Номер провадження: 11-сс/785/1040/17
Номер справи місцевого суду: 495/3524/17, 1-кс/495/1198/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника скаржника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_7 захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2017 року про арешт майна,

встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_8 та накладений арешт: на земельну ділянку, що належить ОСОБА_7 за №1796 (кадастровий №:02:002:0033) площею 0,0632 га, кооператив садоводів та індивідуального дачного будівництва « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (район «Лиманський») смт. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області та розташований на земельній ділянці будинок площею 145,9 кв.м.

В апеляційній скарзі представник скаржника ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною, у зв`язку з суттєвими порушеннями законодавства, з наступних підстав:

- суд 1-ї інстанції не дав правової оцінки тому факту, що: будинок та земельна ділянка не визнані речовими доказами у кримінальному провадженні і не мають статусу вилучених речей; зазначене майно не передане на відповідальне зберігання і не обмежено у користуванні; на земельній ділянці та в будинку не проводився огляд місця події; санкція ст. 356 КК України не передбачає конфіскації майна, але передбачає завдання значної шкоди, а орган досудового розслідування не встановив розмір завданої шкоди і чим це підтверджується;

- слідчий суддя не врахував, що санкція ст. 356 КК України передбачає відповідальність за самовільне, всупереч встановленому законом порядку вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюються, а ОСОБА_7 є власником майна на законних підставах до теперішнього часу;

Посилаючись на зазначені доводи, а також на положення ст.ст. 84, 91, 98, 170, 171, 173 КПК України, ст.ст. 3, 8, 13, 19, 21, 22, 30, 41, 124 Конституції України адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на положення ст. 170 КПК України зазначив, що «під час проведення досудового розслідування виникла необхідність в забезпеченні кримінального провадження шляхом арешту вилучених предметів та речей, для створення збереженості тих об`єктів які на думку органу слідства мають статус речового доказу, й збереження таких речових доказів необхідне з самого початку встановлення їх наявності, для запобігання змінам, знищенню та відчуженню.
Враховуючи вище викладені обставини та те, що в ході досудового розслідування необхідно вжити певні заходи щодо всебічного, повного дослідження всіх обставин кримінального провадження, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_8 про накладення арешту».
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, слідчий у клопотанні зазначив, що 09.07.2014 року за договором купівлі-продажу, укладеного у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстрованого в реєстрі за №№934, 937 ОСОБА_10 придбав у ОСОБА_11 дачний будинок та земельну ділянку №:02:002:0033, які розташовані у кооперативі «Лагуна» (район Лиманський), земельна ділянка АДРЕСА_1 .
На початку березня 2015 року до нього приїхав ОСОБА_12 та заявив, що його мати ОСОБА_7 є власницею цієї дачі із земельною ділянкою. Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_13 у 2009 році, нібито, позичив у ОСОБА_12 під 60 відсотків річних грошові кошти під заставу дачного будинку АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_13 не повернув вчасно позичені кошти, розмір боргу збільшився в декілька разів за рахунок відсотків. В той же час при позичанні коштів, нібито, між ОСОБА_13 та матір`ю ОСОБА_12 ОСОБА_7 , в якості гарантії повернення боргу, було укладено договір купівлі-продажу зазначеного дачного будинку та земельної ділянки, який не зареєстрований. Пізніше, від ОСОБА_14 зазначена земельна ділянка із будівлею перейшла у власність ОСОБА_11 , який продав її ОСОБА_10
14.03.2016 року, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_15 та ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування та витребування майна.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 31.08.2016 року, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду скасовано.
Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.10.2016 року, виконання рішення апеляційного суду від 31.08.2016 року зупинено до закінчення касаційного провадження.
Незважаючи на це, 22.11.2016 року Державним реєстратором Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_16 , було зареєстровано право власності на будівлю та земельну ділянку за ОСОБА_7 , тому є підстави вважати, що дії Державного реєстратора ОСОБА_16 є незаконними.
29.04.2017 року, за відсутністю ОСОБА_10 , невідомі особи під керівництвом ОСОБА_12 проникли до будинку АДРЕСА_1 , де і знаходяться по теперішній час.
Слідчий також зазначає у клопотанні, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а зазначене у клопотанні майно в подальшому може бути використано як докази, тому просить накласти арешт на майно шляхом заборони користуватись ним та розпоряджатись.
Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах, окрім загальних формулювань, не доведено, у який спосіб земельна ділянка та будинок АДРЕСА_1 є речовими доказами у кримінальному провадженні за ст. 356 КК України.

Отже, клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_17 у кримінальному провадженні за ознаками злочину передбаченого ст. 356 КК України про накладення арешту на майно, не відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до приписів ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

При цьому, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Аналіз матеріалів провадження, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, показав, що слідчим суддею, при розгляді клопотання слідчого, були допущені істотні порушення вимог КПК України, які унеможливили постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.

Так, пославшись в ухвалі на необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя застосував формулювання «слідчий стверджує…», але у судовому рішенні, окрім цитування змісту процесуальних норм КПК України не зазначено, яких висновків дійшов слідчий суддя за результатами розгляду клопотання і не наведені мотиви слідчого судді на обґрунтування такого рішення.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2017 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України про накладення арешту на земельну ділянку № НОМЕР_1 (кадастровий №:02:002:0033) площею 0,0632 га у кооперативі садоводів та індивідуального дачного будівництва « АДРЕСА_2 та розташований на земельній ділянці будинок площею 145,9 кв.м., що згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 , - відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4