Номер провадження: 11-сс/785/47/17
Номер справи місцевого суду: 496/3570/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.01.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001306, -
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за

№0001306 від 07 вересня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на частину нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Теплодар: частину «залізничного комплексу», який розташований за адресою: Одеська область, м.Теплодар, Промзона та належить Теплодарській міській раді Одеської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 серпня 2005 року, виданого виконкомом Теплодарської міської ради Одеської області ССА №712102, а саме на: частину під`їзної колії від станції Вигода-протяжністю 500 метрів, що є речовим доказом у кримінальному провадженні №0001306. Крім того прокурор просить заборонити приватному підприємству «Тайфун» та будь-якім іншим особам користуватися частиною під`їзної колії від станції Вигода, а Теплодарській міській раді розпоряджатися вказаною частиною колії.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на теперішній час наявні ризики, що вищезазначена частина колії може бути передана в оренду або сервітут іншим суб`єктам підприємницької діяльності з метою її подальшого відчуження. Крім того, вказане майно є об`єктом злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, та речовим доказом у кримінальному провадженні, а отже відповідає критеріям майна, на яке у відповідності до ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Статтею 173 КПК України передбачено, що -
1. Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
2. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дотримався вимог зазначених норм закону та обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
Так, у своєму клопотанні прокурор зазначив, як на підставу для арешту майна те, що існують ризики того, що службові особи Теплодарської міської ради можуть неправомірно відчужити або передати в оренду під`їзну залізничну колію від станції Вигода іншим суб`єктам підприємницької діяльності або накласти сервітут в інтересах третіх юридичних осіб.
Відповідно до клопотання прокурора, 15.04.204 року між Управлінням майна та інвестицій Теплодарської міської ради в Одеській області та ПП «Тайфун» було укладено договір №7/2014 оренди майна під`їзна колія від станції «Вигода» була передана в користування ПП «Тайфун» строком до 15.03.2017 року.
12.07.2016 року Одеський апеляційний господарський суд виніс постанову, якою визнав недійсним договір оренди майна №7/2014 від 15.04.2014 року.
В подальшому, на думку прокурора, ПП «Тайфун» неправомірно користувалося зазначеним комунальним майном.
Відповідно до матеріалів провадження за клопотанням, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, а саме на під`їзну колію від станції «Вигода», відноситься до комунальної власності територіальної громади м.Теплодар.
Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлена компетенція органів місцевого самоврядування.
Так, відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.
Згідно з підпунктом 1 пункту «а» ст.29 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.
Відповідно до ч.5 ст.60 Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що саме до компетенції Теплодарської міської ради в Одеській області та її виконавчих органів відносяться питання передачі в оренду, відчуження та приватизації комунальної власності територіальної громади м.Теплодар.
В суді апеляційної інстанції прокурор не зміг пояснити в чому виразилась об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, за якою було зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження №0001306. При цьому, відповідно до витягу з ЄРДР по даному провадженню: «Теплодарська міська рада та міський голова міста Теплодар ОСОБА_7 незаконно розпоряджаються комунальною власністю, належною територіальній громаді м.Теплодар, чим порушують її права, одержуючи неправомірну вигоду від юридичних осіб».
Слід зазначити, що кримінальна відповідальність за отримання службовою особою неправомірної вигоди за виконання або невиконання покладених на неї службових обов`язків передбачена ст.368 КК України, а склад ст.191 КК України є матеріальним та потребує наявності матеріальних збитків.
Відповідно до матеріалів провадження, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, з власності територіальної громади м.Теплодар не вибувало, а наявність матеріальних збитків від неправомірних дій службових осіб Теплодарської міської ради органом досудового розслідування не встановлено.
В судовому засіданні прокурор пояснив, що не має будь-яких доказів щодо отримання службовими особами Теплодарської міської ради неправомірної вигоди, а лише працює в цьому напрямку.
За таких обставин, апеляційний суд констатує, що на даний момент кваліфікація дій службових осіб Теплодарської міської ради та міського голови за ч.2 ст.191 КК України необґрунтованою.
Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що прокурор не довів необхідність накладення арешту на майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, у зв`язку з чим його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, як необґрунтована.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001306 від 07 вересня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4