Справа № 467/1920/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.05.2017 р. Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000262 від 22липня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в смт. Костянтинівка, Арбузинського району Миколаївської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, одруженого, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимого 16 червня 2011 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 306, ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 26 червня 2014 року з Арбузинської ВК-83 на підставі ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області, відповідно до ст. 2 ЗУ «Про амністію» від 08 квітня 2014 року,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 20 липня 2016 року близько 23 години 00 хвилин в с. Бузьке Арбузинського району Миколаївської області ОСОБА_4 , діючи умисно, пройшов до городу домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки таємно, шляхом вільного доступу скоїв крадіжку дев`яти вуликів типу «Лежак», вартістю 870 грн. за один вулик, дев`яти бджолиних сімей вартістю 2000 грн. кожна та 20 рамками в кожному вулику вартістю 6 грн. кожна, що належать ОСОБА_5 . Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 25 950 грн.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України визнав повністю, дав покази та підтвердив вчинення злочину при викладених вище обставинах. Він погодився з кількістю та вартістю майна, яким він заволодів злочинним шляхом при його таємному викраденні у потерпілої ОСОБА_5 , що вказана в обвинувальному акті, виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини. Пред`явлений цивільний позов потерпілої він визнав в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що в липні 2016 року вона виявила викрадення 9 вуликів з належного їй домоволодіння АДРЕСА_3 , в зв`язку з чим звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину. Викрадені вулики в кількості 9 шт. були їй повернуті працівниками поліції. У зв`язку з вчиненням крадіжки, вона подала та підтримала цивільний позов, який просила

задовольнити та стягнути з обвинуваченого на її користь у відшкодування завданої майнової шкоди 28 880 грн. 00 коп. та моральної шкоди 5 000 грн.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 погодився з думкою прокурора і просив визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з обставинами, що встановлені під час досудового розслідування справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, і у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зробив висновок про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які б відповідно до ст. 66 КК України пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Підстав для визнання пом`якшуючою обставиною для ОСОБА_4 наявність щирого каяття, як про те вказано в обвинувальному акту, суд не вбачає, оскільки щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав, надав показання, які в ході судового слідства підтвердилися, проте, вибачення у потерпілої не просив, критично свої дії не оцінив, матеріальну шкоду, завдану злочином не відшкодував, що в своїй сукупності свідчить про те, що він не розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро не кається, дійсно не бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є рецидив злочину, оскільки ОСОБА_4 вчинив новий умисний злочин, маючи судимість за умисний злочин.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд виходить з наступного.

Суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, який є злочином середньої тяжкості, особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та тяжкість наслідків для інтересів суспільства.

Також, суд враховує, що обвинувачений раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, його стать і вік, прийнятну характеристику за місцем проживання, те, що обвинувачений одружений, має на утриманні дружину та дитину, отже, оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті свідчить про наявність належних соціальних зв`язків.

Крім того, суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа передбачених ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Потерпілою заявлено до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, на загальну суму 33 880,00 грн. В обґрунтування позовних вимог потерпіла вказує, що сума завданої їй вчиненим злочином матеріальної шкоди складається з вартості транспортування викрадених вуликів з місця їх вилучення в сумі 1200,00 грн., вартості рамок, яких недостає в повернених їй вуликах по 50 шт. в кожному на суму 1500,00 грн., вартості меду, якого не достає в повернених їй вуликах по 30 кг. в кожному вулику на суму 8180,00 грн., вартості 9 втрачених бджолосімей на суму 18 000,00 грн. Моральну шкоду, завдану їй злочином потерпіла оцінила в 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України регламентовано, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, частиною 1 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з приписів частини 1 статті 337 КПК України, де зазначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

При визначенні розміру матеріальних збитків, завданих злочином потерпілій ОСОБА_5 , суд приймає до уваги вартість викраденого майна, визначену в довідках про вартість, які наявні в матеріалах кримінального провадження, та обставини, визнані доведеними учасниками кримінального провадження. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог потерпілої про відшкодування вартості меду, частини рамок та транспортування вуликів, оскільки це майно (майнова шкода) не вказане в обвинувальному акті, обвинувачення у викраденні даного майна ОСОБА_4 не висувалося, позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню без розгляду та можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої ОСОБА_5 , яка була завдана кримінальним правопорушенням, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням

характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазналапотерпіла, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої 5000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, належить покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час розгляду справи не обирався і підстав для його обрання на даний час суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368 - 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання в виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, встановивши йому строк випробування 2 (два) роки, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 завдану злочином матеріальну шкоду 18 000,00 грн. (вісімнадцять тисяч грн.) та завдану злочином моральну шкоду 5 000,00 грн. (п`ять тисяч) грн. В іншій частині позовні вимоги залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 351,84 (триста п`ятдесят одна грн. 84 коп.) витрат на проведення судової дактилоскопічної експертизи.

Речові докази у кримінальному провадженні: 9 вуликів типу «Лежак» з 20 рамками в кожному вулику залишити потерпілій ОСОБА_5 , як законному власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1