Справа № 202/4376/17
Провадження № 1-кс/202/1294/2017
УХВАЛА

04 липня 2017 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження за №0002675 від 19.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2017 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна, в якому прокурор просить розглянути зазначене клопотання без виклику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 01.03.2007, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні слідчого відділення Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002675 від 19.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 від 17.11.2016.

Згідно вищезазначеної ухвали від 17.11.2016, посадових осіб СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП зобов`язано внести до ЄРДР відомості, викладені в заяві ОСОБА_6 від 10.11.2016 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України.

Так, в своїй заяві потерпілий ОСОБА_6 вказує, що невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи його майном, а саме квартирою в АДРЕСА_2 .

Допитаний як потерпілий ОСОБА_6 показав, що він в лютому 2016 року взяв автомобіль марки «Опель Омега» в оренду у гр. ОСОБА_7 . В червні місяці 2016 року вище зазначений автомобіль потрапив у ДТП під керуванням ОСОБА_6 . В подальшому ОСОБА_6 повинен був відремонтувати вказаний автомобіль, але горошкових коштів у ОСОБА_6 не було. В ході чого ОСОБА_7 почав вимагати грошові кошти у ОСОБА_6 за розбитий автомобіль, а також здійснювати психологічний вплив на потерпілого, шляхом погроз на адресу його сім`ї, з метою примушування останнього до повернення коштів. В невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_6 про те, що він може позичити йому грошові кошти для погашення боргу, але для цього потрібно виписати генеральну довіреність на ім`я ОСОБА_7 щодо розпорядження майном ОСОБА_6 .. Після цього, під здійсненням психологічного тиску на ОСОБА_6 вони разом з ОСОБА_7 у нотаріуса склали генеральну довіреність з правом продажу вище вказаної квартири де в свою чергу ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 грошові коти в розмірі трьох тисяч доларів США, які він брав у останнього в борг на місячний термін, а саме до 30.08.2016 року.

30.08.2016 року у ОСОБА_6 вказаних грошових коштів не було в ході чого він попрохав у ОСОБА_7 відстрочку на місячний термін, а саме до 30.09.2016 року на, що ОСОБА_7 дав свою згоду. В середині вересня місяця 2016 року ОСОБА_7 почав здійснювати психологічний вплив на ОСОБА_6 за тим щоб він достроково повернув йому грошові кошти.

26.09.2016 року ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_6 про те, що є чоловік на ім`я ОСОБА_8 (на цей час більш точних анкетних даних в ході досудового розслідування не встановлено), який може виплатити борг ОСОБА_6 замість нього тим самими надавши останньому ще відстрочку на 1 місяць, на що ОСОБА_6 надав свою згоду.

Тоді 30.09.2016, ОСОБА_7 особисто передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 4000 доларів США, які отримав на підставі нотаріально посвідченого договору займу, однак наказав ОСОБА_6 написати розписку про отримані грошових коштів саме на ім`я ОСОБА_8 . З частини отриманих коштів, ОСОБА_6 повернув борг в сумі 3600 доларів США на адресу ОСОБА_7 .

30.10.2016 року ОСОБА_6 подзвонив до ОСОБА_9 та повідомив, що хоче віддати грошові кошти, які йому передавав ОСОБА_10 , але ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_6 про те, що гроші йому вже не потрібні, а квартира за адресою АДРЕСА_2 , продана.

Після цього, 04.11.2016, за адресою мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 приїхав ОСОБА_8 та здійснюючи психологічний вплив на ОСОБА_6 шляхом залякування його родини, змусив відати ключі від квартири новому власнику, а саме ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та написати довіреність на ім`я ОСОБА_4 на представництво інтересів ОСОБА_11 у відповідних житлово-експлуатаційних організаціях з питань, пов`язаних зі зняттям останньої з реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Через побоювання застосування насильства до своєї родини, ОСОБА_6 передав ключі від вищевказаної квартири на адресу ОСОБА_4 , після чого він разом з дружиною ОСОБА_11 та ОСОБА_4 приїхали до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , де на ім`я ОСОБА_4 і була видана вищезазначена довіреність.

Після підписання довіреності, ОСОБА_4 примусив ОСОБА_6 та ОСОБА_13 віддати свої паспорти, щоб вони не змогли відмінити довіреність. Як тільки вони віддали свої паспорти, ОСОБА_6 та ОСОБА_13 поїхали.

У зв`язку з погрозами на свою адресу, подружжя ОСОБА_14 з малолітньою дитиною вимушені були виїхати до своїх родичів на базу відпочинку, куди вони приїхали 05.11.2016 та оселились у ОСОБА_15 .

Крім того, встановлено, 29.09.2016, під приводом надання згоди з боку дружини, та створення умов поінформованості про отримання позики ОСОБА_6 , у приватного нотаріуса ОСОБА_16 підписано заяву про згоду на розпорядження майном, на підставі якої в подальшому незаконно відчужено квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно наявної в матеріалах досудового розслідування інформації про відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що від 30.09.2016 року власником квартири на теперішній час є ОСОБА_4 .

Разом з тим, згідно інформації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адмінпослуг та дозвільних процедур ДМР від 23.06.2016, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано неповнолітню ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, укладання договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 від 30.09.2016, було заздалегідь спланованою дією, спрямованою на незаконне вилучення майна у ОСОБА_6 , а надання розстрочки за нібито договором позики, якого на справді не існує це створення умов для вчинення шахрайських дій відносно майна потерпілого та виключає ймовірність добросовісних намірів ОСОБА_4 , як набувача майна.

Зазначає, що на теперішній час наявні достатні підстави вважати, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є предметом кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні.

Крім того, прокурор вказує на те, що є підстави вважати, що у разі повідомлення ОСОБА_4 про намір накласти арешт на майно, яке є предметом кримінального правопорушення та становить велике значення для кримінального провадження, виникне реальна загроза скорішої незаконної реалізації майна на користь інших осіб та вчинення ряду інших дії, які становитимуть велику перешкоду у встановленні об`єктивних обставин, що вивчаються у кримінальному провадженні.

Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без участі власника майна.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи клопотання про накладення арешту прокурор зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є предметом кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

За приписами ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час розгляду клопотання прокурором доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а саме, що у випадку не накладення арешту на майно, існує достатньо підстав вважати, що воно буде приховуватися, перетворено або відчужено третім особам.

При вирішенні питання про арешт майна суд вважає доведеним, що зазначене можливо використовувати як доказ у кримінальному провадженні, оскільки є достатньо підстав вважати, що зазначене нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення та одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та є доходом від здійснення протиправної діяльності.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи, що майно на яке прокурор просить накласти арешт є предметом злочину та існує можливість, причетних до вчиненого кримінального правопорушення, відчужити зазначене майно, вважаю за необхідне заборонити відчуження та розпорядження арештованого майна будь-якими особам, оскільки незастосування цих обмежень призведене до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором

Підсумовуючи все вищенаведене, приходжу до переконливого висновку про наявність підстав для арешту майна та необхідність накладення заборони на розпорядження майном, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-175 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження за №0002675 від 19.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_4 .

Заборонити вчиняти будь-які дії щодо розпорядження, реєстрації (перереєстрації), або будь-яким іншим способом відчуження квартири АДРЕСА_3 .

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню прокурором з вчиненням у визначеному законом порядку дій по реєстрації арешту майна.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1