Єдиний унікальний номер 235/4098/16-к
Номер провадження 11-кп/775/116/2017

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5

захисників: ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у місті Бахмуті Донецької області у відкритому судовому засіданні в приміщені апеляційного суду Донецької області апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури сил антитерористичної операції ОСОБА_9 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному у ЄРДР за № 0001557 від 18.07.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч. 3 ст. 368 КК України повернуто прокурору для приведення його у відповідність з вимогами закону.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з вимог ст. 291 КПК України, які включають вичерпний перелік відомостей, які повинні міститися в обвинувальному акті. На порушення вищезазначеною норми в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не зазначено конкретно день, час та місце скоєння злочину, на що була направлена змова та при яких обставинах, виклад фактичних обставин справи кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими і правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не конкретні та не чіткі. Реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України, оскільки не містить відомостей про процесуальні дії, що мали місце під час досудового слідства, зокрема відсутні відомості про заявлені стороною захисту клопотання, та результати їх розгляду, тому суд дійшов висновку про те, що зазначене унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати і повернути до суду першої інстанції для продовження підготовчого судового засідання. На обґрунтування своїх доводів вказує, в обвинувальному акті конкретно відображені дата, час та місце скоєння злочину. Зазначає, що в обвинувальному акті відображені обставини за яких останні вступили у злочинну змову на вчинення злочину та на що вказана змова була направлена із зазначенням детального викладу фактичних обставин кримінального правопорушення. Вказує, що обвинувальний акт містить всі відомості передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України. Звертає увагу, що 23.05.2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 3 ст. 368 КК України. Також зазначає, що невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акту.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду першої інстанції є вмотивованою та обґрунтованою, оскільки в обвинувальному акті не конкретно зазначено мотиви, форму та обґрунтування кваліфікуючих ознак інкримінуючи злочинів, не зазначено дня, місця та способу коли саме відбувалась попередня змова групи осіб, також в реєстрі матеріалів досудового

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, захисника та обвинувачених, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім інших зазначених в цій нормі закону відомостей, має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які слідчий або прокурор вважають встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Ознайомившись зі змістом обвинувального акту та доданими до нього матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що він не відповідає вказаним вище вимогам кримінального процесуального закону.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен місити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт вказаним вимогам не відповідає, оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується ч.3 ст.368 КК України, одним з кваліфікуючих ознак якого є попередня змова групою осіб, але в обвинувальному акті не зазначено конкретно день, час та місце скоєння злочину, на що була направлена змова та при яких обставинах відбулася змова осіб, оскільки первісно ОСОБА_8 було висунуте обвинувачення за ч.2 ст.369-2 КК України (зловживання впливом), потім змінено на ч.3 ст.369-2 КК України та на ч.3 ст.368 КК України, тобто виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими і правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не конкретні та не чіткі, що є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи обвинувальний акт, суд першої інстанції звернув увагу на істотні порушення норм кримінального процесуального закону, допущені органами досудового розслідування, які порушують гарантовані законом процесуальні права обвинувачених та обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч.3 ст.368 КК України повернув прокурору для приведення його у відповідність з вимогами закону.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню та відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів апеляційної інстанції

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу військової прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368 КК України, якою повернуто обвинувальний акт прокурору - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і скарженню не підлягає.

Судді: