АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

08 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року,

за участю власника майна ОСОБА_6 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000027 від 24.06.2016 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України було відмовлено в задоволені клопотання старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_8 , погодженого із прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про арешт майна та зобов`язано старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Київській області ОСОБА_8 виконати вимоги, передбачені ч. 3 ст. 173 КПК України, та повернути вилучене 12.01.2017 р. під час проведення обшуку в приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , майно.

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що за матеріалами клопотання не встановлено обставин для накладення арешту на майно, а тому підстав для задоволення клопотання не вбачається.

В апеляційній скарзі прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на вилучене 12.01.2017 року в ході обшуку майно, перелічене у клопотанні.

Зазначає, що висновки слідчого судді не відповідають нормам КПК України та суперечать вимогам ст. ст. 167, 170 КПК України. Отже, мала місце неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та представника власника майна, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, СУ ФР ГУ ДФС у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000027 від 24.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.01.2017 року надано слідчому дозвіл на проведення обшуку офісних, виробничих, складських приміщень за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, сел. Петрівське, вул. Зоряна, 22, з можливістю відшукати та вилучити певне майно, серед якого первинні документи щодо взаємовідносин ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ МЕТА ГРУП», ТОВ «МЕТА ГРУП», ТОВ «СТС-КО», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ СТС» із ТОВ «Сталь-Медіа», ТОВ «Еко-Сервіс», ТОВ «Брокбудкепітал», ТОВ «Істерн Буд Груп», ТОВ «Ріотен», ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Домус Альянс» (на даний час ТОВ «Трекота Люкс»), ТОВ «Тілдері Трейд», ТОВ «Маларіс», ТОВ «Голден Дерік»,ТОВ «Корес ЛТД» (на даний час ТОВ «Фірма Лєгата»), ТОВ «Дакстер-Тренд», ТОВ «Калабрія Плюс», ТОВ «Мірус», ТОВ «Гранітбудмонтаж», ТОВ «ТК Комфорт», ТОВ «БК Альтор», комп`ютерна техніка, де може зберігатися електронна інформація, електронна переписка також щодо взаємовідносин даних підприємств, а також грошові кошти, здобуті злочинним шляхом.

В подальшому 12.01.2017 такий обшук реалізовано, вилучене майно, перелік якого зазначено у клопотанні слідчого, частина з якого прямо, на думку сторони обвинувачення, передбачена в ухвалі слідчого судді, а інша частина є тимчасово вилученим майном.

13.01.2017 року старший слідчий з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 12.01.2017 р. під час проведення обшуку в приміщеннях за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Зоряна, 22.

19.01.2017 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання слідчого відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку, слідчий суддя суду першої інстанції послався на вимоги ст. ст. 98, 170, 173 КПК України та вказав, що клопотання слідчого про арешт майна подано до суду за недоведеності арешту майна, оскільки ні в протоколі обшуку від 12.01.2017, ні в постанові про визнання майна речовими доказами від 13.01.2017, не зазначено конкретно яке ж майно слідчий визнає речовими доказами і за якими критеріями, незважаючи на імперативні вимоги ч. 5 ст. 110 КПК України в тій частині, що рішення слідчого має бути мотивоване та в даному випадку конкретні речі, документи, які слідчий такими речовими доказами визнає мають бути конкретно зазначені. Отже чітко не зазначено в жодному документі, яке міститься в матеріалах даного кримінального провадження, і які представлені слідчим слідчому судді в обґрунтування поданого клопотання про арешт майна, яке саме майно слідчий вважав та вважає речовими доказами у справі і відповідно це призвело до порушень під час звернення із цим клопотанням, тому що накладати арешт на мішки та пакети є неприпустимим, а накладення арешту задля забезпечення в подальшому огляду такого майна взагалі протирічить ст. ст. 170-173 КПК України. Крім того, слідчий в порушення ч. 1 ст. 173 КПК України не довів, що наявні ризики, передбачені абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Разом з цим жодних об`єктивних підстав вважати, що вказане у клопотанні слідчого майно відповідає вимогам ст. 170 КПК України за матеріалами судової справи не вбачається.

При цьому клопотання слідчого не містить за своїм змістом правових підстав, за якими арешт майна в даному випадку є необхідним з метою виконання завдань в даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000027 від 24.06.2016 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України якою було відмовлено в задоволені клопотання старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_8 , погодженого із прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про арешт майна та зобов`язано старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Київській області ОСОБА_8 виконати вимоги, передбачені ч. 3 ст. 173 КПК України, та повернути вилучене 12.01.2017 р. під час проведення обшуку в приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , майно залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 и б а к