийняття процесуального рішення за суттю кримінального провадження, тому відмовляючи у визначенні застави слідчий суддя обґрунтовано послався на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у скоєні злочину із погрозою застосування насильства.
Викладене вище, в свою чергу, унеможливлює задоволення апеляційних вимог захисника про обрання щодо його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави, оскільки наявність у ОСОБА_9 дружини, малолітнього сина та постійного місця проживання, не зменшують заявлені ризики щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
З викладених вище підстав, колегія суддів вважає апеляційні вимоги захисника необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 серпня 2017 року про застосування щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб по 08 жовтня 2017 року включно без визначення розміру застави - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді