Номер провадження: 11-кп/785/462/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляції прокурора та представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 р. відносно ОСОБА_11 про повернення обвинувального акта прокурору,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року обвинувальний акт з додаткамивідносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, повернено прокурору для усунення недоліків, при цьому районний суд у своїй ухвалі зазначив,що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення останньому висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті. Крім того, в обвинувальному акті на порушення вимог ст. 17 КПК України вказано, що ОСОБА_11 скоїв злочин.
В апеляції прокурор вважає ухвалу суду про повернення обвинувального акта незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Наведені в обвинувальному акті фактичні дані дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення та містить всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що у подальшому дало б можливість суду прийняти законне, обґрунтоване рішення. Просить ухвалу районного суду скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В апеляції представник потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 з ухвалою суду про те, що обвинувальний акт взагалі не містить формулювання обвинувачення не погоджується. Також вказує, що, оскільки суд вирішив проводити підготовче судове засідання, то повинен був відповідно до п.3, п.4 ст. 314 КПК України вирішувати питання щодо обвинувального акту від 26.12.2013 року відносно ОСОБА_11 за ч.4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, а не розглядати питання щодо обвинувального акту від 25.01.2016 року, яким було змінено обвинувачення в суді. Просить ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в іншому складі суду.

Обидва апелянти з посиланням на постанову Верховного Суду України від 24.11.2016 року стверджували, що невиконання прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України про необхідність зазначення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення не є обов`язковим, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення.

Вислухавши доповідача, прокурора, потерпілих, представника потерпілого про задоволення апеляційних скарг, вивчивши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу вагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії».

Однак, як вбачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_11 , він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише обставини, які встановлені за результатами досудового розслідування і дана правова кваліфікація кримінального правопорушення, однак в ньому відсутнє формулювання обвинувачення.

Крім того, із обвинувального акту вбачається, що прокурор, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що є безпідставним і недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу, визначеного ст. 17 КПК України можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка ж в обвинувальному акті на те, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку про те, що складений щодо обвинуваченого ОСОБА_11 обвинувальний акт не відповідає вимогам, зазначеним у ст. 291 КПК України, і що без усунення виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляцій про те, що головуючий суду першої інстанції не вправі був призначити підготовче судове засідання, адже після вивчення матеріалів кримінального провадження він встановив суттєві недоліки обвинувального акту відсутність формулювання обвинувачення і обґрунтовано згідно положень ч. 2 ст. 319 КПК України прийшов до висновку про необхідність проведення підготовчого судового засідання для вирішення питання про усунення недоліків обвинувального акту. Інше рішення головуючого, як на тому наполягають апелянти, могло б привести до порушення права обвинуваченого на захист і скасування судових рішень, що суперечить вимогам ст. 28 КПК України.

Твердження апелянтів про необов`язковість зазначення прокурором в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, що достатнім є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на постанову Верховного Суду України від 24.11.2016 року, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки вони суперечать вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та приведеним нормам міжнародного права щодо прав людини і громадянина. Вказана постанова Верховного Суду України винесена, виходячи з конкретних обставин справи за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 09.10.2015 року, про що прямо зазначено в тексті цього судового рішення. Також з посиланням на практику ЄСПЛ, принцип неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної справи і правової визначеності, тобто положення ст. 6 Конвенції з прав людини і громадянина вирішено відмовити заступнику Генерального прокурора України про скасування постановлених по цій конкретній справі рішень судами всіх інстанцій, які вступили в законну силу. Разом з тим, на думку колегії суддів, вказана постанова Верховного Суду України не може бути підставою для вирішення інших судових справ, по яких остаточні рішення по суті обвинувачення не прийняті, бо права обвинуваченої особи можуть бути у такий спосіб порушені неконкретністю висунутого обвинувачення, що випливає із тексту цієї постанови.

Виходячи з викладеного, колегія суддів підстав для задоволення апеляцій і скасування ухвали суду першої інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора і представника потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2017 року про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_11 за ч.1ст.121 КК України для усунення недоліків без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4