У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.01.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , перекладача ОСОБА_13 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 ОСОБА_14 , представника служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради ОСОБА_15 , розглянув у закритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційні скарги прокурора Ужгородської місцевої прокуратури, захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 , та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2016 у кримінальному провадженні №11-кп/777/53/17 щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.186, ч.3 ст. 152, ч.2 ст.296 КК України; ОСОБА_7 за ч.2 ст.186, ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України; ОСОБА_8 за ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 296 КК України.
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Струмківка Ужгородського району, ромської народності, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , без освіти, не одружений, не працюючий, судимий: 01.02.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України до 04 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 02(два) роки; 15.08.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч.2 ст.15- ч.3 ст.185 КК України до 04 років позбавлення волі; 13.05.2014 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. ч. 1, 4 ст.70 цього Кодексу до 05 років позбавлення волі; 02.06.2014 звільнений від відбуття покарання на підставі ст. 4 Закону України «Про амністію», засуджений:
- за ч.1 ст.186 КК України на 04 ( чотири) роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.152 КК України на 12 (дванадцять) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.296 КК України на 04 ( чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 13(тринадцять) років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 - тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено - без змін.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 10.06.2015.
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Паласовка Волгоградської області Російської Федерації, росіянин, громадянин України, мешканець АДРЕСА_2 , без освіти, не одружений, непрацюючий, судимий: 12.10.2012 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 до 04 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 03(три) роки, засуджений:
- за ч.2 ст.186 КК України на 05 (п`ять) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст. 152 КК України на 08 ( вісім) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 153 КК України на 06 (шість) років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 09 (дев`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.10.2012 призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 - тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 10.06.2015.
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Ужгорода Закарпатської області, українець, громадянин України, мешканець АДРЕСА_3 , із базовою середньою освітою, не одружений, не працюючий, не судимий, засуджений:
- за ч.3 ст.152 КК України на 07 (сім) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.296 КК України на 03 ( три) роки позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 08 (вісім) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 - тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з 10.06.2015.
У відповідності до ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 перебування під вартою в СІЗО до набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази: велосипед марки «Hanseatic» повернуто потерпілому ОСОБА_19 ..
Мобільний телефон «Nokia» марки «1202» повернуто потерпілій ОСОБА_20 ..
Грошові кошти в сумі 21 грн. повернуто засудженим.
Чоловічі кепку темно сірого кольору, одну гривню, чоловічу майку чорного кольору, зразки крові, штани сірого кольору, чорна футболка, бриджі сірого кольору, цигарки «Прилуки», коробок сірників, труси сіро білого кольору, футболка білого кольору, які були виявлені та вилучені під час проведення слідчих дій по даному кримінальному провадженню та знаходяться в камері зберігання речових доказів Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, зразки крові, мазки з вмістом піхви, мазки з анального отвору, зрізи нігтів пальців рук потерпілої ОСОБА_20 , зразки крові, змиви з статевого органу, зрізи нігтів пальців рук та зрізи волосся підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_6 постановлено знищити.
Судові витрати в загальному розмірі 1043,46 грн. за проведення товарознавчих експертиз стягнуто в рівних частках із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , на користь держави.
Згідно вироку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 визнані винуватими у вчинені кримінальних правопорушень за таких обставин.
Так, 10.06.2015, близько 12 год. 10 хв., ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшовши до приміщення будівлі, яке розташоване позаду магазину «Сільпо» по вул. Минайській у м. Ужгороді, з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що проявилося в нанесенні удару долонею руки в обличчя потерпілого ОСОБА_21 , відкрито викрав в останнього мобільний телефон «GigabyteGSmart «F280», вартістю 720, 20 грн., заподіявши шкоду на вказану суму.
Після чого, продовжуючи свою злочинні дії, з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, ОСОБА_7 відкрито викрав від потерпілої ОСОБА_20 мобільний телефон марки «Nokia 1202-02», який знаходився у останньої в руці, вартістю 150 грн., заподіявши шкоду на вказану суму.
У подальшому, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , разом із ОСОБА_8 , знаходячись у вищевказаному приміщенні, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою зґвалтування, діючи в групі осіб, із застосуванням фізичного насильства та погрожуючи його застосуванням до неповнолітньої ОСОБА_20 , виволокли її за будівлю, та, насильно піднявши на плечі, перемістили на безлюдну ділянку в паркову зону, неподалік від озера, яке знаходиться по вул. 8 березня в м. Ужгороді.
Перебуваючи в парковій зоні, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , застосовуючи фізичне насильство, з метою подолання опору, що проявилось в нанесенні ОСОБА_7 одного удару рукою по обличчю потерпілої, та погрожуючи застосуванням фізичного насильства, всупереч волі потерпілої ОСОБА_20 , яка опиралась та вказала останнім, що вона перебуває в стані вагітності, по черзі вступили з останньою в статеві зносини, зґвалтувавши її.
Крім того, ОСОБА_7 застосовуючи фізичне насильство до потерпілої та погрожуючи останній, всупереч волі потерпілої, після задоволення статевої пристрасті природнім способом, вступив із нею в статеві зносини не природнім способом.
Після чого, ОСОБА_7 був затриманий працівниками правоохоронних органів, а ОСОБА_6 разом із ОСОБА_8 втекли з місця скоєння злочину.
Крім того, 10.06.2015, приблизно о 19 год., ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_8 , знаходячись неподалік від головного входу у ТЦ «Вопак», що розташований по вул. Капушанській у м. Ужгороді, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, безпричинно з особливою зухвалістю наніс потерпілому ОСОБА_22 один удар затиснутою в кулак рукою по лівій частині обличчя, від чого останній, не втримавшись, упав на тротуар.
Після чого, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_8 почали втікати в бік проспекту Свободи в м. Ужгороді, де його наздогнав ОСОБА_23 та повалив на землю з метою затримання. ОСОБА_22 отямившись від отриманого удару, намагався допомогти ОСОБА_23 , однак у цей час ОСОБА_8 , з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, безпричинно з особливою зухвалістю кинув камінь у сторону потерпілого ОСОБА_22 , чим наніс останньому вдар в область лівої лобної ділянки голови, у наслідок чого останньому було заподіяні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Крім того, 03.06.2015, близько 23 год., ОСОБА_6 , знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_4 , погрожуючи нанесенням удару в обличчя, відкрито викрав з рук потерпілого ОСОБА_19 , належний останньому велосипед марки «Hanseatic», бордового кольору, вартістю 450 грн., заподіявши шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 23.06.2016 - скасувати в зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Указує, що суд першої інстанції при винесенні вироку обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_7 , який частково визнав свою вину, обвинуваченого ОСОБА_6 , який повністю не визнав свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину визнав у повному обсязі, законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_20 , законного представника потерпілої ОСОБА_20 ОСОБА_24 , потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , представника служби у справах дітей Ужгородського міськвиконкому.
Однак, з матеріалів кримінального провадження, зокрема, журналу судового засідання не можливо зробити висновок, який же обсяг дослідження доказів по справі було встановлено, не з`ясовано в учасників судового провадження їх думку щодо обсягу дослідження доказів, а саме щодо повного дослідження доказів, які були здобуті під час досудового розслідування та про можливість розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З журналів судового засідання та технічного носія, убачається, що обвинувачений ОСОБА_7 спочатку свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнавав, потім визнав частково, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинених ним кримінальних правопорушеннях не визнав повністю, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину в повному обсязі, проте суд визначив обсяг доказів, допит обвинувачених, потерпілих та дослідження письмових доказів. У судовому засіданні 11.04.2016, суд змінив порядок дослідження доказів, а саме включив до обсягу доказів допит свідка ОСОБА_25 , яка була очевидцем події грабежу, де потерпілими виступають ОСОБА_21 та неповнолітня ОСОБА_20 . Отже, суд першої інстанції, не виконавши вимоги ст.349 КПК України, порушив права учасників кримінального провадження, у тому числі й право обвинуваченого на захист. Крім того, оскільки двоє обвинувачених не визнавали вину, не було з`ясовано в учасників судового провадження питання щодо можливості допиту свідків, які були безпосередніми учасниками вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 злочинів, а саме: ОСОБА_26 , якому обвинувачений ОСОБА_6 продав крадений велосипед, що належав потерпілому ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , який був свідком по зґвалтуванні неповнолітньої ОСОБА_20 та безпосередньо бачив одного з обвинуваченого, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_28 , який був свідком по зґвалтуванні неповнолітньої ОСОБА_20 ; ОСОБА_29 який був безпосереднім очевидцем події, де потерпілим виступає ОСОБА_22 , ОСОБА_30 , яка була свідком щодо хуліганських дій відносно потерпілого ОСОБА_22 ..
Також, судом письмові докази, які доводять вину обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а саме: висновок товарознавчої експертизи №23/334 від 14.07.2015; висновок судово імунологічної експертизи тампона з умістом піхви потерпілої ОСОБА_20 № 434 від 10.07.2015; висновок судово імунологічної експертизи тамона із вмістом анального отвору потерпілої ОСОБА_20 № 495 від 31.07.2015; висновоки спеціальної медичної наркологічної експертизи ОСОБА_7 № 42 від 18.07.2015; ОСОБА_6 № 41 від 08.07.2016; ОСОБА_8 №137 від 16.07.2016; висновоки судово психіатричної експертизи ОСОБА_7 №138 від 16.07.2015,
ОСОБА_31 №139 від 16.07.2015 не були взяті до уваги, відповідно у судовому засіданні і не досліджувалися, хоча прокурором вони приєднувались до обвинувального акту.
Усупереч вимогам ст.496 КПК України в матеріалах провадження відсутні будь які відомості про повідомлення уповноваженого підрозділу органів внутрішніх справ про час і місце судового розгляду за участю неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 .. У вступній частині вироку, згідно ч.2 ст.374 КПК України зазначаються сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження, проте, судом у вступній частині вироку такі не зазначені. Крім того, 18.04.2016 прокурором було змінено обвинувальний акт по даному кримінальному провадженні, але думка потерпілого із цього приводу не зафіксована в протоколі судового засідання. Згідно ст.371 КПК України вироки ухвалюються. Незважаючи на вказане, у резолютивній частині вироку суду від 23.06.2016 зазначено «засудив».
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду від 23.06.2016 щодо ОСОБА_8 - скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, а кримінальне провадження направити в суд першої інстанції на новий судовий розгляд. Вказаний вирок щодо ОСОБА_8 є незаконним та підлягає скасуванню в зв`язку з неповнотою судового розгляду, що виразилося в порушенні обсягу дослідження доказів. Суд, при винесенні вироку щодо ОСОБА_8 обмежився обвинуваченого, який визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, допитом потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_22 .. Судом, також зазначено, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 по епізоду зґвалтування доводиться такими доказами, як протоколом прийняття заяви про злочин від ОСОБА_20 , протоколами огляду місця події від 10.06.2015, протоколом огляду та вилучення добровільно наданої потерпілою ОСОБА_20 жіночої сукні, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.06.2015, протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , висновком експерта № 498 від 09.07.2015, судово імунологічним дослідженням мазків, висновком судово імунологічної експертизи № 435 від 10.07.2015, висновком експерта №85 від 23.07.2105, висновком судово цитологічної експертизи № 80 від 15.07.2015., по епізоду хуліганства доводиться показами потерпілого ОСОБА_22 , протоколом прийняття заяви про злочин від ОСОБА_22 , протоколом огляду місця події від 10.06.2015, протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , висновком експерта № 542 від 23.06.2015, а висновки № 434, 77, 78, 84, 137 судом не взяті до уваги. Також, судом не було викликано та не допитано свідків по справі, а саме свідка ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_23 .. Таким чином, суд неналежно з`ясував усі обставини справи, поверхнево дослідив докази, встановлення яких впливає на ухвалення законного, обґрунтованого, та справедливого рішення. Усупереч ст.496 КПК України в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення уповноваженого підрозділу органів внутрішніх справ про час і місце судового розгляду за участю неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ..
кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки ОСОБА_32 не володіє українською мовою., а тому останній був позбавлений можливості надати правдиві свідчення, заявляти клопотання про допит свідків, які б підтвердили чи спростували його вину.
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_33 обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень.
Суд першої інстанції на зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п.3 ч.2 ст.314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
Як убачається з журналу судового засідання від 02.11.2015. - 23.06.2016. (п.23), тільки після оголошення прокурором обвинувального акту та встановлення осіб обвинувачених, судом задоволено клопотання ОСОБА_6 про забезпечення йому перекладача. Після забезпечення перекладача (п.п. 82 - 99 журналу) було здійсненого допит обвинувачених, у т.ч. ОСОБА_6 , однак обвинувальний акт повторно з перекладачем не оголошувався, тобто останній не був проінформований у чому його обвинувачують, як на стадії досудового, так і судового слідства, у зв`язку із чим, і надавав нелогічні відповіді про не визнання ним вини, а тому із цих підстав вирок є незаконним.
Крім того, суд, постановляючи вирок щодо ОСОБА_6 не дотримався вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України.
З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд виклав не формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, а тільки зазначив, що «суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.152 КК України, як зґвалтування, тобто статеві зносини з застосуванням фізичного насильства, вчинене групою осіб відносно неповнолітньої», «суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.296 КК України, як хуліганство....», «суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, (грабіж)», тобто не у ствердній формі, без зазначення де, коли, яким способом та з яких мотивів і які наслідки від цього настали.
Також, судом порушено ст.42 КПК України; п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; п.6 ч.3 ст.129 Конституції України; п.2 ч.3 ст.374 КПК України та порушено порядок визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню.
Враховуючи, що ОСОБА_6 повністю не визнавав вини у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується, прокурором було запропоновано обсяг доказів, що підлягають доказуванню: допит обвинувачених, потерпілих, дослідити матеріали кримінального провадження (в цілому) і такий обсяг доказів не заперечувався стороною захисту. Тобто, ураховуючи повне не визнання вини, суд повинен був дослідити всі матеріали кримінального провадження без винятку, включаючи допит усіх потерпілих, свідків, оглянути речові докази. Одночасно, усупереч вимог ст.327 КПК України, без рішення про зміну обсягу доказів та порядку їх дослідження, як цього вимагає ч.2 ст.349 КПК України, суд не допитав свідків подій, а саме: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_23 , ОСОБА_34 ..
Свідок ОСОБА_26 за матеріалами кримінального провадження був особою, якому, нібито, ОСОБА_35 бажав продати, начебто, викрадений у ОСОБА_19 велосипед, більш того потерпілий ОСОБА_19 не допитаний, що на думку суду, не було перешкодою для визнання винуватим ОСОБА_6 у вчиненні грабежу, що свідчить про неповноту та необ`єктивність судового слідства. Крім того, у матеріалах справи відсутнє належне повідомлення потерпілого про дату та час судового засідання, що в силу п.5 ч.2 ст.412 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Тобто, суд першої інстанції без допиту потерпілого та єдиного очевидця події, без достатніх належних доказів, незаконно визнав винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.
Свідок ОСОБА_23 був очевидцем нібито, вчинення ОСОБА_6 хуліганства й можливо міг підтвердити відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, тим самим і підтвердити невинність особи, якій без достатніх належних доказів призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Таким чином, суд однобоко та неповно розглянув дану справу, надавши явну перевагу стороні обвинувачення, ніяким чином не перевірив покази ОСОБА_6 про непричетність до вчинення вищеперерахованих злочинів, що в силу ст.367 КПК України є підставою для скасування вироку. Крім того, судом порушено конституційне право ОСОБА_6 на захист.
В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що зґвалтування не вчиняв, так як у нього проблеми зі здоров`ям. Не мав статевого акту в зв`язку з фізіологічними проблемами. Просить взяти до уваги те, що мама потерпілої ОСОБА_20 працівник поліції. Визнає себе винним у тому, що пішов п`яний у ту будівлю, і відібрав телефон у потерпілого ОСОБА_36 та потерпілої ОСОБА_37 . Телефон дав йому ОСОБА_8 .. Після чого він та ОСОБА_38 продовжували вживати алкогольні напої, а ОСОБА_39 та ОСОБА_40 повели потерпілу ОСОБА_37 у невідомому напрямку. На слідчому експерименті показав тільки будівлю позаду магазину «Сільпо», де вживав алкоголь, місце зґвалтування йому невідоме. Крім того, оскільки хворіє на туберкульоз, просить пом`якшити покарання.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на підтримання апеляційних скарг, думку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , думку захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_14 , представника служби у справах дітей виконкому Ужгородського міської ради ОСОБА_15 , оглянувши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи, викладені в апеляційних скаргах колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора Ужгородської місцевої прокуратури, захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 , та обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягають із таких підстав.
У відповідності до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення норм КПК.
Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як установлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинувачених ОСОБА_6 за ч.1 ст.186, ч.3 ст. 152, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст.186, ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України, ОСОБА_8 за ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 296 КК Україниза обставин викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, перевірених при судовому розгляді, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, свою вину у вчинені інкримінованих йому злочинів не визнає та показав, що ніяких злочинів не вчиняв.
Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав частково та показав, що 10.06.2015, приблизно о 12 год., перебуваючи в приміщенні закинутої будівлі, позаду магазину «Сільпо» по вул.. Минайській у м. Ужгороді, наніс потерпілому ОСОБА_21 удар долонею в обличчя, та забрав у останнього мобільний телефон. Відразу, після чого, застосував фізичне насильство до потерпілої ОСОБА_20 та відібрав у неї мобільний телефон. У подальшому, разом із ОСОБА_6 , з метою зґвалтування, погрожуючи потерпілій ОСОБА_20 фізичною розправою, потягли останню за будівлю, де намагались її роздягнути, однак побачили, що з будівлі втікає ОСОБА_21 , ОСОБА_6 підняв потерпілу ОСОБА_20 на плече, і вони всі разом, включаючи ОСОБА_8 , понесли останню в безлюдну частину паркової зони, неподалік від озера. Там, вони роздягнули потерпілу, і по черзі, спочатку ОСОБА_6 , потім ОСОБА_7 , а потім ОСОБА_8 , вступили з нею в статеві зносини природнім способом. Після чого, був затриманий працівниками правоохоронних органів безпосередньо на місці події, а ОСОБА_8 і ОСОБА_6 втекли. Щодо зґвалтування потерпілої неприроднім способом вину свою заперечив.
Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.3 ст.152 та ч.2 ст.296 КК України, визнав повністю та ствердив фактичні обставини кримінального провадження, в тому числі і щодо обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - щодо кримінальних правопорушень, які відбувались за його участі. Так, 10.06.2015, посеред дня разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшли до будівлі, яка розташована позаду магазину «Сільпо» по вул.. Минайській у м. Ужгороді, де знаходились троє невідомих йому молодих людей, серед яких була потерпіла ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .. Він підійшов до потерпілого ОСОБА_21 у якого з погрозами про застосування фізичного насильства, тримаючи в руці палицю, указав останньому не рухатися, у цей час ОСОБА_7 наніс один удар в обличчя потерпілому та відібрав у останнього мобільний телефон, а також вирвав із рук потерпілої ОСОБА_20 мобільний телефон. Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 погрожуючи потерпілій ОСОБА_20 , застосовуючи до останньої фізичне насильство, потягнули потерпілу по землі за будівлю, а він продовжував погрожувати потерпілому фізичним насильством, тримаючи в руці палицю. Після чого, він, ОСОБА_7 та ОСОБА_41 ,, який підняв потерпілу ОСОБА_20 на плечі, понесли останню у паркову зону, неподалік від озера, що знаходиться у кінці вул. 8 Березня в м. Ужгороді. По дорозі, потерпіла пручалася та кричала, що вона вагітна. Біля озера, він , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , який роздягнув потерпілу та наніс їй один удар рукою по обличчю, із застосуванням погроз вступили з потерпілою в статеві зносини природнім способом, по черзі, спочатку ОСОБА_6 , потім ОСОБА_7 , який окрім
природного способу, вступав з потерпілою в статеві зносини не природнім способом, та особисто він вступали у статеві зносини з потерпілою ОСОБА_42 .. Згвалтування тривало більше 20 хв.. У послідуючому ОСОБА_7 був затриманий працівниками міліції на місці зґвалтування, а вони із ОСОБА_6 втекли. Крім того, цього ж дня він разом із ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходивши неподалік торгового центру «Вопак» по вул. Капушанській у м. Ужгороді, безпричинно нанесли тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_22 , якому ОСОБА_6 наніс удар рукою по лівій частині обличчя, від чого останній впав на тротуар, після чого вони почали втікати у бік пр. Свободи, де ОСОБА_6 наздогнав ОСОБА_23 та повалив на землю. У цей час, побачивши, що потерпілий ОСОБА_22 прийшов до тями від отриманого удару та почав допомагати ОСОБА_23 , підібрав камінь та кинув у бік потерпілого, поціливши йому в голову.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , та часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , така повністю доведена зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Мотивуючи висновки про винуватість обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, суд обґрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_43 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та письмові докази наявні в кримінальному провадженні й перевірені судом під час судового розгляду провадження.
Так, з показань потерпілого ОСОБА_21 вбачається, що 10.06.2015, близько 12 год. до приміщення закинутої будівлі , яке розташоване позаду магазину «Сільпо» по вул.. Минайській, де він знаходився разом із потерпілою ОСОБА_20 та ще однією дівчиною, зайшли троє невідомих йому осіб ромської народності, які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Після чого, ОСОБА_8 , який був найменший за віком, почав погрожувати йому застосуванням фізичного насильства, тримаючи в руці палицю, у цей час, ОСОБА_7 , наніс йому один удар рукою в обличчя та відкрито відібрав у нього мобільний телефон. У подальшому, ОСОБА_7 , погрожуючи ОСОБА_20 , насильно вирвав з її рук мобільний телефон. Надалі, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , застосовуючи фізичне насильство та погрози, потягнули потерпілу ОСОБА_20 за межі будівлі, а ОСОБА_8 продовжував йому погрожувати фізичним насильством, тримаючи в руці палицю. Після чого, теж побіг у сторону озера, куди ОСОБА_7 та ОСОБА_6 понесли потерпілу ОСОБА_20 .. У послідуючому, вийшовши на вулицю, почав гукати про допомогу, та викликав поліцію. Після приїзду працівників поліції, він показав напрямок куди понесли потерпілу ОСОБА_20 , де був затриманий ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 та ОСОБА_6 втекли.
З показань потерпілої ОСОБА_20 вбачається, що обвинувачені, долаючи її фізичний опір та, незважаючи на те, що вона їм указала на свою вагітність, погрожуючи застосуванням щодо неї фізичного насильства, якщо вона буде опиратись, витягнувши її з покинутої будівлі, намагались її роздягнути. Після того як обвинувачені побачили, що з будівлі втікає ОСОБА_21 , ОСОБА_6 підняв її на плече, і разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 понесли її в паркову зону, біля озера по вул. 8 Березня в м. Ужгороді. Там, знайшовши безлюдне місце, продовжуючи їй погрожувати, усі троє по черзі вступили з нею в статеві зносини, спочатку ОСОБА_6 , потім ОСОБА_7 , який наніс їй один удар рукою в обличчя та, крім природного статевого акту, також намагався задовольнити свою статеву пристрасть і неприроднім способом, і останній вступав із нею в статеві зносини природнім способом обвинувачений ОСОБА_8 .. У подальшому ОСОБА_7 був затриманий працівниками міліції безпосередньо на місці події, а обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 втекли.
Дані показання потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_20 є логічними, послідовними й повністю узгоджуються між собою та показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 ..
Показаннями потерпілого ОСОБА_22 стверджується, що 10.06.2015, близько 19 год., він стояв неподалік головного входу у торговий центр «Вопак» по вул. Капушанській у м. Ужгороді, де розмовляв із ОСОБА_23 , і в цей час біля них проходили двоє нетверезих хлопців ромської народності, один з яких, по старше, безпричинно наніс йому один удар кулаком руки в обличчя, від якого він упав на землю. У подальшому обидва хлопці, як йому стало відомо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , почали втікати в напрямку проспекту Свободи в м. Ужгороді. Там, намагаючись затримати, їх наздогнав ОСОБА_23 , та повалив на землю ОСОБА_6 .. Прийшовши до тями, після отриманого удару, він намагався допомогти ОСОБА_23 , але ОСОБА_8 завадив йому, кинувши каменем у його сторону, при цьому влучив в область лівої лобної ділянки голови, заподіявши йому тілесні ушкодження.
Крім показань потерпілих, вина ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стверджується зібраними в кримінальному проваджені письмовими доказами, які безпосередньо під час судового розгляду кримінального провадження були досліджені, є належними та допустимими.
Так, із протоколу прийняття заяви про злочин у потерпілої ОСОБА_20 від 10.06.2015, убачається, що остання повідомила про її згвалтування 10.06.2015, трьома невідомими особами ромської народності, із застосуванням фізичного насильства, у тому числі, неприроднім способом, позаду ринку «Кірпічка», у парковій зоні (т. 1 а. к. п. 90).
Протоколом прийняття заяви про злочин у ОСОБА_21 від 10.06.2015, підтверджується, що 10.06.2015, близько 12 год. 30 хв., на місці події, в закинутій будівлі, позаду торгового центру «Сільпо» по вул. Минайській у м. Ужгороді, троє чоловіків ромської народності, один з яких, із застосуванням насильства, відкрито відібрав у нього належний йому мобільний телефон (т. 1 а. к. п. 129-130).
Протоколом прийняття заяви про злочин у ОСОБА_22 від 10.06.2015, стверджено те, що близько 19 год., 10.06.2015, біля торгівельного центру «Білочка» невстановлені особи ромської народності заподіяли йому тілесні ушкодження ( т. 1 а. к.п.195-197).
З протоколу огляду місця події від 10.06.2015, з доданими до нього фототаблицями, вбачається, що відкрите заволодіння мобільними телефонами у ОСОБА_21 та ОСОБА_20 відбулось 10.06.2015, близько 12 год., в приміщенні закинутої будівлі, яка розташована позаду торгового центру «Сільпо» по вул. Минайській у м. Ужгороді (т. 1 а.к.п. 98-103).
Із протоколу огляду місця події від 10.06.2015, з доданим до нього фототаблицями, місцем вчинення зґвалтування неповнолітньої трьома особами ромської народності, яке відбулось близько 12 год. - 10.06.2015, є паркова зона біля озера з дорогою, які розташовані позаду будівель торгового центру «Сільпо», ринку «Кірпічка» в м. Ужгороді (т. 1 а.к.п. 91-97).
З протоколу огляду жіночої сукні, добровільно виданої потерпілою ОСОБА_20 10.06.2015, убачається, що на сукні наявні сліди білого кольору, які, зі слів потерпілої, є продуктами секреції статевих органів чоловіка ( т. 1 а.к.п.106-107).
Протоколами медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 10.06.2015, № № 238, 237 та 236, стверджено перебування ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - 10.06.2015 у стані алкогольного сп`яніння (т. 1 а. к. п. 108-110).
Протоколами пред`явлення особи для впізнання від 11.06.2015 року з доданими до них фототаблицями, підтверджено те, що потерпіла ОСОБА_20 серед осіб, пред`явлених для впізнання, упізнала ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і детально, у хронологічній послідовності показала про обставини її зґвалтування обвинуваченими (т. 1 ч. 2 а. к.п. 77-81, 82-86, 87-89).
Із протоколів проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від 08.07.2015, з доданими до них фототаблицями (відтворення обстановки та обставин події, що мали місце 10.06.2015, близько 12 год.) вбачається, що ОСОБА_7 в ході проведення даної процесуальної дії без жодного стороннього впливу, послідовно, на місцевості показав та описав, як відкрито заволодів мобільними телефонами потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , та в подальшому вчинив зґвалтування потерпілої ОСОБА_20 природнім та неприроднім способами. Крім іншого, ним також описано, що свою статеву пристрасть із потерпілою задовольняли спочатку ОСОБА_6 - природнім способом, потім він , а потім ОСОБА_8 .. У подальшому він також намагався зґвалтувати потерпілу, як неприроднім способом, так і природнім. Після чого, ОСОБА_6 знов хотів вступити з потерпілою в статеві зносини, але вони почули наближення сторонніх і почали втікати. При проведенні зазначеної процесуальної дії ОСОБА_7 було також стверджено, що й він, і двоє інших обвинувачених перебували в стані алкогольного сп`яніння, особисто ним було заподіяно один удар рукою в обличчя потерпілої, і остання дійсно вказувала на те, що перебуває в стані вагітності (т. 1 а. к.п. 91-101, 102-112, 113-123).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.08.2015, за участю ОСОБА_8 вбачається, що останній 10.06.2015, приблизно о 19 год. разом із ОСОБА_6 , будучи в алкогольному сп`янінні, проходили повз торгового центру «Вопак» по вул. Капушанській у напрямку пр. Свободи в м. Ужгороді, де порівнявшись із двома невідомими йому чоловіками, у відповідь на зауваження, яке зробив один із них, ОСОБА_6 вдарив одного із чоловіків затиснутою в кулак рукою в обличчя. Внаслідок чого потерпілий упав на землю, а вони почали втікати з місця події в сторону проспекту Свободи. Однак, на повороті із пр. Свободи на вул. Капушанську, ОСОБА_6 наздогнав другий чоловік, який перед тим розмовляв із потерпілим, і, поваливши ОСОБА_6 на землю, почав наносити останньому удари. Побачивши, що до них на допомогу прямує потерпілий, він взяв камінь та, приблизно з відстані трьох метрів, кинув у голову потерпілому, після чого вони із ОСОБА_6 втекли в сторону вокзалу(т. 1 а.к.п.254-258) .
Із протоколу проведення слідчого експерименту від 12.08.2015 та фототаблиць до нього вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 вказав і детально описав події, які відбувались 03.06.2015, а саме: близько 23 год., коли разом з ОСОБА_8 проходив по вул. С. Лазо в м. Ужгороді, повз них проїхав чоловік на велосипеді бордового кольору. Після чого, ОСОБА_6 реалізовуючи свій намір заволодіти велосипедом, почав наздоганяти потерпілого ОСОБА_22 , намагаючись нанести останньому вдар в обличчя. Проте, потерпілий, зіскочивши з велосипеду, залишив його посеред вулиці, а Сурмай скориставшись моментом, підбіг до велосипеду , підняв його й почав утікати з ним у бік вул. Сурікова (т. 1 а к.п. 259-264).
Висновком експерта про проведення товарознавчої експертизи від 03.07.2015 № 23/344, підтверджено, що залишкова вартість мобільного телефону марки «Gigabyte GSmart F280» станом на 10.06.2015 становить 750,02 грн..
З висновку експерта про проведення товарознавчої експертизи від 25.06.2015 № 23/320 вбачається, що залишкова вартість мобільного телефону марки «Nokia» станом на 10.06.2015 становить 150 грн..
Висновком експерта №542 від 23.06.2015 стверджено наявність на тілі потерпілого ОСОБА_22 на момент обстеження тілесних ушкоджень у вигляді площини здирання на шкірних покривах лівого плеча та вшитої рани в чоловій ділянці зліва. Тілесні ушкодження у вигляді ВЧМТ, забійної рани лобно-скроневої ділянки зліва та струсу головного мозку, - виникли внаслідок дії тупих предметів по ударному механізму дії (яким міг бути камінь на який вказує потерпілий) і по давності виникнення вище вказані тілесні ушкодження, вкладаються в час події, що мала місце 10.06.2015, при обставинах, вказаних потерпілим.
Згідно висновку експерта № 498 від 09.07.2015вбачається, що при судово-медичній експертизі неповнолітньої ОСОБА_20 , у неї були виявлені тілесні ушкодження у вигляді лінійних саден на шкірних покривах: спини справа, правої та лівої сідниць, верхньої та нижньої третини правого передпліччя, середньої третини правого і лівого стегна по передній поверхні. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупогранних предметів та вкладаються в час події, що мала місце 10.06.2015. Крім того, при судовоімунологічному дослідженні мазків з піхви та тампона із вмістом анального отвору неповнолітньої ОСОБА_20 були знайдені сперматозоїди, що підтверджує, як природній, так і аногенітальний статевий акт. Також у висновку зазначено, що на момент проведення судово-медичного обстеження потерпілої та згідно даних консультації гінеколога та консультації лікаря УЗД, у останньої мала місце вагітність, яка не пов`язана із подіями 10.06.2015 ( т. 2 а.к. п.1-4).
Висновком судово-імунологічної експертизи № 435 від 10.07.2015 стверджується, що кров потерпілої ОСОБА_20 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізорологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізорологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізорологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізорологічною еритроцитарною системою АВО.
Указаною експертизою, при дослідженні продуктів секреції статевих органів чоловіка, знайдених в двох слідах на сукні, вилученій у потерпілої, було встановлено, що антиген В може походити за рахунок продуктів секреції статевих органів чоловіка з групами крові А ізогемаглютиніном анти-А і АВ, який відноситься до категорії видільників, в тому числі за рахунок продукту секреції статевих органів підозрюваного ОСОБА_7 ..
Антиген А може походити за рахунок продуктів секреції статевих органів чоловіка з групами крові А ізогемаглютиніном анти-В і АВ, який відноситься до категорії видільників, у тому числі за рахунок продукту секреції статевих органів підозрюваного ОСОБА_6 ..
Також, не виключена можливість домішку в об. № 3, 4 сліди на вилученій сукні - і продуктів секреції статевих органів чоловіка з групами крові А з ізогемаглютиніном анти В, В з ізогемаглютиніном анти А та АВ незалежно від категорії видільництва, в тому числі і підозрюваного ОСОБА_8 , який відноситься до категорії не видільників (т. 2, а.к.п. 23-27(159-163)).
Висновком судово-цитологічної експертизи № 80 від 15.07.2015 стверджується, що при судово - цитологічному дослідженні мазків - відбитків та тампона - змива зі статевого органу підозрюваного ОСОБА_7 були знайдені клітини піхвового епітелію. При серологічному дослідженні мазків-відбитків та тампона змиву статевого члена підозрюваного ОСОБА_7 знайдені антигени А та В ізосерологічної еритроцитарної системи АВО, які властиві самому підозрюваному ОСОБА_7 , тому можуть походити за рахунок власних епітеліальних клітин підозрюваного. Поряд з цимм знайдений
антиген А властивий і потерпілій ОСОБА_20 , тому не виключена можливість домішку її піхвового епітелію в мазках-відбитках та тампоні-змиві статевого члена підозрюваного ОСОБА_7 (т. 2 а.к.п. 12-17(78-83)).
Висновком експерта № 85 від 23.07.2015 підтверджено, що знайдені на штанах кров та епітеліальні клітини людини, можуть походити, як за рахунок крові та епітеліальних клітин самого підозрюваного ОСОБА_6 , так і за рахунок домішку крові та епітеліальних клітин особи (осіб),в крові яких наявні антигени А і Н, в тому числі і потерпілої ОСОБА_20 , при наявності у останньої зовнішніх пошкоджень, які, в свою чергу, констатовані в експертному висновку № 498 від 09.07.2015 ( т.2 а к. п. 28-34 (184-190)).
Із протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_19 - 03.06.2015 вбачається, що останнім заявлено факт його пограбування невідомими особами ромської народності, що мав місце 03.06.2015 (т. 1 а. к. п. 28-29).
Протоколом огляду місця події від 03.06.2015, з доданими до нього фототаблицями , стверджено місце події по епізоду пограбування ОСОБА_19 , яким є територія біля будинку № 7 по вул. С. Лазо в м. Ужгороді Закарпатської області, де ОСОБА_6 відкрито заволодів належним потерпілому велосипедом (т. 1, а.к.п. 30-33).
З протоколу огляду місця події від 11.06.2015, та доданих до нього фото таблиць вбачається, що місцем, де ОСОБА_6 намагався збути ОСОБА_26 викрадений у потерпілого ОСОБА_19 велосипед, є будинок АДРЕСА_5 (т. 1, а. к.п. 34-37).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.06.2015 та фототаблиць до нього стверджується, що саме ОСОБА_6 відкрито викрав 03.06.2015 належний ОСОБА_19 велосипед, оскільки потерпілий при впізнанні вказав саме на нього (т. 1 а. к.п. 56-59).
Сукупність наведених вище доказів, на думку колегії суддів, об`єктивно свідчить про те, що вина ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм злочинів повністю доведена, а відтак, викладені у вироку висновки про винність обвинувачених ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (ч.2 ст.186 КК України); зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчиненого групою осіб, відносно неповнолітньої (ч.3 ст.152 КК України); задоволення статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, вчинене щодо неповнолітньої (ч.2 ст.153 КК України); ОСОБА_6 у вчиненні згвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинене групою осіб, щодо неповнолітньої (ч.3 ст.152 КК України); відкритого викрадення чужого майна (грабіж) (ч.1 ст.186 КК України); хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб (ч.2 ст.296 КК України); ОСОБА_8 у вчиненні зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчиненого групою осіб, щодо неповнолітньої (ч.3 ст.152 КК України); хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб (ч.2 ст.296 КК України), - при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невизнання ним своєї вини в зґвалтуванні потерпілої ОСОБА_20 неприроднім способом, апеляційний суд відхиляє, як безпідставні з таких підстав.
Згідно рекомендацій, викладених у п.п.13, 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» , зґвалтування вважається закінченим злочином з моменту початку статевих зносин, при цьому не має значення, чи закінчила винна особа статевий акт у фізіологічному розумінні. Насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом вважається закінченим злочином з початку здійснення дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення статевої пристрасті неприродним способом. Суди повинні мати на увазі, що не може визнаватися добровільною відмова від зґвалтування та насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом, що викликана неможливістю подальшого продовження злочинних дій з причин, незалежних від волі винної особи (наприклад, коли цьому перешкодили інші особи, або винна особа не змогла подолати опору потерпілої особи, закінчити злочин з фізіологічних причин тощо).
Отже, за цих обставин, колегія суддів уважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у зґвалтуванні потерпілої ОСОБА_20 неприроднім способом, а твердження обвинуваченого про неможливість вчинення ним цього злочину внаслідок фізіологічних проблем зі здоров`ям є безпідставними та такими, що не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.
Згідно положень ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
У свою чергу у відповідності до вимог ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а згідно ч.2 цієї статті, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
В свою чергу, ст.26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом і суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Аналізуючи ст.404 КПК України, можна зробити висновок, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження та може досліджувати докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно за клопотанням учасників судового провадження.
Даючи оцінку доводам апеляційних скарг прокурора, захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , у частині неповноти судового розгляду, що виразилась в не проведенні допиту потерпілого ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_23 , ОСОБА_30 та ОСОБА_26 , що, на думку апелянтів, за умови повного невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 та часткового
визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , було обов`язковим, колегія суддів їх відхиляє, як безпідставні, оскільки сукупність досліджених судом першої інстанції доказів в даному кримінальному провадженні з достатньою повнотою свідчить про доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинах.
Не проведення допиту зазначених учасників кримінального провадження, на переконання апеляційного суду, жодним чином не вплинуло на правильність ухваленого судового рішення, оскільки таке обґрунтоване іншими безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду доказами. Жодних клопотань про допит цих осіб судом апеляційної інстанції сторонами кримінального провадження не подавалось, а також не вказувалось на те, які відомості чи обставини можуть повідомити вказані свідки, про які не було відомо учасникам судового розгляду та суду, або які не досліджувались під час судового розгляду й що показання свідків мають істотне значення для встановлення фактичних обставин кримінального провадження.
Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 з приводу не дослідження безпосередньо в судовому засіданні речових доказів у даному кримінальному провадженні.
Колегія суддів визнає неспроможними твердження захисника ОСОБА_9 , наведені в апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції належним чином не перевірено позицію ОСОБА_6 щодо його непричетності до вчинення інкримінованих йому злочинів, оскільки ні захисником, ні, власне, самим обвинуваченим, не дивлячись на приписи ст.22 КПК України, жодних належних та допустимих доказів, які би підтверджували непричетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому злочинах, або, навпаки, спростовували його причетність до скоєння даних злочинів, в суд першої інстанції представлено не було.
Під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження жодною з сторін даного кримінального провадження клопотань про повторне дослідження фактичних обставин та доказів по справі або дослідження нових доказів не заявлялось.
Даючи оцінку доводам апеляційних скарг захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та прокурора щодо порушення судом першої інстанції порядку визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, а також зміни цього обсягу, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до положень ст.349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу.
Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Аналіз зазначених положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку про те , що в законі не міститься прямої вказівки про обов`язок суду досліджувати всі без винятку докази, які містяться в кримінальному провадженні. Одночасно законом суду надано право в разі необхідності змінювати обсяг та порядок дослідження доказів.
Згідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують
особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає в збиранні, перевірці та оцінці доказів із метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Разом із цим, у відповідності до вимог ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
З журналу судового засідання та технічного носія перебігу судового засідання вбачається, що судом першої інстанції в судовому засіданні 02.11.2015, після з`ясування думки учасників процесу, було визначено порядок та обсяг доказів, які підлягають дослідженню, а саме про необхідність допиту обвинувачених, потерпілих, дослідження доказів, які подані прокурором, та характеризуючі дані обвинувачених (т.1 а.к.п.174-175). Жодних заперечень із цього приводу від сторін кримінального провадження не поступало.
У цьому ж судовому засіданні, після допиту обвинуваченого ОСОБА_8 і встановлення необхідності забезпечення послугами перекладача, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , із з`ясуванням думки учасників процесу, ухвалою суду було змінено порядок дослідження доказів по справі й постановлено продовжити дослідження доказів та допитати з`явившихся потерпілих.
У судовому засіданні 03.03.2016, у зв`язку з неявкою потерпілого ОСОБА_19 , прокурором була запропонована зміна порядку дослідження доказів по справі. Враховуючи відсутність заперечень учасників судового провадження, судом було ухвалено про перехід до дослідження доказів по справі, без проведення допиту зазначеного потерпілого ( т.3 а.к.п.181).
06.04.2016, у судовому засіданні, за клопотанням прокурора було відновлено з`ясування обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами й після з`ясування думки учасників процесу, судом було оголошено перерву в судовому розгляді для виклику свідка ОСОБА_25 , забезпечення явки в судове засідання потерпілого ОСОБА_19 та надання прокурору можливості представлення тексту клопотання про долучення до матеріалів провадження протоколів пред`явлення особи для впізнання( т. 3 а.к.п.186).
17.06.2016, у судовому засіданні були задоволені клопотання прокурора про вилучення свідка ОСОБА_25 зі списку свідків, які підлягають допиту в ході судового розгляду, про приєднання до матеріалів кримінального провадження заяви потерпілого ОСОБА_19 про розгляд провадження в його відсутності, та про приєднання до матеріалів провадження тексту клопотання про приєднання до матеріалів провадження протоколів пред`явлення осіб для впізнання, які, були досліджені судом та приєднані до провадження в судовому засіданні від 03.03.2016,
після чого, з врахуванням думки учасників провадження, судом було закінчено з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, і суд оголосив відкритими судові дебати ( т.3 а.к.п.189-191).
Отже, враховуючи положення ст.ст.22, 94 КПК України, за відсутності в матеріалах провадження клопотань, заперечень або скарг як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, із приводу обсягу доказів, та порядку, у який судом першої інстанції їх було досліджено, колегія суддів приходить до висновку, що вказані вище доводи апеляційних скарг є безпідставними й спростовані матеріалами кримінального провадження.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі щодо порушення судом прав осіб, потерпілих від злочинів, зокрема при зміні обвинувачення, колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на таке.
У відповідності до положень ч.3 ст.338 КПК України якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
З контексту п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», з урахуванням положень ст.338 КПК України (в ред.2012 року), слідує, що у суду виникає обов`язок роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі тільки в тому випадку, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення.
Аналізуючи зміст обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням від 18.04.2016 ( т.3 а.к.п.133-157), апеляційний суд констатує, що в ньому не ставиться питання про зменшення обсягу обвинувачення або про застосування Закону України про кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, прокурором при зміні обвинувачення, зокрема, розширено перелік обставин, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 такою обставиною, як вчинення злочину щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності, а тому колегія суддів уважає, що в даному конкретному випадку, при зміні обвинувачення прокурором, права потерпілих не зазнали істотного порушення або обмеження.
Тому, колегія суддів уважає, що такі дії суду першої інстанції не призвели, і не могли призвести до істотного порушення права потерпілих.
Твердження захисника адвоката ОСОБА_9 , наведені в апеляційній скарзі, щодо порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , яке виразилось в несвоєчасному забезпеченні його права користуватись послугами перекладача, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.
Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою (не можуть розуміти мову або вільно нею розмовляти), право давати показання,
заявляти клопотання, і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому КПК України, у тому числі ст. 68 КПК.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в судi, або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд (п. 48 рішення ЄСПЛ від 28.11.1978 у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН»). Однак, не можна вважати, що дане право вимагає письмового перекладу всіх письмових доказів чи офіційних документів, що є у провадженні. Допомога перекладача має бути такою, щоб забезпечити розуміння підсудним справи проти нього і ведення свого захисту, зокрема завдяки тому, що через перекладача він може висувати на розгляд суду свою версію подій (п. 74 рішення ЄСПЛ від 19.12.1989 у справі «Камазінскі проти Австрії»).
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове слідство в ньому було проведено із своєчасним залученням захисників як обвинуваченому ОСОБА_7 , так і ОСОБА_6 , з метою дотримання вимог КПК України про обов`язкову участь захисників у даній категорії справ. Слідчі та процесуальні дії в даному кримінальному провадженні також, були проведені за участі даних учасників процесу і жодних зауважень, а так само і клопотань, про те, що ОСОБА_6 або ОСОБА_7 потрібні послуги перекладача, внаслідок поганого розуміння української мови, від них не поступало.
У ході судового слідства, як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисниками й обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було повідомлено суд про таку необхідність, у зв`язку із чим судом було прийнято рішення про залучення до участі в кримінальному провадженні перекладача, який і вступив у справу 13.11.2015. У подальшому, як допити зазначених обвинувачених, так і інші процесуальні дії по справі проводились виключно за участю перекладача, зі здійсненням перекладу та дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Як свідчать матеріали судового провадження, жодних клопотань про здійснення перекладу на мову, зрозумілу обвинуваченим, обвинувального акту або інших процесуальних документів, що містяться в матеріалах провадження, від обвинувачених та їх захисників не поступало, як, і скарг на неналежне виконання перекладачами, які приймали участь у кримінальному провадженні, своїх обов`язків. Не порушувалось зазначеними учасниками кримінального провадження, як свідчить журнал судового засідання та технічний носій інформації з перебігом судового розгляду, і питання про визнання неналежними чи недопустимими докази, зібрані під час досудового розслідування.
Із журналу судового засідання вбачається, що в судовому засіданні 18.04.2016, за участі перекладача, судом було роз`яснено обвинуваченим про те, що вони будуть захищатись від зміненого обвинувачення, і вручено їм копії обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням, а в розгляді кримінального провадження оголошено перерву для надання обвинуваченим та їх захисникам можливості підготуватися для захисту своїх прав.
Отже, апеляційний суд уважає, що судом першої інстанції не було допущено порушення права на захист обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , позаяк з моменту встановлення факту недостатнього розуміння ними мови, якою здійснюється судочинство, судом першої інстанції було вжито заходів для забезпечення їх права давати показання, заявляти клопотання, заперечувати, висувати свої доводи
та міркування з приводу пред`явленого обвинувачення, а також виступати в суді мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача.
З наведених вище підстав, колегія суддів критично оцінює й доводи захисника- адвоката ОСОБА_9 про те, що внаслідок незабезпечення обвинуваченого ОСОБА_6 послугами перекладача під час вручення йому обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, до останнього не було доведено формулювання обвинувачення, а відтак прокурором не було висунуто йому обвинувачення відповідно до вимог кримінального процесуального закону, отже в суду першої інстанції були всі правові підстави для повернення обвинувального акту в даному кримінальному провадженні прокурору в порядку п.3 ч.3 ст.314 КПК України, з підстав його невідповідності вимогам КПК, та такі доводи відхиляє з таких підстав.
У відповідності до ч.3 ст.89 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
На думку апеляційного суду,застосування положень, закріплених у ст. 87 КПК, під час підготовчого судового засідання є передчасним та суперечить ст. 89 КПК. Ст. 89 КПК передбачено випадки визнання доказів недопустимими: 1) суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення; 2) у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Таким чином, наведені норми свідчать про те, що оцінка доказів на предмет їх допустимості, а отже, і застосування положень, закріплених у ст. 87 КПК, не здійснюється до початку судового розгляду.
Отже, колегія суддів уважає, що не забезпечення права на захист користування послугами перекладача - не може бути оцінено суддею як невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, а стороною захисту, у свою чергу, у ході судового розгляду даного кримінального провадження жодних клопотань про визнання доказів недопустимими не заявлялось.
Окрім того, обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомив, що читати не вміє, оскільки є неграмотним.
Доводи апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_9 про розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілого ОСОБА_19 , належним чином не повідомленого про день, час та місце судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та спростовані матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що суд першої інстанції неодноразово повідомляв потерпілого ОСОБА_19 належним чином завчасно про день, час та місце проведення судового розгляду кримінального провадження, та вживав дій для його завчасного повідомлення про це ( т.3 а.с.73, 79, 84, 109, 122, 160).
У відповідності до положень ст.325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.
Із журналу судового засідання та технічного носія із записом судового засідання вбачається, що судом першої інстанції неодноразово заслуховувалась думка учасників процесу з приводу неявки потерпілого ОСОБА_19 у судове засідання та можливості з`ясування всіх суттєвих обставин по справі в його відсутності.
Колегія суддів уважає, що судом у відповідності до вимог кримінального процесуального закону прийнято рішення про можливість розгляду даного кримінального провадження у відсутності потерпілого ОСОБА_19 , і таке рішення жодним чином не вплинуло на об`єктивність та повноту проведеного в справі судового розгляду.
Доводи апеляційної скарги прокурора про не дослідження всіх доказів,які було долучено стороною обвинувачення до матеріалів провадження, колегія суддів відхиляє, як такі, що не впливають на законність судового рішення та спростовані матеріалами кримінального провадження.
Докази, зазначені прокурором в апеляційній скарзі як такі, що не були предметом дослідження під час судового розгляду, у судовому засіданні 03.03.2016 досліджувались судом, під час вирішення клопотання прокурора, з оголошенням їх змісту й здійсненням перекладу, що стверджується даними журналу судового засідання та технічним носієм інформації, на якому зафіксовано перебіг судового розгляду.
Колегія суддів зауважує, що, хоч формально, судом першої інстанції і допущено порушення вимог КПК України під час судового розгляду - не було виокремлено в конкретну стадію судового розгляду дослідження письмових доказів по справі, - проте, такі не є істотними, оскільки не вплинули на правильність прийнятого у справі судового рішення. Необхідні матеріали кримінального провадження письмові докази за клопотанням прокурора в повному обсязі були досліджені в судовому засіданні, з оголошенням їх змісту й здійсненням перекладу для обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .. Жодних клопотань, зауважень або скарг із цього приводу ні стороною обвинувачення, ні стороною захисту в суді першої інстанції заявлено не було.
Крім того, відсутність посилань у вироку суду на висновок товарознавчої експертизи № 23/334 від 14.07.2015, висновок судово-імунологічної експертизи № 434 від 10.07.2015, висновок судово-імунологічної експертизи № 495 від 31.07.2015, висновки спеціальних медичних наркологічних експертиз ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , висновки судово-психіатричних експертиз ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з врахуванням сукупності інших доказів, які було досліджено в ході судового розгляду, належним чином оцінених судом і покладених в основу обвинувального вироку, не впливають на правильність і вмотивованість висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації їх діянь, доведеності вини обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та призначеного їм покарання.
Із цих підстав, з урахуванням засад диспозитивності та відсутності жодних клопотань, як зі сторони обвинувачення, так і зі сторони захисту, про дослідження зазначених вище доказів під час апеляційного перегляду судового рішення та беручи до уваги положення ст.404 КПК України, у силу яких апеляційний суд не вправі вийти за межі заявлених клопотань, - доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 та прокурора в цій частині апеляційний суд відхиляє.
Доводи апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_10 про порушення судом першої інстанції вимог ст.496 КПК України в частині неповідомлення уповноваженого підрозділу правоохоронних органів у справах неповнолітніх про день, час та місце розгляду справи щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Загальні правила кримінального провадження щодо неповнолітніх визначено Главою 38 КПК України та рекомендаціями, які викладені в Постанові Пленуму Верхолвного Суду України № 5 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх».
Так, серед особливостей кримінального провадження щодо неповнолітніх визначено участь законного представника неповнолітнього (488 КПК), повідомлення про день, час та місце судового розгляду представника служби у справах дітей, уповноваженого підрозділу правоохоронних органів (ст.496 КПК), обов`язкову участь захисника (ст.52 КПК).
При розслідуванні і розгляді справ про злочини неповнолітніх останнім має бути реально забезпечено їхнє право на захист, з метою унеможливлення його істотного порушення.
Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні не було допущено жодного істотного порушення чи обмеження будь-яких прав обвинуваченого ОСОБА_8 , в тому числі і права на захист, оскільки як судове слідство, так і судове провадження щодо неповнолітнього обвинуваченого відбувалось за участю захисника адвоката ОСОБА_10 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_14 , представників служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради ОСОБА_15 та ОСОБА_44 ..
Із журналу судового засідання вбачається, що судом для з`ясування обставин, визначених у ст.487 КПК України було здійснено в судовому засіданні допит законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 та представника служби у справах дітей. Всі необхідні обставини, які підлягали встановленню в даному кримінальному провадженні (ст.ст.91, 485 КПК України) судом з`ясовано та дано їм відповідну правову оцінку.
Посилань на те, яким чином неповідомлення уповноваженого підрозділу правоохоронних органів про час і місце судового розгляду кримінального провадження щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , впливає на законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційні скарги захисника та прокурора не містять.
Оцінюючи доводи прокурора про невідповідність вироку суду вимогам ст.371 та п.6 ч.2 ст.374 КПК України , колегія суддів відхиляє, як такі, що не заслуговують на увагу та не впливають на законність вироку суду, позаяк всі учасники судового розгляду зазначені в журналі судового засідання. Крім того, зазначення судом у резолютивній частині вироку «засудив», замість «ухвалив», жодним чином не впливає на правильність, законність та обґрунтованість судового рішення.
Щодо відсутності у вироку суду першої інстанції формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, як зазначає в своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 , апеляційний суд такі твердження відхиляє з таких підстав.
У відповідності до положень п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення
інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що в його мотивувальній частині наведено всі вище зазначені відомості, зокрема, у ньому сформульовано обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форми вини й мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винними у вчиненні яких визнано обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ..
Колегія суддів уважає, що проведеним у даному кримінальному провадженні судовим розглядом, з достатньою повнотою встановлено час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочинів обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ; форма вини, спрямованість умислу, мотиви злочинів, їх наслідки, характер і розмір заподіяної шкоди; обставини, що впливають на ступінь і характер відповідальності, та інші обставини, що характеризують особи обвинувачених; вирок обгрунтовано лише тими доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.
Не можуть бути взятими до уваги й твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , викладені ним в апеляційній скарзі, стосовно впливу матері потерпілої ОСОБА_20 на результати досудового слідства й хід судового розгляду, оскільки такі є лише припущеннями обвинуваченого.
Покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з дотриманням рекомендацій, викладених у Постановах Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», № 5 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних, що характеризують винних осіб, обставин, що пом`якшують та обтяжують їх покарання, і таке покарання є справедливим, достатнім для їх виправлення і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при провадженні досудового розслідування та судового розгляду, які б тягнули за собою зміну чи скасування вироку апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст.407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги прокурора Ужгородської місцевої прокуратури, захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 , та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2016 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.186, ч.3 ст. 152, ч.2 ст.296 КК України; ОСОБА_7 за ч.2 ст.186, ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України; ОСОБА_8 за ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 296 КК України, - без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: