Справа № 466/2535/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/350/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2017 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

встановила:
цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах СВ слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_9 про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , зокрема на квартиру АДРЕСА_1 .
Слідчим відділом слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000116 від 11 жовтня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 369, ч.3 ст. 369-2 КК України.

Згідно повідомленої підозри у рамках цього кримінального провадження встановлено, що 03 листопада 2016 року близько 13:00 год. ОСОБА_10 під час особистої зустрічі з адвокатом ОСОБА_11 , згідно попередніх вказівок останнього, передав йому неправомірну вигоду в розмірі 11 000 доларів США за вплив на прийняття службовими особами військової прокуратури Чернівецького гарнізону рішення, щодо перекваліфікації дій ОСОБА_12 по кримінальному провадженню. Того ж дня, близько 13:30 год., адвокат ОСОБА_11 передав частину грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США ОСОБА_13 , який в свою чергу передав їх ОСОБА_6 , для подальшої передачі частини неправомірної вигоди у розмірі 5 000 доларів США військовому прокурору Чернівецького гарнізону ОСОБА_14 , а частину неправомірної вигоди у розмірі 1 000 доларів США залишив собі. Потім, близько 17:00 год. цього дня, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , згідно попередньо розробленого детального плану вчинення вказаних злочинів, прибув до військової прокуратури Чернівецького гарнізону, та знаходячись в кабінеті військового прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_14 , передав останньому неправомірну вигоду у розмірі 5 000 доларів США за перекваліфікацію дій підозрюваного ОСОБА_12 , що надало б можливість останньому отримати вирок не пов`язаний із позбавленням волі.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2017 року є незаконним, таким, що порушує Конституційні права особи та прийнято з порушенням норм КПК України.

Зазначає, що суд першої інстанції розглядав клопотання слідчого у відсутності підозрюваного та його захисника, так як і просив слідчий, посилаючись на ч.2 ст. 172 КПК України, що і призвело до незаконно прийнятого рішення.

Наголошує, що КПК України передбачає і інший порядок розгляду клопотання про арешт майна, зокрема, ч.1 ст. 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника.

Акцентує, що суд першої інстанції був неналежним чином проінформований про майновий стан ОСОБА_6 , що призвело до прийняття незаконного рішення. Крім цього, відповідно до кредитного договору №820171 від 12 травня 2008 року та договору іпотеки від 12 травня 2008 року, вказана квартира знаходиться в заставі у банку «Надра», тобто, будь-які дії щодо цієї квартири необхідно проводити з повідомленням іпотекодержателя. Також, у ній прописана неповнолітня дитина, чим порушуються її права, адже під час розгляду клопотання про арешт майна, необхідно було б залучати працівників відділу опіки та піклування, які контролюють дотримання законів щодо дітей.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, однак судом першої інстанції, всі ці обставини не були враховані, адже у нього не було достатньо доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке йому пред`явили і у своєму рішенні суд посилається тільки на клопотання слідчого, не маючи ніяких пояснень самого підозрюваного. Також судом не враховані наслідки арешту квартири для інших осіб, а саме сім`ї підозрюваного ОСОБА_6 , у якого на утриманні двоє неповнолітніх дітей.

Зазначає, що ухвалу суду отримав 19 квітня 2017 року, а тому просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2017 року та закрити провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 про підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали слідчого судді без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ч.3 ст. 395 КПК України передбачено, що якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що клопотання про арешт майна розглядалося слідчим суддею без повідомлення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника. Зважаючи на те, що її копію останні отримали 19 квітня 2017 року, а апеляційна скарга, згідно поштового штемпеля на конверті, подана 21 квітня 2017 року, то апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не пропущено, а тому відсутні підстави для його поновлення.
Згідно вимог ч.1, п.7 ч.2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, одним із яких є арешт майна.
Відповідно до положень ч.2, ч.5, ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. Арешт майна накладається на майно підозрюваного, щодо якого здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
ОСОБА_6 органом досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 369, ч.3 ст. 369-2 КК України (матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000116 11 жовтня 2016 року).
04 листопада 2016 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 369, ч.3 ст. 369-2 КК України.
07 квітня 2017 року слідчий в особливо важливих справах СВ слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_9 звернувся в Шевченківський районний суд м. Львова із клопотанням про арешт майна підозрюваного ОСОБА_6 .

Встановлено, що у підозрюваного ОСОБА_6 перебуває у власності житлове приміщення (квартира) житловою площею 28,70 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.6,7).
Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки санкцією, ч.3 ст. 369-2 КК України, за якою ОСОБА_6 повідомлено про підозру, передбачено конфіскацію майна, а в системі покарань КК України конфіскація майна зазначена виключно як додаткове покарання і встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і чинне законодавство не передбачає заміну покарання у виді конфіскації майна іншим покаранням внаслідок неможливості його виконання, отже, слідчий суддя у відповідності до вимог законодавства прийшла до вірного висновку про необхідність накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , а тому доводи його захисника адвоката ОСОБА_7 , викладені в апеляційній скарзі з цього приводу є безпідставні і не впливають на законність прийнятого судового рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2017 року без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4