Справа № 344/2350/17
Провадження № 1-кс/344/623/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000046, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернулася з вказаним клопотанням, яке погоджене з прокурором, в якому просила накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: автомобіль марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , 1995 року випуску, сірого кольору, № двигуна НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 .

Метою ж застосування такого заходу забезпечення зазначила забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини, просила клопотання задовольнити.

Володілець (власник) майна підозрювана ОСОБА_5 на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України в судове засідання не викликалася.

Заслухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається в тому числі з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З вимог ч.6 ст. 170 КПК України вбачається, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів клопотання вбачається, що СУ ГУ НП України в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000046 від 28.03.2016р. за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 25.04.2012р. ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із директором ТзОВ «Радіоремсервіс» ОСОБА_6 з метою уникнення фінансових зобов`язань перед ПП «АРС-ДІМ» шляхом обману, шахрайським способом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_7 на суму 348 597 грн., чим спричинили потерпілій шкоду у великих розмірах.

Діючи повторно, 25.04.2012р. ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із директором ТзОВ «Радіоремсервіс» ОСОБА_6 шляхом обману, шахрайським способом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_8 на суму 217000 грн., чим спричинили потерпілій шкоду у великих розмірах.

Крім того, 10.03.2014р., ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із

ОСОБА_6 шляхом обману, шахрайським способом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на суму 270 000 грн., чим спричинили потерпілим шкоду у великих розмірах.

Аналогічно, 26.06.2014р. ОСОБА_5 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 шляхом обману, шахрайським способом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_12 на суму 286 230 грн., чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду.

13.02.2017р., ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3, ч. 4 ст. 358 КК України.

У даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування підозрюваною ОСОБА_5 , завданої кримінальними правопорушеннями, в загальній сумі 3045194 (три мільйони сорок п`ять тисяч сто дев`яносто чотири) гривень.

Згідно довідки з регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області за підозрюваною ОСОБА_5 зареєстровано транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , 1995 року випуску, сірого кольору, № двигуна НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 .

Відповідно до ч.8 ст. 170 КПК України передбачено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Отже, на підставі вищенаведеного та враховуючи наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки майно перебуває у власності підозрюваної, до якого можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру, та з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), оскільки, незастосування накладення арешту, може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема, таких як його зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, та унеможливить виконання вироку в частині можливого задоволення цивільного позову, а також правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, керуючись засадами розумності та співмірності, вважаю,що клопотання слід задовольнити та накласти арешт на майно підозрюваної.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 , 1995 року випуску, сірого кольору, № двигуна НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належать підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - шляхом заборони на його відчуження та розпорядження.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1