Справа №295/254/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.01.2017 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
слідчого слідчого відділу Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_3
володільця майна ОСОБА_4
В обгрунтування клопотання слідчий вказує, що вилучений транспортний засіб є знаряддям вчинення злочину, речовим доказом у кримінальному провадженні, а відтак відповідно до положень ст. 98, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України з метою забезпечення речових доказів просить накласти арешт на вказаний вище автомобіль.
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених в ньому. Пояснив, що в ході досудового розслідування існує необхідність у збереженні речових доказів. Зауважив, що на даний час відсутні будь-які відомості, які підтверджують, що автомобіль містить на собі сліди злочину. Вказав, що транспортний засіб необхідний для проведення слідчого експерименту в кримінальному провадженні.
В судовому засіданні ОСОБА_4 , який є володільцем автомобіля, під час винесення рішення покладався на розсуд суду.
Заслухавши думку слідчого, пояснення володільця майна, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, оглянувши кримінальне провадження, слідчий суддя вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Зі змісту ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частина 3 статті 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частина 11 статті 170 КПК України визначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З урахуванням викладеного вище, слідчий суддя приходить до висновку, що транспортний засіб, арешт на який просить накласти слідчий, може бути знаряддям вчинення злочину, речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто підтверджені підстави, передбачені ст.ст. 170, 171 КПК України, для задоволення клопотання.
Разом з тим, щодо способу застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, слідчий суддя зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно вимог ч. 4 ст. 173 КПК України у разі застосування заходу забезпечення у вигляді арешту слідчий суддя повинен застосовати найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Зі змісту п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України вбачається, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання про арешт задоволити частково.
Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала про арешт майна може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1