Єдиний унікальний № 500/6518/16-к
Провадження № 1-кп/500/87/17
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою
та про відмову у зміні запобіжного заходу

16 лютого 2017 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у колегіальному складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,
потерпілі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0002900, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.263 КК України,

встановив:
ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні вищезазначених злочинів. Судовий розгляд відкладений на 22.02.2017 р., а строк тримання під вартою відносно ОСОБА_7 закінчується 20.02.2017 р.

16 лютого 2017 року від прокурора ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, в якому прокурор посилається на те, що на даний час не відпали ризики, які були підставою для застосування такого запобіжного заходу, а саме ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду та може незаконно впливати на недопитану потерпілу.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, їх участь при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою ч. 1 ст. 193 КПК України, якою суд керується на підставі ч. 2 ст. 331, ч. 4 ст. 199 КПК України, не передбачена.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор, є необґрунтованими, оскільки більшість осіб вже допитані.

Суд, розглянувши клопотання, заслухавши думки учасників судового провадження, дійшов до такого.

Так, відповідно до ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2016 р. під час досудового розслідування була встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризики переховатися від органу досудового розслідування або суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків, а тому відносно ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 26 листопада 2016 року, строк дії якого продовжувався у встановленому законом порядку та спливає 20 лютого 2017 року.

Згідно ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, якою суд керується в силу ч. 2 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (див. рішення у справі «Яблонський проти Польщі», N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справах «Іловецький проти Польщі», N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року, та «Смирнова проти Росії», NN 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX).

Суд також оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; те, що він не одружений, не має й утриманців, відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та навчання.

Враховуючи, що наявні достатні підстави вважати, що не усі ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, зникли, оскільки є підстави вважати, що він може переховатися від суду з огляду на те, що він обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, у тому числі, особливо тяжкого злочину проти життя осіб із застосуванням вибухового пристрою, за яке законом передбачено покарання, у тому числі, у виді довічного позбавлення волі. Про наявність цього ризику також свідчать встановлені під час судового розгляду обставини того, що ОСОБА_7 їздив до зони АТО, а тому є ризик того, що він може ухилитися від суду шляхом виїзду на непідконтрольну територію України.

Разом з цим, як встановлено під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 незнайомий з недопитаною потерпілою, а іншій потерпілий та свідки у цьому кримінальному провадженні вже допитані. Тому суд вважає, що такий ризик, як незаконного впливу на потерпілого та свідків, на теперішній час вже відпав.

Однак, вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на свободі він може ухилитися від суду, а тому справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_7 на свободу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_7 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не закінчений, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 та запобігти вищевикладеному ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 на строк, що не перевищує 60 днів, до 16 квітня 2017 року, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 201, 331, 369 372 КПК України, суд

постановив:
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою задовольнити частково, в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст.263, ч. 2 ст. 263 КК України, до 16 квітня 2017 року.

Строк дії наявної ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 16 квітня 2017 року.

Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_7 , а також направити до Ізмаїльської установи виконання покарань УДПтС України в Одеській області (№22) для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Суддя Суддя

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2