Дата документу Справа № 310/4197/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/818/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/4197/16-к
Категорія: ст.186 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001693, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інвалід III групи, не судимого в силу ст.89 КК України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інвалід III групи, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2016 року /а.п.40-44/ з апеляційними скаргами звернулись процесуальний прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 /а.п.55-58/ та обвинувачений ОСОБА_12 /а.п.75/, в яких:

обвинувачений ОСОБА_12 просить суд вирок щодо нього змінити в частині призначеного покарання та застосувати до нього ст.75 КК України. Зазначає, що є інвалідом дитинства, за місцем проживання характеризується позитивно, має батьків пенсійного віку, примирився з потерпілим;

прокурор просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченим покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та кваліфікацію їх дій, вважає, що вирок Бердянського міськрайонного суду від 10.11.2016 підлягає зміні в частині застосування ст.69 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Застосовуючи ст.69 КК України суд прийняв до уваги те, що всі троє обвинувачених раніше не судимі, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є інвалідами 3 групи, а обвинувачений ОСОБА_10 потребує подальшого лікування, а також думку потерпілого ОСОБА_14 про призначення більш м`якого покарання. Втім, обвинувачені, не визнаючи свою вину, як на протязі всього досудового розслідування так і під час судового розгляду, незважаючи на наявність більш ніж переконливих доказів, намагались весь час ввести суд в оману та уникнути покарання за скоєний злочин. Вважає, що в даному випадку не визнання вини, саме з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, виключає можливість припустити, що призначення більш м`якого покарання здатне забезпечити виправлення обвинувачених, тому застосування ст.69 КК України є неможливим.

Зазначеним вироком ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнано винними та кожного засуджено за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України до двох років позбавлення волі;

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 постановлено обчислювати з моменту їх фактичного затримання з 23.04.2016 року, в який на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення до набрання вироком чинності з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання з 01.06.2016 року, в який на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення до набрання вироком чинності з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у виді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_12 , який змінив свою апеляційну скаргу та просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення; обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на підтримання позиції обвинуваченого ОСОБА_12 та з запереченнями стосовно апеляційної скарги прокурора, вирок суду просять залишити без змін; кожного з захисників обвинувачених, які вважають вирок суду законним, а апеляційну скаргу прокурора не обґрунтованою та безпідставною; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу процесуального прокурора і вважає вирок суду законним та обґрунтованим; вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.

Суд першої інстанції визнав обвинувачених винним та засудив за вчинення кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку:

22.04.2016 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, знаходячись біля магазину, розташованого за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Кабельників, буд.138, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , під час спілкування з потерпілим ОСОБА_14 , стало відомо про наявність при собі у потерпілого грошових коштів.

Відразу після цього, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з метою збагачення, вступили між собою у злочинну змову на відкрите викрадання, належних ОСОБА_14 , грошових коштів.

У той же день, 22.04.2016 року приблизно о 20 годині 45 хвилин, ОСОБА_14 , почувши як ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обговорювали між собою можливість вчинення злочину відносно нього, почав втікати від магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , при цьому вигукував перехожим прохання про допомогу.

В цей же час, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , перебуваючи всі троє в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи спільний злочинний намір, діючи за попередньою змовою між собою, з метою відкритого викрадення чужого майна, наздогнали потерпілого ОСОБА_14 на перехресті вул. Кабельників та вул. Приазовької в м.Бердянськ, після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_10 штовхнули потерпілого в спину, від чого ОСОБА_14 впав на землю.

Відразу після цього, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , реалізуючи спільний злочинний намір, діючи умисно, з метою викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, нанесли потерпілому удари ногами по корпусу тіла та голові, чим завдали ОСОБА_14 , згідно висновку експерта №345 від 12.05.2016 року, забої м`яких тканин, садна шкірних покривів в області обличчя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. В той же час ОСОБА_12 , діючи умисно, з метою викрадення чужого майна, за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виконуючи свою роль співвиконавця злочину, користуючись тим, що вони стали утримувати ОСОБА_14 на землі, почав обшукувати кармани одягу потерпілого, в процесі чого знайшов належні ОСОБА_14 533 гривні, які діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відкрито викрав, чим завдали потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції про винність обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, а також правильність кваліфікації їх дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, у зв`язку з чим, вирок апеляційним судом переглядається в межах апеляційних скарг, а саме в частині призначеного обвинуваченим покарання.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винних.

При призначенні обвинуваченим покарання, суд врахував ступень тяжкості вчиненого ними злочину, який є тяжким злочином, особи винних та всі обставини, у тому числі ті, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В якості ознак, що характеризують особи обвинувачених, суд врахував, що ОСОБА_10 раніше не судимий, за місцем проживання та попереднім місцем роботи характеризується позитивно, офіційно не працює; ОСОБА_11 раніше не судимий, позитивно характеризується громадською організацією «В країні милосердя», не працює, постійного місця проживання не має, є інвалідом третьої групи; ОСОБА_12 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, знаходиться на обліку у лікаря-нарколога.

Відповідно до вимог ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Призначаючи покарання кожному з обвинувачених, суд прийшов до висновку про наявність підстав для застосуванням ст.69 КК України, врахувавши, що вони раніше не судимі, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є інвалідами 3 групи, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , який потребує подальшого лікування, думку потерпілого ОСОБА_14 про призначення більш м`якого покарання, ніж те, яке просить призначити обвинувачення.

З урахуванням зазначених обставин, суд за вчинений злочин призначив кожному з обвинувачених покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України, а саме покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України, визнавши це покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Отже, при призначенні кожному з обвинувачених покарання судом були враховані всі обставини, у тому числі ті, на які іде посилання в апеляційній скарзі прокурора.

Під час апеляційного розгляду кожний з обвинувачених підтвердили визнання вини у вчиненому, висловили щире каяття.

Виходячи з обставин вчинення обвинуваченими злочину, даних про особу кожного з них, а також позиції потерпілого, колегія суддів погоджується з призначеним кожному з обвинувачених покаранням і не вбачає підстав для зміни вироку в цій частині, у тому числі для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_12 , який під час апеляційного розгляду свої вимоги про застосування до нього норм ст.75 КК України не підтримав.

Безпідставною та необґрунтованою є і апеляційна скарга прокурора, в якій, при доводах про неправомірне застосування судом норм ст.69 КК України і, отже, з цих підстав про м`якість призначеного обвинуваченим покарання, заявлені вимоги про зміну вироку з призначенням апеляційною інстанцією більш суворого покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, що не узгоджується з нормами ст.420 КПК України і не дає колегії суддів правових підстав для її задоволення та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 та прокурора ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2016 року по кримінальному провадженню щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з дати її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4