Справа № 333/3093/15-к
Провадження № 1-кп/333/8/17
ВИРОК
03 липня 2017 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
захисників обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, маючого загальну середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
22.12.2014 року, приблизно о 16 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді водія маршрутного таксі № 80 марки «Фольксваген ЛТ35», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись у салоні вказаного маршрутного таксі на зупинці громадського транспорту «вул. Оранжерейна» у м. Запоріжжі, під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, наніс удар невстановленою частиною тіла ОСОБА_8 в область обличчя, в результаті чого потерпілий отримав тілесне ушкодження у вигляді садна в лобній ділянці праворуч, яке відповідно до висновку судово-медичної експертної комісії № 83/к від 22.11.2016 року кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
Під час судового розгляду ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не визнав та заперечував проти задоволення цивільного позову у повному обсязі, пояснивши, що 22.12.2014 року при вказаних у обвинувальному акті обставинах, він не спричиняв тілесні ушкодження ОСОБА_8 . Так як останній знаходився у стані алкогольного сп`яніння, тому міг отримати ці тілесні ушкодження у будь-якому місці, навіть у лікарні, в яку відвезли потерпілого. При спілкуванні з ОСОБА_8 , він не звертав увагу, чи були ці тілесні ушкодження на обличчі у останнього. До потерпілого фізичної сили не застосовував, лише допомагав останньому встати з сидіння та пройти по салону, у подальшому ОСОБА_8 його відштовхнув та пішов самостійно. У голову потерпілому він ударів не наносив.
Водночас, незважаючи на показання обвинуваченого, на думку суду вина ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується:
- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який суду пояснив, що в двадцятих числах грудня 2014 року він сів у маршрутне таксі № 80 на зупинці громадського транспорту «Автоколона» у Комунарському районі м. Запоріжжя та направлявся до автовокзалу. Точну годину він не пам`ятає, але на вулиці вже смеркалось. Під час поїздки у нього з водієм маршрутного таксі ОСОБА_7 виникла сварка. Обвинувачений прохав, щоб він розрахувався за проїзд, хоча він сплатив відповідну суму відразу після того, як сів у транспортний засіб. Про це він повідомив водія, але запропонував сплатити ще раз аналогічну суму. Проте, водій не погодився на вказану пропозицію та почав вимагати, щоб він вийшов з маршрутки. На зупинці громадського транспорту «вул. Оранжерейна», що знаходиться у Комунарському районі м. Запоріжжя, водій вийшов з транспортного засобу, обійшов його та зайшов у салон маршрутки. Після цього, він також піднявся зі свого крісла з метою повторної оплати за проїзд, підійшов до ОСОБА_7 , який у той момент стояв біля виходу з маршрутного таксі. Далі, він пам`ятає удар в своє обличчя від обвинуваченого. Що відбувалося у подальшому, він не пам`ятає, так як втратив свідомість та прийшов до тями лише у лікарні через тиждень. Взагалі у лікарні він пробув більше двох місяців. Коли почав встановлювати обставини скоєного відносно нього злочину, очевидці, які перебували на той час у маршрутному таксі повідомили, що його обвинувачений вдарив головою, але хто це точно йому розповів, він не може згадати. Не пам`ятає деталі багатьох подій, так як від дій ОСОБА_7 отримав черепно-мозкову травму та йому робили важку операцію на голові. Того дня він вжив близько 250 грамів горілки, але не пам`ятає саме через удар від ОСОБА_7 та втрату свідомості. Як падав він також не пам`ятає, так як свідомість втратив ще у маршрутному таксі.
Після зміни прокурором обвинувачення під час судового розгляду, потерпілий 03.04.2017 року надав до суду заяву, в якій зазначає, що обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України, пред`явлене прокурором, підтримує у повному обсязі та просить обвинуваченому призначити суворе покарання;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка суду пояснила, що вона вечором 22.12.2014 року їхала у маршрутному таксі № 80 до магазина «Ромакс» та перебувала на сидінні, розташованому у 3 ряду. На зупинці «Автоколона» до маршрутки зайшов потерпілий, який сів перед нею та розмовляв по телефону. Через деякий час водій маршрутного таксі ОСОБА_7 запитав ОСОБА_8 коли він заплатить за проїзд, на що останній відповів, що вже заплатив. Коли маршрутка зупинилася на зупинці «вул. Оранжерейна», що знаходиться у Комунарському районі м. Запоріжжя, ОСОБА_7 почав вимагати від потерпілого, щоб останній вийшов з маршрутного таксі. ОСОБА_8 запропонував водієві ще раз заплатити, але обвинувачений відмовився. Після цього, ОСОБА_7 зайшов до салону, схопив потерпілого за одежу та почав витягувати останнього з маршрутки. ОСОБА_8 впирався та не хотів виходити. Коли вони перебували перед дверми маршрутки, обвинувачений вдарив головою в обличчя потерпілого, розвернув ОСОБА_8 до виходу обличчям та виштовхнув на вулицю останнього. Після цього потерпілий впав, при чому голова та тулуб останнього знаходилися на бордюрі, а ноги на сходинках у маршрутку. У подальшому, були викликані міліція та медична допомога, яка забрала потерпілого до лікарні;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду пояснив, що у кінці грудня 2014 року він їхав у маршрутному таксі № 80. Потерпілий зайшов на зупинці «Автоколонна» та не заплатив відразу за проїзд. Через це у нього з обвинуваченим, який був водієм маршрутного таксі, виник конфлікт, який розпочався на зупинці «Кінотеатр «Космос» та закінчився на зупинці «вул. Оранжерейна», що знаходиться у Комунарському районі м. Запоріжжя. Спочатку ОСОБА_7 попрохав потерпілого заплатити за проїзд, а коли останній відмовився, обвинувачений попрохав ОСОБА_8 вийти з автомобіля. Після відмови покинути маршрутне таксі, обвинувачений зайшов до салону автомобіля, допоміг піднятися потерпілому та випхав останнього з салону транспортного засобу. Яким чином обвинувачений випхнув ОСОБА_8 з салону, він не пам`ятає. Чи наносив ОСОБА_7 удари потерпілому, він також не пам`ятає. У подальшому, перебуваючи на зупинці «вул. Оранжерейна» у салоні маршрутного таксі, він почув крик жінки, яка прохала викликати міліції. Коли він вийшов з автомобілю, то побачив, що ОСОБА_8 лежав на асфальті та у нього на голові була кров.
Також, вина ОСОБА_7 підтверджується фактичними даними, отриманими під час проведення пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , під час яких останні впізнали обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, що вчинила 22.12.2014 року відносно потерпілого кримінальне правопорушення.
Згідно з висновком судово-медичного експерта ОСОБА_11 № 1106-д від 18.03.2015 року, виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 можливо при будь-якому взаємному розташуванню потерпілого відносно нападаючого при умові доступності зон пошкоджень. Враховуючи локалізацію видимих тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 було нанесено не менше однієї травматичної дії.
Відповідно до висновку судово-медичної експертної комісії № 83/к від 22.11.2016 року, садно в лобній ділянці праворуч кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Відсутність ушкоджень на обличчі, крім садна в лобній ділянці праворуч свідчать, що садно не могло утворитися внаслідок падіння потерпілого з висоти власного росту. Вірогідніше воно утворилося внаслідок удару головою обвинуваченого ОСОБА_7 у лобну ділянку голови постраждалого ОСОБА_8 .
Висновки вказаних експертиз у судовому засіданні підтвердила експерт ОСОБА_11 , яка пояснила, що виявлене у ОСОБА_8 садно праворуч кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Воно могло бути спричинено ударом голови людини, яка знаходилася напроти потерпілого в момент удару.
Також, суд приймає до уваги фактичні дані, отримані під час складання протоколу від 29.12.2014 року про прийняття заяви від ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення, в якому потерпілий просить органи міліції притягти до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 22.12.2014 року в маршрутному таксі № 80 на зупинці громадського транспорту «вул. Оранжерейна» побила його та виштовхнула із вказаного транспортного засобу, заподіявши тілесні ушкодження та фізичний біль.
Будь-яких підстав не довіряти показанням вказаних свідків, потерпілого, та правильності висновків експерта, суд не вбачає, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та з іншими матеріалами кримінального провадження. Вказані докази досліджені судом є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини злочину.
Також, судом були допитані свідки сторони захисту та перевірялися доводи і версія ОСОБА_7 та його захисників, висунуті на виправдування останнього, а саме, що обвинувачений не бив потерпілого. Захисник ОСОБА_5 зазначив, що для встановлення істини у кримінальному провадженні, сторона захисту у газеті «Привоз» розмістила заяву, в якій просила очевидців події, яка відбулася 22.12.2014 року на зупинці громадського транспорту «вул. Оранжерейна», зателефонувати обвинуваченому. На таку об`яву відкликнулися ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Суд задовольнив клопотання сторони захисту та допитав вказаних осіб.
Як пояснив свідок ОСОБА_14 22.12.2014 року він сів до маршрутного таксі № 80 на зупинці «вул. Східна» на другий позаду ряд. На зупинці «вул. Оранжерейна» між водієм маршрутки обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим розпочався конфлікт через несплату останнім за проїзд. Під час цього конфлікту ОСОБА_7 встав із-за керма автомобіля, обійшов маршрутку та зайшов у салон. Після цього, обвинувачений підняв потерпілого з сидіння та схопивши того за одежу, почав практично на собі нести потерпілого до виходу із салону маршрутного таксі. ОСОБА_8 впирався та не хотів виходити. Потім він почув як на передньому сидінні закричали, та він зрозумів, що потерпілий впав з маршрутки. Так як він сидів далеко від виходу маршрутки, він не бачив, що там відбувалося. Коли ОСОБА_7 доніс потерпілого до свого сидіння, він далі події не бачив. Однак пам`ятає, що ОСОБА_8 самостійно виходив з маршрутки, а в цей час обвинувачений стояв вже на вулиці. Спереду у маршрутці він пам`ятає, як якась жінка сказала, що обвинувачений вдарив потерпілого. В червні 2015 року він побачив об`яву у газеті «Привоз», коли шукав собі об`яву по роботі, зателефонував по номеру, який був зазначений, та у подальшому поспілкувався з захисниками обвинуваченого.
Допитана свідком ОСОБА_12 пояснила, що вона якось шукала собі роботу у газеті «Привоз» та побачила об`яву, що шукають очевидців події, яка мала місце 22.12.2014 року. Після цього, вона зателефонувала та поспілкувалася з захисником обвинуваченого. Вказаного дня вона з подругою ОСОБА_13 сіли у маршрутне таксі № 80 та їхали до універмагу «Україна». Вони сиділи на останньому ряду у маршрутці на подвійному кріслі. У подальшому, до маршрутного таксі зайшов потерпілий, від якого чувся запах спиртного. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відбувся конфлікт через несплату останнім проїзду. На зупинці «вул. Оранжерейна», коли зупинилася маршрутка, обвинувачений зайшов до салону автомобіля та почав штовхатися з потерпілим, намагаючись останнього виштовхнути з маршрутного таксі. Після цього, водій першим вийшов з салону маршрутки на вулицю, а потім потерпілий. Так як ОСОБА_8 при цьому нібито провалився, вона зрозуміла, що потерпілий впав при виході з маршрутки. У чому був одягнутий в той день потерпілий, вона не пам`ятає. Взагалі вона далеко сиділа від подій, які відбувалися у маршрутці, тому в її полі зору потерпілого практично не було, воли він виходив з маршрутки.
Під час допиту у якості свідка ОСОБА_13 пояснила, що її подруга ОСОБА_12 показала об`яву з газети «Привоз», в якій було прохання відкликнутися очевидців подій 22.12.2014 року. Після цього, вони зателефонували за номером, вказаним у газеті, та розповіли захиснику обвинуваченого, що бачили того вечора. Вказаного дня вони з подругою на зупинці «Східна» сіли у маршрутне таксі № 80 та їхали до універмагу «Україна». У подальшому, до маршрутки зайшов потерпілий, від якого чувся запах спиртного. Через несплату за проїзд між водієм маршрутки та ОСОБА_8 відбувся конфлікт. На зупинці «вул. Оранжерейна», коли зупинилася маршрутка, обвинувачений зайшов до салону автомобіля та почався діалог з потерпілим. Після цього, обвинувачений взяв під руку ОСОБА_8 та почав виводити останнього з маршрутки. Спочатку на вулицю вийшов водій, а потів нібито «нирнув» потерпілий, з чого вона зрозуміла, що ОСОБА_8 впав при виході. Вони з ОСОБА_12 перебували на передостанньому ряду у маршрутці, а вона безпосередньо сиділа біля вікна, тому через сидіння їй не було видно водія, та в її полі зору була лише частина проходу у салоні маршрутки. Крім того, під час конфлікту вона відволікалася.
Аналіз показань свідків сторони захисту свідчить, що вони суперечать не тільки встановленим судом обставинам кримінального провадження, а і один одному. Так з приводу фізичного конфлікту між обвинуваченим та потерпілим свідки дають різні показання: ОСОБА_7 практично на собі ніс по проходу автомобіля потерпілого; штовхалися; був діалог, після чого обвинувачений взяв під руку потерпілого та вивів останнього з салону. Крім того, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 під час своїх показань зазначили, що вони далеко сиділи від місця конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, а ОСОБА_13 взагалі зазначила, що сиділа біля вікна та частина проходу салону автомобіля не була в її полі зору і вона відволікалася.
Крім цього, на думку суду сумнівним є факт з`явлення свідків сторони захисту. Аналіз змісту об`яви у газеті «Привоз» № 23 від 24.06.2015 року, копія якої було долучено до матеріалів кримінального провадження, свідчить, що у вказаній об`яві неправильно зазначено час події 17-40 год., а судом встановлено, що час скоєння злочину 16 год. 30 хв. Також, зміст об`яви взагалі неконкретизований «Очевидців події 22.12.2014 р., 17,40 на зуп. Оранжерейна, зв`язатися за тел…..».
Враховуючи наведені підстави, суд критично відноситься до фактів, повідомлених свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 як до фактичних даних, які мають доказове значення по даному кримінальному провадженню. Докази, надані стороною обвинувачення не викликають сумнівів, на думку суду є достовірними, належними, послідовними та підтверджуються не лише показаннями свідків та потерпілого, але і висновками судово-медичних експертиз.
Суд також критично відноситься до пояснень обвинуваченого щодо змісту заяви ОСОБА_8 від 29.04.2015 року, яку до суду надав ОСОБА_7 . У цій заяві потерпілий вказує, що він 22.12.2014 року, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та виходячи з автобуса, сам оступився та впав. Допитаний з приводу зазначеної заяви ОСОБА_8 пояснив, що написав її на прохання обвинуваченого, який планував за допомогою цієї заяви вирішити питання про закриття кримінального провадження.
Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься безпосередність дослідження показань речей і документів. Тому, суд, отримавши безпосередньо від потерпілого фактичні дані про обставини скоєння злочину, вважає їх належними, достатніми та достовірними і такими, що спростовують змісту вказаної заяви.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, здоров`я обвинуваченого (на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває), дані, характеризуючи особистість обвинуваченого раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання та на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено декілька видів альтернативних покарань.
Враховуючи дані про особистість обвинуваченого ОСОБА_7 , особливо факт не працевлаштованості обвинуваченого, відношення останнього до скоєного, обставини кримінального провадження, думку потерпілого щодо призначення суворого покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді громадських робіт.
У кримінальному провадженні ОСОБА_8 17.04.2015 року заявив цивільний позов на суму у розмірі 55 000 грн., з яких: 5 000 майнова шкода та 50 000 грн. моральна шкода (т. 1 а.с. 9).
У своїй заяві від 03.04.2017 року ОСОБА_8 просив суд розглядати кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 без його участі у зв`язку з тяжким станом здоров`я та задовольнити його цивільний позов. Враховуючи, що позов потерпілий не уточнював, тому суд розглядає його позовні вимоги від 17.04.2015 року.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленим КПК України (ч. 5 ст. 128 КПК України). Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на думку суду, повністю доведена. Потерпілий ОСОБА_8 та його представник обґрунтували спричинену моральну шкоду тим, що потерпілий зазнав душевних страждань у зв`язку із отриманою травмою. Через вказані обставини змінився його звичайний уклад життя, емоційний стан. Суд вважає, що вказані обставини не викликають сумнівів і є беззаперечними. Оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з характеру й обсягу страждань, які виникли внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , зі змін нормального ритму життя потерпілого. Виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст. 1167 Цивільного кодексу України, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди такими, що частково підлягають задоволенню у сумі 2 000 грн.
Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає, що позов потерпілого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків.
У судовому засіданні ОСОБА_7 надав суду розписку ОСОБА_8 від 29.04.2015 року, при цьому пояснивши, що він відшкодував потерпілому витрати на лікування у сумі 200 доларів США, про що останнім була написана відповідна розписка.
На обґрунтування позовних вимог матеріальної шкоди представник потерпілого ОСОБА_4 у судовому засіданні 18.02.2016 року заявив клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження копій квитанцій, які начебто підтверджують витрати потерпілого на лікування. Водночас, у задоволенні вказаного клопотання ОСОБА_4 було відмовлено у зв`язку з тим, що ні потерпілий, ні його представник не змогли суду надати оригінали зазначених квитанцій, а ці копії були неякісні, з яких неможливо було отримати достовірну інформацію. У подальшому оригінали квитанцій до суду не надавалися.
Таким чином, потерпілим та його представником суду не було надано належних, допустимих та достатніх доказів витрат на лікування та відшкодування іншої матеріальної шкоди.
Суд критично відноситься до пояснень обвинуваченого щодо відсутності до нього претензій, у тому числі матеріальних, з боку потерпілого, виходячи зі змісту заяви ОСОБА_8 від 29.04.2015 року, яку до суду надав ОСОБА_7 . Пояснюючи походження цієї заяви потерпілий зазначив, що вона була написана ним на прохання обвинуваченого, який планував за допомогою цієї заяви вирішити питання про закриття кримінального провадження. Водночас, враховуючи принцип безпосередності дослідження показань речей і документів, суд вважає, що фактичні дані, безпосередньо отримані судом з показань ОСОБА_8 у судовому засіданні стосовно наявності претензій у останнього до обвинуваченого суперечать змісту заяви, написаної при невідомих суду обставинах та мають доказове значення у даному кримінальному провадженні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366-368, 371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 190 (ста дев`яносто) годин громадських робіт.
Цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди у розмірі 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) грн. задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1