АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2017 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілий ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000572 від 17 квітня 2016 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Клішківці Хотинського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні дітей не має, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31жовтня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді одного року позбавлення волі, взято його під варту із зали суду, строк відбуття покарання відраховувати з моменту взяття під варту.

КП№11-кп/794/73/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_10
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з дня взяття його під варту по день набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винний у тому, що з 21 години 15 квітня 2016 по 9 годину 25 хвилин 16 квітня 2016 ОСОБА_6 , 1980 року народження, перебуваючи по АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, маючи на меті власне збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, протиправно, шляхом пошкодження замка автомобіля марки «Славута» д.н. НОМЕР_1 , викрав ноутбук марки «Тошиба» вартістю 3871 гривень, систему охорони датчиків «АЯКС» вартістю 22 080 гривень та електродриль марки «Rebir PR -16» вартістю 500 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 26 451 гривень.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу в якій просять змінити вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2016 року у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та призначити йому покарання у виді штрафу.

Апеляційні вимоги обґрунтовують тим, що суд першої інстанції вказав, що судимість обвинуваченого ОСОБА_6 погашена, і він вважається таким, що не має судимості, однак при призначенні покарання взяв до уваги, що він притягувався до кримінальної відповідальності і тому вважає, що його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства. Також посилаються на те, що судом не були враховані такі пом`якшуючі обставини, як часткове відшкодування шкоди, раніше не судимий, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, активне сприяння розкриттю злочину.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку потерпілого і прокурора, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляційної скарги, надавши учасникам процесу слово у судових дебатах та останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків:

Згідно вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником в апеляційній скарзі не оскаржується, то колегія суддів, керуючись вимогами ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Розглядаючи питання про призначене покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що міра покарання визначена у відповідності до вимог ст. 65 КК України та з урахуванням всіх пом`якшуючих обставин та особи обвинуваченого.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Зазначених вимог закону районний суд при винесенні вироку дотримався в повному обсязі.

При обранні ОСОБА_6 виду та міри покарання суд, у відповідності до положень ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу винного, який позитивно характеризується по місцю проживання, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та те, що в силу ст. 89 КК України є особою раніше не судимою, але до кримінальної відповідальності притягається не вперше, матеріальні збитки потерпілому не відшкодував у повному обсязі.

Обтяжуючих вину ОСОБА_6 обставин районним судом не встановлено.

Таким чином, доводи обвинуваченого та його захисника про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не були враховані пом`якшуючі обставини не відповідають дійсності, оскільки суд взяв до уваги всі пом`якшуючі обставини, і ті, на які посилаються апелянти також.

На підставі зазначеного, районний суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 185 КК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання взято до уваги, що він притягувався до кримінальної відповідальності і тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, не відповідає дійсності, оскільки судом вірно враховано, що він в силу ст. 89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, однак, суд цю обставину врахував як таку, що негативно характеризує особу ОСОБА_6 .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що для досягнення цілей покарання, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим, необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, яке за своїм видом відповідає вимогами ст.ст. 50, 65 КК України.

Висновки суду, щодо призначеного ОСОБА_6 покарання узгоджуються і з правовими позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Окрім того, колегія суддів бере до уваги поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме, те, що ОСОБА_6 під час розгляду справи судом першої інстанції систематично не з`являвся до суду, причини неявки суду не повідомляв, у зв`язку з чим до нього було тричі застосовано примусовий привід, що свідчить про неналежне відношення до покладених на нього обов`язків, щодо забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів вважає за доцільне врахувати і думку потерпілого ОСОБА_8 , який вказав на те, що шкода йому так і не була відшкодована повністю, а тільки не значна її частина, просив врахувати його поведінку після вчинення злочинних дій, вважає, що покарати потрібно відповідно до закону.

З огляду на фактичні обставини справи, положення кримінального закону, мету покарання, призначене судом покарання ОСОБА_6 за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а тому підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_6 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Будь-яких істотних порушень вимог КПК України, які могли б потягнути за собою зміну чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий /підпис/ ОСОБА_10
Судді /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3

Копія вірна: суддя