Справа № 591/1895/16-к
Провадження № 1-кп/591/62/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2017 року м.Суми
Зарічний районний суд м.Суми в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
з участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення :
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, громадянин України, українець, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий в силу ст.89 КК України, ІПН НОМЕР_1
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
26.12.2015 приблизно о 17.50 год., керуючи, в стані алкогольного сп`яніння, автомобілем «ВАЗ-2106», н.з. НОМЕР_2 , рухався по вул. Черепіна м. Суми, зі сторони вул. Червонозоряної у напрямку проспекту М.Лушпи. Рухаючись у районі ТЦ «ЕпіЦентр-К», ОСОБА_8 знехтував мірами безпеки дорожнього руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу своєчасно не відреагував на зупинку транспортного засобу на першій смузі руху, завчасно не зменшив швидкість та не зупинився, щоб впевнитися, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та скоїв наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. Після вчинення наїзду на потерпілу ОСОБА_8 з місця пригоди на автомобілі зник.
Внаслідок дорожньо-транспортної події потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження - сполучена краніоскелетна травма, закритий перелом середньої верхньої третини правого стегна зі зміщенням, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, подапоневротична гематома правої тем`яно - потиличної області, множинні садна верхніх та нижніх кінцівок, травматичний шок 1-2 ступеня, гострий правосторонній посттравматичний середній отит, анемія дефіцитна 2 ступеня, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 294 від 24.03.2016 кваліфікуються, як тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 241 від 24.03.2016, при керуванні автомобілем «ВАЗ-2106», н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України (затверджених постановою КМ України від 10.10.01р. №1306, введених в дію з 1.01.2002) передбачених пунктами:
п.18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
п.18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
п.2.9 Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
п.2.10 У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
Порушення п.п. 18.1, 18.4, ПДР України допущеного водієм ОСОБА_8 знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.
Дії водія ОСОБА_8 по порушенню ПДР України умисні, а форма вини до наслідків, що наступили, є необережна (злочинна самовпевненість).
Своїми діями, що виразилися в порушенні вимог п.п. 2.9а, 2.10а, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, при керуванні 26.12.2015 приблизно о 17.50 год. на вул. Черепіна в м. Суми, автомобілем «ВАЗ-2106», н.з. НОМЕР_2 , що призвело до наїзду на потерпілу ОСОБА_5 , якій спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження..
В судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, та зазначив, що скоїв кримінальне правопорушення за обставин, що викладені в обвинувальному акті. Просив вибачення у потерпілої та її законного представника, просив суворо не карати.
Потерпіла-цивільний позивач ОСОБА_5 та її законний представник підтвердили фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 . При вирішенні питання призначення покарання покладалися на розсуд суду.
Прокурором також заявлений цивільний позов в інтересах держави щодо відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої у розмірі 13941,29 грн., який визнаний обвинуваченим в судовому засіданні (а.с.7-8).
Оскільки покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, то суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо усіх фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 доказана в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху,керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження, які кваліфікуються як середньої тяжкості.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує сімейний, матеріальний стан обвинуваченого, стан його здоров`я, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме те, що ОСОБА_8 вчинив злочин невеликої тяжкості. Дані про особу обвинуваченого: який є раніше не судимим в силу ст. 89 КК України, але він посередньо характеризується за місцем мешкання, на обліках у психіатричному та наркологічному кабінетах не знаходиться, не відшкодував заподіяну злочином шкоду, те що він має на утриманні малолітню дитину- сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Суд враховує також і ті обставини, що пом`якшують покарання, а це: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. До обставин, що обтяжують покарання суд відносить вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Представником потерпілої ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ТДВ СТ «Домінанта» та ОСОБА_8 про стягнення на її користь заподіяну її доньці шкоду, а саме: з ТДВ СТ «Домінанта» матеріальну шкоду - 8 350 грн.43 коп., та моральну шкоду 417 грн. 52 коп., та з ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 99 582 грн.48 коп. та матеріальну шкоду 589 грн.49 коп.
В судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_8 позовні вимоги потерпілої визнав повністю.
Залучений в якості цивільного співвідповідача представник ТДВ СТ «Домінанта» заявлений цивільний позов не визнав, подав свої заперечення і пояснив, що потерпілий не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди, а отже і підстав для відшкодування не має.( а.с. 82-83)
В своїй заяві ОСОБА_6 посилається на наявність полісу № АЕ/5602485 від 01.11.2015 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_10 застрахована в ТДВ «СТ Домінанта» до 31.10.2016 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки настає у особи, винної у заподіянні збитків.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» (далі Закон) (чинного на момент скоєння ДТП) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з п. 2 ст. 33.1 Закону учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.
Так, у судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_7 вказував на те, що ОСОБА_6 , у встановлений строк, звернулась до страховика із завою про настання страхового випадку, що відповідає вимогам спеціального закону про обов`язкове страхування однак доказів отримання вказаної заяви страховиком надано не було ( а.с.88-89).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку.
У системному зв`язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов`язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.
У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.
Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов`язок виплатити страхове відшкодування.
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року (далі - Постанова), відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.
Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованим наземним транспортним засобом в межах ліміту, несе страховик ТДВ СТ Домінанта.
Однак, цивільним позивачем ОСОБА_6 та її представником у даному кримінальному провадженні не надано доказів про звернення у 30 денний строк до страховика із заявою та доданими до неї документами про страхове відшкодування, у відповідності до вимог ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Власне на вищевказаний факт вказував і представник ТДВ СТ Домінанта у своїх запереченнях, поданих до суду 05.07.2016 року.
Не надано також доказів про дійсний розмір шкоди, що підтверджений належним доказом у відповідності до вимог ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Таким чином, цивільним позивачем ОСОБА_6 не доведено перед судом той факт, що належним відповідачем за його цивільним позовом у даному кримінальному провадженні є ТДВ СТ Домінанта, а тому ОСОБА_6 слід відмовити у задоволенні цивільного позову в частині вимог до страховика.
Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.
Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 KK України, з підстав зазначених у мотивувальній частині вироку, вказує на заподіяння обвинуваченим матеріальної та моральної шкоди потерпілій ОСОБА_5 .
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Враховуючи наявні докази в частині понесення матеріальних витрат потерпілою ОСОБА_6 на лікування та те, що обвинувачений цивільний позов в частині матеріальної шкоди визнав в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в сумі 8939 грн. 92 коп. підлягають задоволенню.
Водночас суд вважає ґрунтовними доводи потерпілого - цивільного позивача про те, що злочинними діями обвинуваченого їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, спричинених протиправними діями обвинуваченого, пережитим емоційним стресом, тривалим лікуванням доньки внаслідок чого було порушено звичайний спосіб її життя, наслідками травмування і необхідності продовження реабілітації.
Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінюючи у сукупності пояснення потерпілого, обвинуваченого, висновки судово-медичної експертизи, суд дійшов висновку, що в результаті спричинення тілесних ушкоджень потерпіла зазнала фізичного болю.
Однак, враховуючи вищевикладене, на думку суду, заявлена цивільним позивачем сума відшкодування моральної шкоди не відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, тож, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_8 в сумі 5000 гривень.Тобто в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.
Окрім цього, суд вважає, що позов прокурора в інтересах Головного фінансового управління Сумської обласної адміністрації для перерахування Сумській обласній дитячий клінічній лікарні витрат за лікування потерпілого від злочину підлягає задоволенню в повному об`ємі, виходячи з наступного:
Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.
Згідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 року № 11 ''Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат'' питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з ''Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання'', затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року; термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні; до справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
Відповідно до п.2 вищезазначеної Постанови КМУ Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
Тобто позов є обґрунтованим і таким що підлягає задоволенню, оскільки відповідач вчинив злочин, внаслідок якого потерпіла перебувала на лікуванні в Сумській обласній дитячий клінічній лікарні (а.с.85-86).
Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів є покарання у виді обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання до вступу вироку в законну силу.
Згідно з ст..124 КПК України з ОСОБА_8 на користь держави необхідно стягнути витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 2 113,28 грн. .
Питання речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 368, 370 КПК України, суд,
З А С У Д И В :
ОСОБА_8 визнати винним у пред`явленому обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення - злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за цим законом у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки .
Стягнути з ОСОБА_8 ( і/н НОМЕР_1 ) на користь держави понесені по справі процесуальні витрати у розмірі 2 113,28 грн.
Стягнути з ОСОБА_8 (і/н НОМЕР_1 ) на користь Головного фінансового управління Сумської обласної адміністрації для перерахування Сумській обласній дитячий клінічній лікарні 13 941,29 грн.
Стягнути з ОСОБА_8 (і/н НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 , яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 8939 грн. 92 коп. та 5000 грн. моральної шкоди.
В іншій частині позову відмовити.
Речові докази куртку потерпілої ОСОБА_5 , фрагмент синтепонового та підкладного матеріалу вилученого з автомобіля ВАЗ - 2106 д.н. НОМЕР_2 , що зберігається у законного представника потерпілої ОСОБА_6 , залишити останній на праві власності.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення.
Суддя ОСОБА_11 -Когер