Справа № 752/2946/17
Провадження №: 1-кс/752/1182/17

У Х В А Л А
заступник начальника першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно автомобіль BMW 730, д.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , чорного кольору в кузові седан-В, з об`ємом двигуна 3000 куб. см., який належить на праві власності
Враховуючи обставини провадження, тяжкість вчинення кримінальних правопорушень, передбачене покарання у вчиненні злочинів, відповідальність за які передбачає, в тому числі, конфіскацію та спеціальну конфіскацію майна, прокурор вважає за необхідне не викликати підозрюваного, іншого власника майна, їх захисника під час проведення розгляду судом вказаного клопотання.
Вислухавши пояснення прокурора, який підтримав клопотання, а також дослідивши матеріали, долучені до клопотання, встановлено наступне.
06.12.2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263,ч. 4 ст. 187 КК України.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2017 року строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжено на 60 днів.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що підозрюваному ОСОБА_5 належить автомобіль BMW 730, д.н. НОМЕР_1 .
Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Частиною 5 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного щодо якого здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Частиною 6 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного.
Частиною 10 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Ураховуючи, обставини вчинення злочину, вказане майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 підлягає арешту у зв`язку з тим, що санкція однієї із статтей, за якою підозрюється ОСОБА_5 , а саме: ч. 4 ст. 187 КК України, передбачає, серед іншого, конфіскацію майна.
Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що є достатні підстави вважати, що вказане майно може бути придбано за кошти одержані внаслідок вчинення зазначених злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання прокурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, іншого власника майна, їх захисника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
На даному етапі провадження до завдань суду не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб.
Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи наведене, оцінюючи в сукупності всі обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого про накладення арешту, підлягає задоволенню як обґрунтоване, з метою забезпечення відчуження, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Керуючись вимогами ст. ст.131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя -
у х в а л и в:
Клопотання - задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль BMW 730, д.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , чорного кольору в кузові седан-В, з об`ємом двигуна 3000 куб. см., який належить на праві власності
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: