печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , його захисника - адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6 від 29.06.2016 р. про видачу особи (екстрадицію),-

В С Т А Н О В И В :

19.09.2016 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст. 591 КПК України, в якій просить скасувати постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6 від 29.06.2016 про його видачу ( екстрадицію) до Республіки Вірменії для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення двох епізодів злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 178 КК Республіки Вірменії.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначає, що при прийняття вищевказаного рішення поза увагою прокурора залишилась та обставина, що інкриміновані йому злочини мали місце на території Республіки Вірменія ще у липні та жовтні 2009 року, а відтак наразі сплинув п`ти річний строк притягнення його до кримінальної відповідальності, що в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 589 КПК України є самостійною підставою для відмови в його екстрадиції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_7 та його захисника в обґрунтування скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши скаргу та долучені до неї документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого управління Служби національної безпеки Республіки Вірменії перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 178 КК Республіки Вірменія.

Судом загальної юрисдикції адміністративних округів Кетрон і Норк-Мараш м. Єревана 22.10.2010 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з перебуванням його в розшуку.

24.03.2016 ОСОБА_3 затримано працівниками Галицького ВП ГУ НП у Львівській області.

20.04.2016 до Генеральної прокуратури України надій шов запит Генеральної прокуратури Республіки Вірменія про видачу ОСОБА_3 компетентним органам вказаної країни для притягнення до кримінальної відповідальності.

Постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6 від 29.06.2016 прийнято рішення про видачу ( екстрадицію) ОСОБА_3 до Республіки Вірменії для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення двох епізодів злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 178 КК Республіки Вірменії.

Відповідно до ч. 1 ст. 591 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.

При розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію). За результатами розгляду слідчий суддя виносить ухвалу, якою: залишає скаргу без задоволення; задовольняє скаргу і скасовує рішення про видачу (екстрадицію) ( ст. 591 КПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 589 КПК України, у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі закінчення передбачених законом України строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначена норма також має місце у ст. 10 Європейської конвенції про видачу правопорушників, 1957 року, яка ратифікована Україною згідно Закону України № 43/98-ВР від 16.01.1998, у відповідності до якої, видача не здійснюється, якщо відповідна особа, згідно із законодавством запитуючої або запитуваної Сторони, не підлягає переслідуванню чи покаранню у зв`язку із закінченням строку давності.

Злочин, передбачений п. 2 ч. 2 ст. 178 КК Республіки Вірменії, в КК України відповідає диспозиції ч. 2 ст. 190.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, є злочином середнього ступеня тяжкості, за який встановлено покарання не більше п`яти років позбавлення волі.

Згідно із ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України з вказаного питання (постанова Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 19 березня 2015 р. у справі № 5-1кс15), перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила злочин, ухилялася від досудового слідства або суду. Перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі час, який минув від моменту вчинення злочину до моменту, коли особа почала ухилятись від правозастосовних органів, не анулюється, а підлягає зарахуванню в строк давності, зазначений у законі. Зупинення спливу строку давності у випадку ухилення особи від досудового слідства або суду є посткримінальною санкцією, заходом кримінально-правового характеру, покликаним забезпечувати здійснення кримінального переслідування і реалізацію кримінальної відповідальності.

Під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

Відповідно, не визнається такою, що ухиляється від слідства або суду, невідома правоохоронним органам особа, яка вчинила злочин і переховується після цього, а також особа, хоч і відома компетентним органам, але причетність якої до вчинення злочину на момент її зникнення ще не встановлено.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Разом з тим на особу, яка вчинила злочин, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть і з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.

За твердженням ОСОБА_3 , які з однієї сторони підтверджуються наданими ним документами, а з іншої не спростовані прокурором, слідує, що він проживає на території України з 2010 року, при цьому офіційно працевлаштований та має визначене місце реєстрації. З 2010 року на підставі власних документів неодноразово перетинав державний кордон України, в тому числі їздив до родичів в Республіку Вірменію і жодного разу не був затриманий.

За таких обставин та враховуючи, що обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 178 КК Республіки Вірменії, було пред`явлено ОСОБА_3 16.04.2013, тобто, коли він вже перебував на території України, у слідчого судді відсутні правові підстави для висновку про ухилення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності в зазначений спосіб.

З наявних у справі процесуальних документів слідує, що подія інкримінованих ОСОБА_3 злочинів мала місце у липні та жовтні 2009 року, у зв`язку з чим згідно ст. 49 КК України сплинув п`ятирічний строк притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності.

Підсумовуючи викладене, вважаю необхідним скасувати постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6 від 29.06.2016 про видачу ( екстрадицію) ОСОБА_3 до Республіки Вірменії для притягнення його до кримінальної відповідальності, з підстав визначених п. 3 ч. 1 ст. 589 КПК України.

Керуючись ст. ст. 590-592 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6 від 29.06.2016 р. про видачу особи (екстрадицію),- задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк подачі скарги на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6 від 29.06.2016 р. про видачу особи (екстрадицію).

Постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6 від 29.06.2016 р. про видачу особи (екстрадицію) скасувати.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку прокурором, особою, щодо якої прийнято рішення, її захисником чи законним представником. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1