АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1139/17 Справа № 183/3358/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 ,

- ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали кримінального провадження № 0000029 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 та прокурора, який приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого вищу освіту, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України;

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора - ОСОБА_8

потерпілого - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Не погодившись з вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий, не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його дій, посилається неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, а саме неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було застосовано до обвинуваченого положення ст. 75 КК України.

Також не погодившись з вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року прокурор який приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати в частині призначеного покарання вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на дослідження речового доказу автомобіля «Фіат Добло» д/н НОМЕР_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів і правильність кваліфікації його дій, посилається неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, а саме неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було застосовано до обвинуваченого положення ст. 75 КК України.

Також в порушення ст. ст. 23 ч. 2, 374 ч. 3 КПК України мотивувальна частина вироку містить посилання на речовий доказ автомобіль «Фіат Добло» д/н НОМЕР_1 », який не був предметом дослідження безпосередньо під час судового розгляду.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15 666,00 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 17.01.2016 року приблизно о 18 годині 20 хвилин керуючи технічно справним автомобілем «ФИАТ ДОБЛО», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 80 км/год. по автошляху О-041004, який має по одній полосі у кожному напрямку та проходить по території Новомосковського району Дніпропетровської області, з боку м. Павлоград Дніпропетровської області в напрямку м. Дніпропетровськ, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, на слизькій ділянці проїзної частини дороги, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечну швидкість руху, при якій він мав би можливість виконувати всі необхідні дії з безпечного керування автомобілем, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля, та о 18 годині 20 хвилин 17.01.2016 року на 3 км. автошляху О-041004, що на території Новомосковського району Дніпропетровської області, допустив виїзд керованого ним автомобіля «ФИАТ ДОБЛО», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на праве по напрямку руху узбіччя, де скоїв наїзд на пішохода - ОСОБА_9 , яка в цей момент знаходилась на узбіччі автошляху у нерухомому стані і була повернута правою сторону до автомобіля.

В результаті наїзду, пішоходу ОСОБА_9 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 31/Е від 19.01.2016 року, спричинено наступні тілесні ушкодження: вдавлений перелом правої скроневої і правої виличної кісток з переходом на основу черепу з крововиливами під м`які мозкові оболонки тім`яних і скроневих часток мозку, забоєм і розтрощенням правої скроневої частки головного мозку, крововиливи у м`яких тканинах правої лобної, скроневих областей голови, забійної рани в правій скроневій області голови, садна в правій лобно-темяній області голови, синця та садна на лобі справа, синця в області правої вушної раковини, синця навколо обох очей, спинці носу, перелому 10-го грудного хребця з повним розривом спинного мозку та його оболонок, прямого (розгинальні) перелому 9-12-го ребер справа та зліва по лопатковим лініям, непрямого згинального перелому 3-9-го ребер попередньо паховій лінії справа, крововиливу в м`яких тканинах грудної клітини справа та зліва, по задній поверхні, на рівні 9-12-го ребер між навколо хребтової задньої пахової лінії, розриву пристінкової плеври в області перелому ребер, крововиливу в ліву плевральну порожнину в обсязі 0.5 л, забою легень, розриву правої частки печінки з крововиливом у черевну порожнину в обсязі приблизно 1 л, двох саден на передньої боковій поверхні живота справа, закритого фрагментно-осколкова ного перелому обох кісток правої гомілки у середній та нижній третинах з крововиливом в навколишні тканини, садна на зовнішній поверхні зовнішнього правого передпліччя. Тілесні ушкодження заподіяні тупими твердими предметами, незадовго до настання смерті у наслідок наїзду транспортного засобу і у своїй сукупності за ступенем тяжкості, мають ознаки тяжких, як небезпечні для життя, та спричинили смерть потерпілої. Смерть потерпілої наступила не більш ніж за 4 години до огляду трупу, тобто 17.01.2016 року о 18 годині 20 хвилин на 3 км. автошляху О-041004, що проходить по території Новомосковського району Дніпропетровської області. Первинний удар був нанесений потерпілій по зовнішній поверхні правої гомілки, коли вона знаходилась у вертикальному або близькому до нього положенні тіла, і звернута правою боковою поверхнею до автомобіля, який здійснив наїзд.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні потерпілий підтримав свою апеляційну скаргу, а також апеляційну скаргу прокурора та наполягав на їх задоволенні.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, а також апеляційну скаргу потерпілого та наполягав на їх задоволенні.

Обвинувачений вважав за необхідне в задоволенні апеляційної скарги прокурора та потерпілого відмовити, та залишити вирок суду першої інстанції без змін, як законний та обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши докази у кримінальному провадженні, та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_7 у порушеннях правил безпеки дорожнього руху, які спричинили смерть ОСОБА_9 за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Ці фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої інстанції й в апеляційному порядку не заперечуються. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах потерпілого та прокурора також не оспорюються.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України в названому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1 і 2 ст.409 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Перевіривши матеріали кримінального правопорушення в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи потерпілого та прокурора в апеляційних скаргах про неправильне застосування кримінального закону, а також про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Висновок суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання з випробуванням не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути наведені докладні мотиви.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції послався на ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, його наслідки, вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення з необережності, а також урахував дані про особу обвинуваченого: ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, характеризується позитивно, скривися з місця дорожньо-транспортної пригоди, намагання відшкодувати шкоду.

Разом із тим, при призначенні покарання в достатній мірі не було враховано тяжкості злочину, яке відноситься до категорії тяжких, не враховані належним чином та не проаналізовані конкретні обставини цього кримінального правопорушення, внаслідок якого загинула людина. Дії обвинуваченого після вчинення злочину, а саме те, що останній з місця дорожньо-транспортної пригоди зник, не намагався оказати потерпілій першу необхідну медичну допомогу, протягом двох днів після вчинення злочину знаходився у своєї знайомої.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК суд залишив поза увагою і ту обставину, що на момент розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений не відшкодував потерпілій стороні завдану їй матеріальну й моральну шкоду.

Ті обставини, що ОСОБА_7 не судимий, позитивно характеризувався за місцем проживання, повністю визнав вину у скоєному злочині та щиро розкаявся у скоєному на що є посилання у вироку, були підставами для призначення йому покарання ближче до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК, за якою його було засуджено, однак, на думку колегії суддів, вони не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування основного покарання.

Той факт, що після проголошення вироку обвинувачений відшкодував потерпілому ОСОБА_6 заподіяну йому шкоду в повному обсязі, також не дає підставу застосувати для ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_7 основного покарання із застосуванням статей 75,76 КК України в даному випадку не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання, якою є також попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

За таких обставин при призначенні покарання застосування судом першої інстанції щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України колегія суддів не може визнати обґрунтованим, у зв`язку з чим відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання необхідно скасувати і з метою застосування більш суворого покарання ухвалити свій вирок, визначивши обвинуваченому основне і додаткове покарання без застосування ст. 75 КК України.

Між тим, задовольняючи в цій частині апеляційні скарги потерпілого та прокурора, колегія суддів вважає, що воно повинно бути призначено з урахуванням визнання вини, широкого каяття, відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди в мінімальних межах встановлених для основного покарання передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, є відповідним вчиненому кримінальному правопорушенню, а також за своїм видом та розміром необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Доводи прокурора в частині безпідставного посилання суду як на речовий доказ автомобіль «Фіат Долбо» НОМЕР_1 не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, при ухваленні вироку судом першої інстанції запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.

Відповідно до ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його оголошення.

Виходячи з наведеного підстав для застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 під час ухвалення свого вироку колегія суддів не убачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 та прокурора, який приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Початок відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання

В решті вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4