Ухвала
іменем україни

22 грудня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Указаним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 04 травня 2016 року близько 03.58 год. у стані алкогольного сп`яніння біля автомобільного мосту по вул. Щепкіна у м. Дніпропетровську відкрито викрав майно ПАТ «Укртелеком Дніпропетровська філія» на загальну суму 375,65 грн.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації діяння засудженого, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема, порушення права на захист. Своє, прохання мотивує тим, що ОСОБА_4 є особою, яка не може повною мірою реалізувати своє право на захист, оскільки перебуває на обліку у лікаря нарколога. Тобто має певні розлади поведінки та психіки, а тому згідно ст. 52 КК необхідно було залучити захисника.

Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.438 КПК підставами для скасування судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст.412 КПК).

Доводи ж прокурора, на які він посилається у касаційній скарзі щодо порушення права на захист засудженого, який перебуває у лікаря нарколога з діагнозом «Розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності», є безпідставними.

Стаття 52 КПК містить вичерпний перелік випадків де участь захисника є обов`язковою, зокрема щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, з моменту встановлення цих вад.

Так, згідно наказу МОЗ України № 297 від 08 жовтня 1998 року «Про перехід органів, закладів охорони здоров`я України на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду» єдиним нормативним документом з 01 січня 1999 року щодо класифікації хвороб є МКХ-10 (Міжнародна класифікація хвороб 10-го перегляду).

Відповідно до МКХ-10 до «розладів психіки і поведінки внаслідок вживання опіоідів або алкоголю, синдром залежності» відноситься психічна патологія, яка згідно з раніш діючою МКХ-9 мала назву «наркоманія» або «хронічний алкоголізм». Отже, розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю є наркологічним, а не психіатричним діагнозом.

Хронічний алкоголізм не відноситься до психічних вад, які перешкоджають особі самостійно реалізувати своє право на захист у кримінальному провадженні (крім патологічного сп`яніння).

Також, як убачається з наданих до касаційної скарги копій судових рішень засуджений не оскаржував вищевказаний вирок місцевого суду з підстав порушення його права на захист та не ставив питання про його зміну чи скасування у зв`язку з психічними вадами.

Крім того, з ухвали апеляційного суду убачається, що прокурор ставив питання лише про скасування вироку місцевого суду у зв`язку з м`якістю призначеного покарання, оскільки вважав, що суд першої інстанції безпідставно призначив покарання із застосуванням положень ст. 75 КК. При цьому, не скаржився на порушення прав засудженого ОСОБА_4 , зокрема права на захист.

Вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.

Переконливих доводів про необхідність скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції з касаційної скарги прокурора не убачається.
Таким чином, оскільки зі скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 6 розділу XIІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити прокурору у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3