АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/101/17 Справа № 175/160/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2017 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою представника відділу освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника Дніпровської

районної державної адміністрації ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі представник відділу освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 про накладення арешту на майно, а саме: автобус НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про право на реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02 березня 2005 року належить Дніпропетровському районному відділу культури та повернути майно власнику.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, представник посилається на те, що в порушення норм кримінального процесуального права, слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність належних підстав для арешту майна, відсутність достатніх доказів, що вказують на вчинення особою чи юридичною особою, на майно якої прокурор просить накласти арешт, кримінального правопорушення, не встановлено співмірності обмеження права власності. Крім того, звертає увагу, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна здійснювався за відсутності власника майна.

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року задоволено клопотання прокурора про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме: автобус НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02 березня 2005 року належить Дніпропетровському районному відділу культури, шляхом заборони Дніпропетровській районній державній адміністрації, КЗ «Дніпровський районний будинок культури» ІП «АІС-Дніпропетровськ» ТОВ «С-Т-Р» та будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам вчиняти дії по використанню, переобладнанню (в тому числі ремонтних робіт) автобусу ПАЗ 32053, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_3 , державний (реєстраційний) номер НОМЕР_4 . Автобус ПАЗ 32053 залишено на відповідальному зберіганні у ТОВ «С-Т-Р» за адресою: м. Дніпро, вул. Берегова, 210.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя посилався на те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню зважаючи на те, що автобус ПАЗ 32053, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_3 , державний (реєстраційний) номер НОМЕР_4 відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, оскільки є предметом кримінального правопорушення, визнано речовим доказом, а також наслідки арешту майна, яким є фактичне позбавлення осіб можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді, представника відділу освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації, яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів випливає, що об`єктивна сторона розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197 КК України, полягає у тому, що посадові особивідділу культури, національностей та релігій Дніпровської районної державної адміністрації, діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи, здійснили перерахування грошових коштів в сумі 127800,00 грн. на розрахунковий рахунок ІП "АІС-Дніпропетровськ", як оплату за роботи з капітального ремонту автобусу ПАЗ-32053, які фактично не виконано, чим завдали істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам.
Обґрунтованість підозри у вчиненні згаданого кримінального правопорушення наданими матеріалами, - договором на виконання робіт з капітального ремонту автобусу, протоколом огляду місця події, актом виконаних робіт, письмовими поясненнями ОСОБА_8 , заказом-нарядом СТО, - підтверджується достатньою мірою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.
Наявність такої обґрунтованої підозри дає підстави для висновку, що автобус ПАЗ 32053, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_3 , державний (реєстраційний) номер НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить Дніпровському районному відділу культури, є доказом факту та обставин, що встановлюються у цьому кримінальному провадженні, а отже є речовим доказом. Таким чином, це майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу, а отже оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою та відповідає вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Що стосується посилань апелянта на відсутність достатніх доказів вчинення особою чи особами кримінального правопорушення та недостатню вмотивованість оскаржуваної ухвали колегія суддів оцінює критично з міркувань, наведених вище щодо обгрунтованості підозри у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення та відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника відділу освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року про арешт майна залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4