Справа № 761/1352/17
Провадження № 1-кс/761/1132/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання представника в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту на нерухоме майно, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 23.02.2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 28.05.2015 року, -

в с т а н о в и в :
В січні 2017 року заявник ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням про скасування арешту на нежитлові приміщення та будинок за адресою АДРЕСА_1 , що був накладений ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 23.02.2016 року.

Своє клопотання представник заявника обґрунтовує тим, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 23.02.2016 року на вказані житлові та нежитлові приміщення було накладено арешт. Вказані об`єкти нерухомості належать на праві власності заявниці та вона мала намір їх відчужити, але при звернені до нотаріуса з`ясувалось про накладення на них арешту згідно вказаного судового рішення за клопотанням слідчого ГУ Національної поліції в Київській області. Як з`ясувалось з клопотання слідчого то на вказані об`єкти нерухомості було накладено арешт як на такі, що належать ОСОБА_4 , але є вони належать на праві власності заявниці. Між тим, вказаний арешт на визначені у клопотанні документи обмежує права заявника, а тому вказаний арешт підлягає скасування як накладений необґрунтовано на підставі неповно досліджених обставин реєстрації права власності. За таких обставин, вважає, що накладений у цьому провадженні арешт підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник заявника подане клопотання підтримав з викладених у ньому підстав.

Слідчий ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо зняття арешту з визначених у цьому клопотанні об`єктів нерухомості, вказавши, що кримінальне провадження, де вказані об`єкти були заарештовані було направлено до суду із обвинувальним актом для розгляду по суті у відношенні ОСОБА_4 за ч.4 ст.190 КК України.

Вивчивши матеріали клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважаю, що підстав для його задоволення не має з огляду на наступне.

Фіксація вказаної процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду слідчим суддею зазначеного клопотання про скасування арешту не проводилась, оскільки клопотань про таке від учасників процесу не надійшло та за ініціативою суду така фіксація не здійснювалось, що відповідає положенням ст.107 КПК України.

Вивчивши матеріали клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважаю, що воно не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно до ч.ч.1,2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Системно аналізуючи вимоги вказаної статті процесуального закону суд вважає за необхідне зазначити, що слідчий суддя вправі скасувати накладений арешт лише у розслідуваному кримінальному провадженні за наявності на те законних підстав, а суд за наслідками розгляду клопотання по суті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

У цьому провадженні слідчим суддею встановлено, що як вбачається з клопотання заявника, то ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 23.02.2016 року було задоволено клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000150 від 28.05.2015 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст..190 КК України, було накладено арешт на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення та будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту клопотання, то у оскаржуваній ухвалі з посиланням на ст.170 КПК України слідчим суддею було накладено арешт на вказане майно як на майно підозрюваного з метою забезпечення цивільного позову, а також у зв`язку з тим, що санкція ч.4 ст.190 КК України передбачає конфіскацію майна.

Згідно наданих в судовому засіданні документів слідчим, то вказане кримінальне провадження, де було накладено арешт на вказані об`єкти нерухомості, було направлено прокурором 14.06.2016 року до Ірпінського міського суду Київської області суду із обвинувальним актом для розгляду по суті у відношенні ОСОБА_4 за ч.4 ст.190 КК України.

З правового аналізу норм п.3 ч.2 ст.283 КПК України вбачається, що направлення до суду кримінального провадження із обвинувальним актом є однією з форм закінчення досудового розслідування, що означає повне припинення процесуальної діяльності в даному кримінальному провадженні слідчим, прокурором, слідчим суддею і подальше таке провадження є неможливим, тому слідчий суддя не наділений повноваженнями та компетенцією для розгляду вказаного клопотання, а тому відмовляє в його задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 167, 173, 174, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання представника в інтересах ОСОБА_3 від 13.01.2017 року про скасування арешту на нерухоме майно, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 23.02.2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 28.05.2015 року, - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: