Апеляційний суд Кіровоградської області

№ провадження 11-кп/781/23/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.06.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду дистанційно в режимі відео конференції кримінальне провадження № 0000091 від 26 січня 2014 року стосовно ОСОБА_11 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 червня 2016 року, яким:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цілуйкове Білокуракінського району, Луганської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, такого, що не має судимості,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_11 у строк відбування покарання, призначеного за даним вироком, зараховано строк його попереднього ув`язнення, а саме з 25 січня 2014 року по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один переднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_8 - 5373, 00 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, в решті задоволення позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1289 грн.16 коп. за проведення експертиз.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_11 за те, що він 25 січня 2014 року приблизно 17.00 год, на вул. Свердлова у с. Подорожнє, Світловодського району, Кіровоградської області, зустрів ОСОБА_13 .

У ході розмови, ОСОБА_11 за спільною згодою, домовився з ОСОБА_13 разом провести дозвілля у нього, після чого у будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 разом ОСОБА_13 спілкувались та вживали спиртні напої.

У період часу з 19.00 год. по 20.05 год., ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку, розташованого за вказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, взявши ніж з кухонного столу, наніс 7 ударів ножем у тулуб та обличчя ОСОБА_13 , з яких 4 удари у спину ззаду, 1 удар у грудну клітину спереду, 1 удар у живіт, 1 удар в обличчя потерпілої.

Крім того, ОСОБА_11 , умисно уламком скляної пляшки наніс ОСОБА_13 один удар в область лівої частини голови, під час спричинення вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , також з метою подолання опору ОСОБА_13 , шляхом утримання за праве плече та кінцівок рук, наніс багаточисельні удари руками і ногами по тулубу та обличчю, а також піддав термічній дії волосся на голові потерпілої.

У результаті вказаних дій ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу вій лівого ока з переходом на спинку носа і ліву область скули, крововиливу на підборідді справа з незначним осадженням, крововиливу на тильній поверхні кистей рук, крововиливу в проекцію зовнішньої поверхні правого ліктьового суглобу, крововиливу на правій боковій поверхні грудної клітини в нижньому відділі, крововиливу в проекції гребня правої підвздошної кістки, крововиливу в проекції зовнішньої поверхні лівого тазостегнового суглобу, двох саден зовнішньої поверхні правого плеча, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; різаної рани шкіри верхньої губи справа з кровотечею в цьому місці, колото-різаної рани в лівій завушній області, непроникаючої колото-різаної рани в середньому відділі живота справа, різаної рани в проекцію верхньо-внутрішнього кута правої лопатки з колотою дією, сліпої колото-різаної рани в проекції другого поперечного хребця, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; проникаючої колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітини справа з пошкодженням правого передсердя і правобічним гемотораксом (0,8 літра), проникаючої колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітини справа в нижньому відділі, проникаючої колото-різаної рани нижнього відділу грудної клітини зліва по задній поверхні з пораненням наскрізь нижньої долі лівої легені та пораненням лівого передсердя з лівостороннім гемотораксом (1,2 літра), які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та здоров`я в момент спричинення.

Внаслідок зазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_13 жила короткий проміжок часу, який рахується хвилинами і в цей проміжок часу могла скоювати цілеспрямовані дії, які поступово згасали, після чого потерпіла померла на місці спричинення їй тілесних ушкоджень.

Смерть потерпілої ОСОБА_13 настала в результаті гострої крововтрати, обумовленої вищевказаними тілесними ушкодженнями, основною причиною яких стали проникаюча колото-різана рана на передній поверхні грудної клітини справа з пошкодженням правого передсердя та гемотораксом і проникаюча колото-різана рана задньої поверхні грудної клітини зліва в нижньому відділі з пошкодженням лівої легені лівого передсердя та гемотораксом, у меншому ступені проникаюча колото-різана рана задньої поверхні грудної клітини справа та колото-різана рана в лівій заушній області та зовсім не значно інші пошкодження.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин цієї справи, правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст. 115 КК України та висновки суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, просить скасувати вирок суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_11 покарання, ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особи, ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_11 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_11 покарання не врахував його особу, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, злочин скоїв перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вину не визнає, ніде не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, вважає, що призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України та суперечить положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», є надто м`яким, несправедливим і таким, що не відповідає принципам законності та індивідуалізації покарання.

Крім того під час досудового розслідування, ОСОБА_11 намагався до приїзду працівників Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області вжити заходів до знищення слідів злочину, що підтверджується протоколом огляду місця події від 25.01.2014 року.

Наведені обставини, на думку прокурора, не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного ним вироку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 закрити на підставі ч.1 п.3 ст.284 КПК України, вказуючи на доведеність винуватості її підзахисного та неможливість отримання інших доказів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки покази свідків, які були допитані в судовому засіданні та потерпілої не підтверджують вину та доводи обвинувачення, так як вони не були очевидцями скоєння кримінального правопорушення відносно ОСОБА_13 .

Крім того, дослідженні в судовому засіданні висновки експертиз не дають однозначної відповіді, що вказаний злочин було вчинено саме ОСОБА_11 , так як відповідно до висновку експерта на знарядді вбивства була знайдена кров людини, генетична стать якої не встановлена через відсутність клітин, придатних для обліку.

Також адвокат вважає, що протокол проведення слідчого експерименту від 18 березня 2014 року не може бути належним та допустимим доказом, оскільки в протоколі зазначено що ОСОБА_11 добровільно дав показання з приводу скоєння ним злочину, хоча під час перегляду в судовому засіданні цифрового носія з слідчою дією встановлено, що ОСОБА_11 вину з моменту його затримання у вчиненому не визнавав.

У своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікацію дій ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним та призначити йому покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Також просить задовольнити її позов про стягнення матеріальної шкоди у сумі 10000 грн. та моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_11 вину не визнав, до приїзду працівників міліції намагався знищити сліди злочину, є неврівноваженою, агресивною людиною, вважає, що призначене покарання не відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України та суперечить положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», є надто м`яким, несправедливим і таким, що не відповідає принципам законності та індивідуалізації покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати вирок, а кримінальне провадження закрити в зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді, вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, необ`єктивність та неповноту у дослідженні доказів та відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів, які б з достовірністю свідчили про його винуватість та доведеність вини у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зазначає про те, що вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнає, оскільки він цього злочину не вчиняв, а в матеріалах кримінального провадження відсутні будь - які докази його вини.

Провівши за клопотанням прокурора судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_8 , дослідження письмових матеріалів провадження, а саме протоколів обшуку, висновків експертиз, цивільного позову, ступені спорідненості потерпілої ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , а також дослідження характеризуючи даних обвинуваченого ОСОБА_11 ,заслухавши в дебатах прокурора, який повністю підтримав свою та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 і заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, потерпілу ОСОБА_8 , яка підтримала свою та апеляційну скаргу прокурора і заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника,обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 , які повністю підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційних скарг потерпілої та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України,колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора, захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину та про винуватість обвинуваченого у його вчиненні з достовірністю випливають з матеріалів справи.

Для цього у вироку повинні бути проаналізовані і оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_11 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 115 КК України.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на думку колегії суддів є правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на сукупності зібраних, взаємоузгоджених між собою, належних та допустимих доказах.

Так, обвинувачений ОСОБА_11 , будучи допитаним в судах першої та апеляційної інстанціях пояснив, що 25 січня 2014 року, він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння привів потерпілу ОСОБА_13 до власного будинку та залишився з нею на одинці, після спільного вживання алкоголю з ОСОБА_13 йому стало погано через надмірне вжиття алкоголю, а тому подальші події точно не пам`ятає, проте зазначив, що прокинувся коли потерпіла сиділа на ньому напівоголена, а тому він її відштовхнув і потім нічого не пам`ятає.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_11 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується сукупністю зібраних по справі достовірних доказів, а саме:

- протоколом огляду місця події від 25 січня 2014 року, згідно з яким слідчим під час огляду домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_11 , у присутності понятих виявлено та вилучено:пару гумових черевиків, об`єкти схожі на локони волосся з опаленими краями, фрагмент скла з речовиною бурого кольору, джинсову сорочку з пошкодженнями на спині та плями бурого кольору на краях рукавів, змив речовини бурого кольору з мийки умивальника, кухонний ніж із слідами бурого кольору, зіскоб речовини бурого кольору з стін, губку з речовиною бурого кольору, виріз із речовиною бурого кольору, світлу чоловічу сорочку з речовиною бурого кольору, мобільні телефони «Nokia» та «Siemens», виріз із покривала з речовиною бурого кольору, труп оголеної жінки, сліди пальців рук (т.2, а.п.11-58);

- протоколом додаткового огляду місця події від 26 січня 2014 року, яким оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено: горловину з-під пляшки з нашаруванням речовини коричневого та червоного кольору, залишки скла, дві пляшки з-під горілки «Пшенична», дерев`яну корзину (т.2, а.п.62-104);

- протоколом додаткового огляду місця події від 27 січня 2014 року, яким оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено: куртку, шерстяну хустку білого кольору, дві шкарпетки темного кольору, штани чорного кольору (т.2, а.п.105-106);

- протоколом огляду трупа від 26 січня 2014 року, згідно якого на тілі ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани на верхній губі справа, колото-різаної проникаючої рани на передній поверхні грудної клітини справа, непроникаючої колото-різаної рани на животі справа в середньому відділі, пошкодження серця, легенів, внутрішньо-плевральної кровотечі (т.2, а.п.130-134);

- протоколом слідчого експерименту від 18 березня 2014 року за участю ОСОБА_11 та відповідним відеозаписом слідчої дії, згідно якого ОСОБА_11 розповів і показав обставини, що мали місце 25 січня 2014 року (т.1, а.п.198; т.2, а.п.184-187);

- висновком експерта №6 від 21.03.2014 року, згідно з яким смерть ОСОБА_13 настала у результаті гострої крововтрати, обумовленої вищевказаними тілесними ушкодженнями, основною причиною яких стали проникаюча колото-різана рана на передній поверхні грудної клітини справа з пошкодженням правого передсердя і гемотораксом та проникаюча колото-різана рана задньої поверхні грудної клітини зліва в нижньому відділі з пошкодженням лівої легені лівого передсердя і гемотораксом, у меншому ступені проникаюча колото-різана рана задньої поверхні грудної клітини справа та колото-різана в лівій заушній області і зовсім не значно інші пошкодження. У крові трупа виявлено етанол у концентрації 3,11 грами на дециметр, що по відношенню до живих осіб відповідає тяжкому алкогольному сп`янінню (т.3, а.п.7-13);

- висновком експерта №74 від 20 березня 2014 року, згідно якого тілесні ушкодження на ділянці живота трупа ОСОБА_13 могли утворитись від кухонного ножа вилучено при огляді місця події 25.01.2014 року чи іншого предмета з побідними особливостями робочої частини (т.3, а.п.22-31);

- висновком експертизи №101 від 25 лютого 2014 року, згідно якого ОСОБА_11 на момент скоєння злочину психічними захворюваннями не страждав, не знаходився у тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, слід вважати осудним, на даний час психічними захворюваннями не страждає, застосування заходів медичного характеру не потребує (т.3, а.п.166-168).

На думку колегії суддів, вина ОСОБА_11 повністю підтверджується вищевказаними протоколами слідчих дій та висновками експертиз, а також показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінка, а їх показання детально та змістовно виклав в оскаржуваному вироку.

Досліджуючи мотив злочинних дій, суд обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в обвинуваченого ОСОБА_11 , з урахуванням характеру, локалізації та кількості нанесених ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, умислу на заподіяння смерті.

Наведеним обставинам, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дав належну та об`єктивну оцінку, а висновки суду про винуватість ОСОБА_11 в умисному протиправному заподіяння смерті ОСОБА_13 , відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну та об`єктивну оцінку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд правильно і цілком обґрунтовано взяв за основу вироку дані висновку судово-медичної експертизи № 6 від 21 березня 2014 року про характер, локалізацію, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень завданих ОСОБА_13 та причинний зв`язок з настанням її смерті, протоколу слідчого експерименту проведеного з ОСОБА_11 18 березня 2014 року, який зафіксований на відео.

Призначаючи ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання, суд першої інстанції зазначив про те, що враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких, особу ОСОБА_11 , який за місцем проживання характеризується добре, не маючий судимостей, є особою похилого віку, пенсіонером, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Обставини, які пом`якшують ОСОБА_11 покарання судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав вчинення ОСОБА_11 злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи, ступінь тяжкості та зухвалий характер вчиненого обвинуваченим ОСОБА_11 кримінального правопорушення, особу ОСОБА_11 , який вчинив, умисне, особливо тяжке кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_11 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що призначене ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої в частині призначення покарання, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції представлених доказів, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинами цієї справи та неправильне застосування судом кримінального закону констатуються формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Підстав для скасування законного та обгрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 , колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, колегія суддів відмічає, що апеляційні вимоги потерпілої ОСОБА_8 в частині позовних вимог підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх розумності і справедливості, характер порушення прав потерпілого, глибини фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди.

Моральна шкода у кримінальному проваджені може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, приниженні честі, гідності.

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено наявність регламентованого законом юридичного складу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_8 .

В даному випадку, фактичні обставини справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, свідчать про те, що в результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_11 , потерпілій ОСОБА_8 спричинені матеріальні збитки, пов`язані з похованням її сестри ОСОБА_13 .

Колегія суддів погоджується з тим, що ОСОБА_8 внаслідок злочину, відчула біль втрати рідної їй людини, фактично позбавлена була можливості вести звичайний спосіб життя, що негативно вплинуло на неї, а тому з урахуванням характеру, обсягів та ступеню моральних страждань, колегія суддів вважає, що 50000,00 грн. в якості відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, з урахуванням майнового стану обвинуваченого ОСОБА_11 , буде достатнім справедливим, розумним та виваженим.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 , на підставі п.2 ч.1 ст. 407 та п.3 ч.1 ст. 408 КПК України підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд при призначенні ОСОБА_11 покарання не достатньо врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого нею кримінального правопорушення, її особу, а також обставину, що обтяжує її покаранняє безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні покарання ОСОБА_11 враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника - адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 червня 2016 рокув кримінальному провадженні № 0000091 від 26 січня 2014 року стосовно ОСОБА_11 за ч.1 ст.115 КК України -змінити в частині вирішення цивільного позову.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 - 50 000, 00 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

В решті вказаний вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ: ( підписи )
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіро воградської області ОСОБА_2 .