Єдиний унікальний номер 234/582/17-к
Номер провадження 11-сс/775/35/2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмут в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Бахмут кримінальне провадження № 0000150 від 15.01.2017 року за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року, якою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Майдан Слов`янського району Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2

у кримінальному провадженні № 0000150 від 15.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Розмір застави визначено у розмірі 40 мінімальних заробітних плат в сумі 128000 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Слідчим відділом Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000150 від 15.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

ОСОБА_7 органом досудового розслідування підозрюється в тому, що 15 січня 2017 року приблизно о 01 годині 00 хвилин він перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, знаходився за місцем свого мешкання, а саме на території домоволодіння АДРЕСА_2 разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 , де у них виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом з метою подальшого його розукомплектування та продажу запчастин. З цією метою вони розробили план, згідно якого вони на транспортному засобі автомобілі ОСОБА_7 повинні поїхати до м.Краматорська Донецької області, де знайти потрібний транспортний засіб автомобіль, після чого ОСОБА_7 повинен був за допомогою викрутки відкрити замок передньої водійської двері, таким чином проникнути в салон автомобіля, сісти за кермо та за допомогою викрутки пошкодивши замок запалювання транспортного засобу автомобіля завести двигун і відігнати його до гаражу, розташованого за місцем мешкання ОСОБА_8 , а саме на території домоволодіння АДРЕСА_3 . Там вони разом змогли би розукомплектувати транспортний засіб, яким вони незаконно заволоділи. Згідно цього ж плану ОСОБА_8 в той час, коли ОСОБА_7 проникав до салону автомобіля та заводив двигун автомобіля, повинен був спостерігати за тим, щоб їх дії не були помічені оточуючими, а після того, як вони незаконно заволодіють транспортним засобом, разом з Лихвар будуть розукомплектовувати його.

У цей же день, приблизно о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, на автомобілі ОСОБА_7 марки «ВАЗ-21093» д.н.з. НОМЕР_1 , за керуванням якого знаходився їх спільний знайомий ОСОБА_9 поїхали до м.Краматорська Донецької області, де приблизно о 03 годині 00 хвилин проїжджаючи біля будинку № 66 розташованого по вул..В.Стуса у м.Краматорську побачили на площадці розташованої біля вищезазначеного будинку транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ 210934-20», д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і у них виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вищезазначеним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 діючи по раніше розробленому плану за попередньою змовою у групі осіб з ОСОБА_8 у той час, як ОСОБА_8 дивився за тим, щоб їх дії не були помічені оточуючими, переконавшись в тому, що в салоні автомобіля нікого не має, підійшов до передньої водійської двері, та за допомогою викрутки, яка знаходилась при ньому, відкрив замок передньої водійської двері, пошкодивши його та відчинив передні водійські двері автомобілю.

Після чого, ОСОБА_7 проникнувши у салон вказаного транспортного засобу автомобілю, сів за кермо та за допомогою вказаної викрутки пошкодив замок запалювання автомобіля, завів двигун автомобілю, внаслідок чого зрушивши його з місця та поїхав у невідомому напрямку, тим самим ОСОБА_7 незаконно, умисно за попередньою змовою у групі осіб з ОСОБА_8 заволодів транспортним засобом автомобілем «ВАЗ 210934-20» д.з.н. НОМЕР_2 , вартістю 87500 гривень 00 копійок, який належить ОСОБА_10

18.01.2017 р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

18 січня 2017 року ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області до підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 18 березня 2017 р. та визначено розмірі застави 40 мінімальних заробітних плат в сумі 128000 гривень.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави у значно меншому розмірі. Вважає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу не врахував особу ОСОБА_7 та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, прокурора, який заперечував проти цього, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

2. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

4. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого та інші обставини.

Проте відповідно до вимог ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Крім того п.2 ч.2 даної статті передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Розглядаючи клопотання слідчого про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов вірного висновку про обґрунтованість підозри вчинення ОСОБА_7 злочину.

Між тим, слідчим у клопотанні та слідчим суддею в ухвалі не наведено обґрунтування того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі буде переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню, що є обов`язковою підставою при обранні такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Мотивуючи прийняття рішення про обрання запобіжного заходу слідчий суддя послався на те, що підозрюваний буде переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню.

З таким висновком колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Для відмови у судовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави:

1.Ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (Рішення у справі «Шьегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 р., серія А, № 9, п.15);

2.Ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (Рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 р., серія А, № 7, п.14);

3.Вчинення ним подальших правопорушень (Рішення у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 р., серія А, № 10 п.9);

4.Або спричинення ним порушень громадського порядку (Рішення у справі «Летельєр проти Франції» від 16 червня 1991 р., серія А, № 207, п.51).

Таким чином, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (рішення у справі «W. Проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року, серія А, № 254-А, п.33.).

Колегія суддів зазначає, що крім вищезазначеного, статтею 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами), передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ як джерела права.

З огляду на наведене, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою колегія суддів, вважає занадто суворим та таким, що не відповідає ступеню ризиків у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку зазначені слідчим у клопотанні доводи не дають підстав вважати, що належну поведінку ОСОБА_7 неможливо забезпечити шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

За таких обставин колегія суддів не погоджується з висновком суду про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і вважає, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Оскільки під час апеляційного розгляду не було обґрунтовано наявність виняткових обставин, які дають можливість для обмеження права ОСОБА_7 на свободу, то колегія суддів вважає, що забезпечити належну поведінку останнього можливо шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло цілодобово.

Такий запобіжний захід, на думку колегії суддів, здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні.

Разом з тим, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, має постійне місце проживання за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, що в сукупності позитивно характеризує його особу.

Враховуючи викладені обставини та наведені норми кримінального процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово на строк закінчення досудового розслідування, тобто до 18.03.2017 року з покладанням на нього процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року, про обрання щодо ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - скасувати.

Клопотання слідчого СВ Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області майора поліції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 задовольнити частково.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, до 18.03.2017 року включно.

Заборонити ОСОБА_7 цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю. В разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Виконання даної ухвали покласти на начальника Краматорського відділу Національної поліції в Донецькій області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді