Справа № 445/2231/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/477/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2017 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у кримінальному провадженні № 0000705 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Ужгород Закарпатської області,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,

з участю :
секретаря ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

розглянула апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК та засуджено до чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного ОСОБА_7 за вироком Ужгородського районного суду Закарпатської області від 19.07.2016 і остаточно визначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, процесуальні витрати і речові докази.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , покликаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду, наведених у вироку, фактичним обставинам справи, зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і вказав, що крадіжку вчинив його знайомий на ім`я « ОСОБА_10 », який був встановлений слідством як ОСОБА_11 і допитаний судом в якості свідка в порядку ст. 225 КПК, однак при цьому суд не встановив належно особу останнього, оскільки анкетні дані щодо нього були записані судом лише з його слів. Відтак вважає, що покликатися на вказані покази цього свідка у вироку районний суд не мав законних підстав. Крім того зазначає, що суд поклав в основу вироку покази працівників поліції, які є особами зацікавленими у справі, а слідчий експеримент щодо відтворення обставин події за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_11 був проведений без участі його законного представника. При цьому покази понятих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 суттєво різняться між собою. В ході судового слідства суд не дослідив повністю всі обставини справи, не допитав свідка ОСОБА_11 та не усунув наявні суперечності у справі між його показами та показами обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок чого допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення є недоведеною, а вирок суду необґрунтований і побудований на припущеннях. Просить даний вирок скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримали.

Прокурор з доводами апеляційної скарги не погодився і просив залишити її без задоволення, а вирок без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про зміст вироку і доводи апеляційної скарги, виступи сторін щодо поданої апеляції, вивчивши матеріали справи, обговоривши наведені в апеляції доводи, встановила наступне.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, 01.11.2016 біля 10-ої год. з метою крадіжки чужого майна, знаходячись на другому поверсі у під`їзді № 1 будинку АДРЕСА_1 , відчинив вхідні двері у квартиру АДРЕСА_1 , які не були зачинені на дверний замок, і проникнувши у приміщення квартири таємно викрав з двох жіночих сумок, що знаходились у коридорі, два гаманці, а саме - гаманець який належав потерпілій ОСОБА_14 , вартістю 136 грн., в якому знаходились гроші в сумі 1000 грн., чим завдав останній матеріальної шкоди на загальну суму 1136 грн., та гаманець який належав потерпілій ОСОБА_15 , вартістю 244 грн., в якому знаходились гроші в сумі 150 грн., чим завдав їй матеріальну шкоду на загальну суму 394 грн..
Суд першої інстанції ретельно перевірив надані сторонами докази у справі, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.
Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону допущених районним судом при розгляді справи в суді апеляційної інстанції свого підтвердження не знайшли.
Зокрема, з врахуванням суперечностей і непослідовності пояснень ОСОБА_7 щодо фактичних обставин справи, та інших досліджених в суді доказів, суд надав показам обвинуваченого у вироку належну оцінку.
У своїх поясненнях, наданих суду в порядку ст. 225 КПК, свідок ОСОБА_11 чітко вказав, що саме ОСОБА_7 зайшов до однієї з квартир у будинку, двері в яку не були зачинені, і таємно викрав з неї два гаманці з грошима.
Відповідно до ч. 7 ст. 97 КПК недопустимими доказами є показання працівників поліції лише у тому випадку, якщо вони надані з чужих слів. З наведених у вироку показів працівників поліції ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вбачається, що такі не є показами з чужих слів, а надані ними виключно лише щодо тих обставин, очевидцями яких вони були. Враховуючи вказані вимоги закону надані ними покази є допустимими доказами у справі.
Доводи захисника в апеляції відносно суперечностей у показах свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_12 щодо порядку проведення слідчого експерименту є безпідставними, оскільки такі жодним чином не впливають на результати його проведення і доказове значення у справі, так як при допиті в суді останні чітко підтвердили, що в ході відтворення обставин події ОСОБА_7 впевнено показував, як він заходив у квартиру та викрадав із жіночих сумок в коридорі два гаманці з грошима. Інший свідок ( ОСОБА_11 ) при відтворенні показував, що він у цей час стояв на сходовій клітці.
Як вбачається з матеріалів справи та всупереч доводів захисника в скарзі, слідчий експеримент за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_11 проводився у присутності його представника ОСОБА_19 ..
Безпідставними є також і доводи захисника щодо встановлення особи свідка ОСОБА_11 , адже сам обвинувачений ОСОБА_7 в суді підтвердив, що саме з цією особою він 01.11.2016 в м. Золочів разом ходили по під`їздах будинків у пошуках засобів існування.
З письмової заяви ОСОБА_7 в матеріалах справи вбачається, що гроші, які він добровільно видав при затриманні працівникам поліції, знаходились у гаманцях, які він таємно викрав з вказаної квартири.
З огляду на наявність чисельних граматичних помилок в заяві та викладення у ній обставин, які на той час не могли бути нікому відомі крім самого обвинуваченого, суд аргументовано не взяв до уваги покази ОСОБА_7 про те, що дана заява була ним написана під диктовку працівників поліції.
Час затримання ОСОБА_7 з 01 по 03 листопада 2016 року зарахований йому судом у строк відбування покарання.
З врахуванням викладеного порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування даного вироку, а відтак і для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня отримання її копії.
Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_20