ун. № 759/2610/17
пр. № 1-кп/759/259/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0012775 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 07.12.1994 Ужгородським міським судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 03.06.2003 Перечинським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст.296, ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.342, ч. 1 ст. 347, 70 КК України до позбавлення волі на 1 рік зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 19.02.2004 Перечинським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі на 2 роки 4 місяці;
- 07.03.2007 Перечинським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст.122, ч.1 ст.296, ст.70 КК України до позбавлення волі на 3 роки зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 26.12.2007 Перечинським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст.129, ст.71, ст.72 КК України до позбавлення волі на 3 роки 2 місяці;
- 03.03.2011 Ужгородським міським судом Закарпатської області за ч.4 ст.190, ст.69, ч.3 ст.28, ч.2 ст. 358, ч.3 ст.28, ч.3 ст. 358, ст.70 КК України до позбавлення волі на 3 роки 5 місяців з конфіскацією майна;
- 22.05.2014 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.2 ст.296 КК України до позбавлення волі на 4 роки зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 , інші учасники потерпілий ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 24.12.2016 приблизно о 16 год. 15 хв. за попередньою змовою з невстановленою особою, знаходячись в приміщенні кафе, розташованому по вулиці Жолудева, 6-А в м. Києві, шляхом вільного доступу повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_7 , завдавши останньому майнової шкоди на загальну суму 8099 гривень за наступних обставин. Так, 24.12.2016 приблизно о 15 год. 55 хв. ОСОБА_3 разом з невстановленою особою зайшли до приміщення кафе, розташованого по АДРЕСА_2 , де при вході, за першим зліва столом, побачили потерпілого ОСОБА_7 , у якого при собі був мобільний телефон та сумка, котрий відпочивав в даному кафе разом зі своїм товаришем. Після цього, ОСОБА_3 разом з невстановленою особою сіли при вході, за першим справа столом та почали спостерігати за потерпілим ОСОБА_7 , вичікуючи підходящого моменту для того, щоб таємно викрасти його майно, таким чим вступили між собою у попередню злочинну змову. В подальшому, ОСОБА_3 та невстановлена особа дочекалися моменту, коли товариш потерпілого кудись відійшов, а сам потерпілий ОСОБА_7 заснув, встали із-за столу за яким вони сиділи, одягли на голову капюшони та, переконавшись, що за їхніми діями ніхто з оточуючих не спостерігає, направилися до столу, за яким сидів потерпілий ОСОБА_7 .
З метою виконання свого злочинного умислу 24.12.2016 приблизно о 16 год. 10 хв. ОСОБА_3 за попередньою змовою з невстановленою особою, діючи з корисливих мотивів, продовжуючи знаходитись в приміщенні кафе, розташованого по вул. Жолудева, 6-А в м. Києві, підійшли до потерпілого ОСОБА_7 , після чого з метою обернення на свою користь та особистого збагачення ОСОБА_3 взяв з лавки, на якій сидів потерпілий ОСОБА_7 , праворуч від нього, належну останньому сумку чорного кольору, вартістю 400 гривень та майно, що було в ній, а саме: грошові кошти в сумі 2500 гривень; зарядний пристрій, вартістю 400 гривень, а також документи на прізвище ОСОБА_7 та інші речі, які не представляють для потерпілого матеріальної цінності. А в цей час невстановлена особа підійшла до столу, за яким сидів потерпілий ОСОБА_7 , та взяла звідти мобільний телефон марки «MEIZU М -2», вартістю 4 799 гривень, в корпусі якого знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», на рахунку якої грошей не було, та сім-картки оператора мобільного зв`язку «МТС», на рахунку якої грошей не було. За таких обставин ОСОБА_3 та невстановлена особа завдали потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 8 099 гривень. Заволодівши в такий спосіб чужим майном, яке належить ОСОБА_7 , ОСОБА_3 разом з невстановленою особою з місця вчинення злочину втекли разом з викраденим майном, однак незабаром ОСОБА_3 був викритий та затриманий працівниками поліції разом з викраденим майном.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, не визнав та показав, що дійсно 24.12.2016 року він перебував в даному кафе, де мав зустріч з наглядно знайомим чоловіком з приводу викрадення його барсетки з документами. Спілкуючись з даним чоловіком, він повертався назад, тому що на вулиці було чути якісь крики. На відео видно, що він щось бере правою рукою це він діставав з кишені кошти, щоб розрахуватися. Коли вони вийшли за двері, то його знайомий штовхнув його в спину і почав тікати. Він-обвинувачений схопив сумку знайомого і почав його наздоганяти. Його знайомий побачив автомобіль поліції і забіг на ринок, а йому працівники поліції крикнули стояти і він зупинився. На запитання кому належить дана сумка, він відповів, що сумка належить чоловіку, який втік.

Цивільний позов на початку судового засідання обвинувачений визнав, мотивуючи тим, що хотів примиритися з потерпілим, однак у подальшому не визнав у повному обсязі.

У судових дебатах обвинувачений ОСОБА_3 просив призначити покарання у виді позбавлення волі та зарахувати у строк відбування покарання час його перебування під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та обмежитись призначенням покарання у межах строку його попереднього ув`язнення.

Не дивлячись на не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, та його захисну версію, його вина у вчиненому за викладених вище обставин підтверджується крім його показань, в яких не заперечуються окремі обставини з фактичного боку, усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що 24.12.2016 він разом із своїм знайомим ОСОБА_8 приблизно з 15 год. відпочивали в кафе по вулиці Жолудева в м. Києві. Під час відпочинку він заснув. Прокинувшись, побачив, що біля нього був його товариш та поліцейські. Останні повідомили, що у нього викрали речі: сумку та мобільний телефон. Товариш повідомив, що ці речі зникли в той момент, коли він виходив в туалет. Приблизно о 19-20 год. в той же день в райвідділі поліції йому повернули сумку, в якій були всі його речі. Мобільний телефон марки «MEIZU М-2», який він купував у 2015 році, йому не повернули, копію товарного чеку він надав слідчому. Заявлений цивільний позов підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що працює на посаді інспектора патрульної поліції в м. Києві. В грудні 2016 року під вечір вона із своїми колегами перебувала на виклику біля ринку по вулиці Жолудева в Святошинському районі м. Києва. Сидівши на задньому сидінні патрульного автомобіля, приблизно о 18 год. вона помітила двох чоловіків, які бігли в сторону ринку. Звернувши на їх увагу, спочатку думала, що вони поспішають на транспорт, але, придивившись, побачила в руках у одного з чоловіків мобільний телефон, а в іншого сумку. Коли ці чоловіки пробігали біля їхнього патрульного автомобіля, то у чоловіка з сумки почали випадали картки, але він біг далі. На дану ситуацію вона разом із своїми колегами відреагували миттєво і побігли за цими чоловіками. Біля ринку чоловіки розбіглися в різні сторони. Чоловік, у якого був мобільний телефон в руках, втік за кіоск, а вони продовжували бігти за іншим чоловіком та якого затримали в дворі по вулиці Жолудєва. В залі судового засідання вона-свідок впізнає, що тією затриманою особою був саме обвинувачений ОСОБА_3 . Після затримання вони-поліцейські довго не могли встановити його особу, оскільки спочатку він назвався ОСОБА_10 . На момент затримання обвинуваченого, останній тримав в руках сумку, в якій були виявлені: грошові кошти та документи потерпілого: паспорт на його ім`я, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дитини. На запитання де обвинувачений взяв сумку, останній не надавав чіткої відповіді. Особу потерпілого знайшли за допомогою карток.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що він працює на посаді інспектора патрульної поліції в м. Києві і дав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_9 .

Судом досліджено безпосередньо в судовому засіданні письмові докази, надані стороною обвинувачення, які підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме:

- протокол огляду місця події від 24.12.2016, відповідно до якого в автомобілі патрульної поліції, розташованому біля кафе за адресою: м. Київ, вул. Жолудєва, 6 А, знаходився обвинувачений та при ньому була сумка з речами, які належать потерпілому;

- протокол огляду від 27.01.2017 з фототаблицею та CD-R диском, відповідно до якого здійснено перегляд відеозапису приміщення кафе у двох файлах. Починаючи з першої секунди відеозапису файлу «1_02_R_00» видно чоловіка, який одягнений в куртку чорного кольору з капюшоном із вставкою схожою на шерсть світлого кольору, штани чорного кольору та взуття чорного кольору, який схожий на ОСОБА_3 . На даному відеозаписі видно як чоловік схожий на ОСОБА_3 підходить до дерев`яного столу, що розташований перший справа, за яким знаходиться інший, невідомий, чоловік, який одягнений в куртку чорного кольору з капюшоном, штани темного кольору та взуття чорного кольору, схожий на особу слов`янської зовнішності, на вигляд приблизно 30-35 років, худорлявої тілобудови, з коротким темним волоссям. За першим зліва столом знаходяться двоє чоловіків. Один з яких, той, що сидить обличчям до камери, схожий на особу слов`янської зовнішності, на вигляд приблизно 30-35 років, худорлявої тілобудови, з коротким волоссям темного кольору, одягнений в куртку темно-синього кольору. Навпроти нього, за тим же столом, сидить інший чоловік, який сидить спиною до камери. Даний чоловік одягнений в куртку сірого кольору зі вставками оранжевого кольору, на якій міститься капюшон. На відеозаписі видно, що чоловіки за обома столами сидять та спілкуються між собою. Також на відеозаписі видно, що чоловіки, які сидять за столом праворуч, час від часу дивляться в сторону чоловіків, що сидять за столом ліворуч.
З першої секунди відеозапису файлу «1_02_R_00» видно, що чоловік, який сидів навпроти відеокамери за першим зліва столом відсутній, а чоловік, який сидить за цим же столом спиною до відеокамери, начебто спить, схиливши голову на стіл та поклавши праву руку собі на голову. Також на відео видно, що чоловіки, які сидять за першим справа столом постійно дивляться в бік чоловіка, що сидить за першим зліва столом. На 1-й хв. 15-й сек. відеозапису видно, як чоловіки, що сидять за першим справа столом, встають та одягають на голову капюшони. Після чого, чоловік, який схожий на ОСОБА_3 підходить до чоловіка, що сидить за першим зліва столом, та, нахилившись, бере щось правою рукою з лавки, за якою сидить чоловік. Слідом за ним до чоловіка за столом підходить інший чоловік, що сидів з ОСОБА_3 , який правою рукою швидко бере зі столу, за яким сидить чоловік, предмет схожий на мобільний телефон. Після чого, чоловік, який схожий на ОСОБА_3 та інший, невстановлений чоловік, що був з ним швидко вийшли з приміщення;
- постанова про визнання речових доказів від 27.01.2017, відповідно до якої речовим доказом визнано CD-R диск, на якому містяться відеозаписи із зображенням обставин вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення;
- постанова про виділення матеріалів в окреме провадження відносно невстановленої особи, яка за попередньою змовою з ОСОБА_3 вчинила дане кримінальне правопорушення;
- постанова про уточнення анкетних даних від 25.12.2016, відповідно до якої в деяких процесуальних документах кримінального провадження вказано прізвище ОСОБА_12 , яке правильно вважати ОСОБА_3 .
Вищевказані показання потерпілого, свідків є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та з письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, не суперечать один одному. Вищевказані докази суд визнає належними, допустимими та достовірними, відтак кладе їх в основу обвинувального вироку.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що він не вчиняв крадіжки, змови на такі дії в нього не було в повному обсязі спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів відеозаписом з камер спостереження приміщення кафе та показаннями свідків, які в судовому засіданні чітко вказали на обставини його затримання та наявність при ньому сумки з речами потерпілого. Таку позицію обвинуваченого ОСОБА_3 суд розцінює як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, бажання уникнути відповідальності за скоєне.

Отже, аналізуючи всі зібрані по справі докази у їхній сукупності, взаємозв`язку та співставленні, й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності, враховуючи обставини, при яких обвинувачений вчинив вказаний злочин, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України вірно, оскільки він таємно викрав чуже майно (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Вирішуючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, не одружений, має середню спеціальну освіту, не працевлаштований, під наркологічним та психіатричним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, а також враховує конкретні обставини, спосіб, обстановку вчиненого ним злочину, його відношення до скоєного.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, дане покарання відповідатиме вимогам ч.2 ст.65 КК України та буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов, заявлений потерпілим та підтриманий останнім в судовому засіданні про відшкодування матеріальних збитків у сумі 4 799 (чотири тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки обґрунтований матеріалами справами та знайшов своє підтвердження в суді.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 залишити без змін тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 24.12.2016, тобто з моменту його фактичного затримання.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити у повному обсязі. Стягнути із ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 4 799 (чотири тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок на користь ОСОБА_7 .

Речові докази: CD-R диск, на якому містяться відеозаписи із приміщення кафе, який зберігається в матеріалах даного кримінального провадження, залишити на зберігання в матеріалах даного кримінального провадження; сумка чорного кольору, свідоцтво про шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , автомобільний прикурювач, комплект ключів в кількості п`яти шт., паспорт громадянина України НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , медичну довідку ЯЯЧ № 711096 на ім`я ОСОБА_7 , грошові кошти в розмірі 2500 гривень, USB-модем білого кольору з дротом в чохлі чорного кольору, одинадцять пластикових карток, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру № на ім`я ОСОБА_7 , одну упаковку пігулок «Амброксол», серветки вологі, брелок автомобільної сигналізації чорного кольору марки «Sheriff», один ключ, банківську картку «UnicreditBank» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , банківську картку «Банк Михайлівський» № НОМЕР_3 , пластикову картку білого кольору № НОМЕР_4 , картку «Metro» на ім`я ЛСД ОСОБА_14 , які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , залишити останньому; мобільний телефон Самсунг сріблястого кольору, який належить ОСОБА_3 , передати за належністю ОСОБА_3 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1