АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1310/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 0001196 від 04 лютого 2016 року щодо обвинуваченого за ч.2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Алупка Ялтинського району АР Крим

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз Шевченківським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки,

за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років та 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року, більш суворим, призначеним цим вироком, визначено остаточне покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України в строк покарання, остаточно призначеного цим вироком, за сукупністю злочинів, зараховано частково відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 04 червня 2016 року приблизно о 06 годині, перебуваючи в м. Києві по вул. Борщагівська, 173/187, вирішив незаконно заволодіти автомобілем «Volkswagen LT 35 D» д.н.з. НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 , скориставшись відсутністю власника автомобіля, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, через незамкнені задні двері автомобіля проник до салону, де в одному з відділень панелі знайшов ключ запалення автомобіля, скориставшись яким сів за кермо, завів двигун та розпочав рух.

Після того, ОСОБА_6 , незаконно заволодівши автомобілем «Volkswagen LT 35 D» д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 181 090 грн., направився в напрямку проспекту Комарова в м. Києві, втім пошкодив шину та з метою усунення неполадку заїхав на шиномантаж за адресою: м. Київ, просп. Комарова, 1, де його було викрито співробітниками поліції.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації, посилаючись на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року більш суворим, призначеним за цим вироком, визначити остаточне покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

При цьому просить дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Вказує, що суд при призначенні покарання всупереч вимогам ч.2 ст. 59 КК України, прийняв помилкове рішення та не призначив ОСОБА_6 обов`язкове в даному випадку додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який проти неї не заперечує, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст. 289 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим повторно, є правильною.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченої та тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає необгрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Покарання ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, і є правильним.

З матеріалів кримінального провадження та змісту вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та 3 місяці без конфіскації майна, суд першої інстанції врахував його щире каяття, молодий вік, стан здоров`я, відношення обвинуваченого до вчиненого, та з урахуванням наведених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про призначення йому покарання без конфіскації майна, з чим колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд при призначенні покарання всупереч вимогам ч.2 ст. 59 КК України, прийняв помилкове рішення та не призначив ОСОБА_6 обов`язкове в даному випадку додаткове покарання у виді конфіскації майна, є безпідставними, оскільки санкція ч.2 ст. 289 КК України передбачає покарання з конфіскацією майна або без такої.

З урахуванням того, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не допущено, підстав для висновку про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання, як про те вказує прокурор, колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду щодо ОСОБА_6 має бути залишений без змін, а апеляційна скарга прокурора щодо його скасування без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк, з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді _____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4