Провадження: № 1-кп/484/178/16
Справа: № 484/2821/16-к
Вирок

іменем України

26.12.2016 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську в залі суду в режимі відео конференції з Первомайським міськрайонним судом Харківської області кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000362 від 01.08.2016 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Берека Первомайського району Харківської області, громадянина України, розлученого, освіта середньо-спеціальна, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимий, проходить військову службу на посаді номера обслуги 3-ого противотанкового артилерійського взводу другої проивотанкової артилерійської батареї противотанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант

за ч.4 ст. 407 КК України

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 407 КК України за наступних підстав.

На підставі Указу виконуючого обов`язки Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

20.07.2015 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний за мобілізацією для проходження військової служби на підставі указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_2 від 31.08.2015 року №176, молодший сержант ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги третього противотанкового артилерійського взводу другої противотанкової артилерійської батареї противотанкового артилерійського дивізіону зазначеної військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 13.02.2016 року №38 молодший сержант ОСОБА_5 вибув у відрядження для здійснення прийому ГПМ-54 до військової частини НОМЕР_3 (мсто Харків), з якого повинен був повернутися 24.02.2016 року.

В порушення вимог ст.ст. 17 та 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», 24.02.2016 року о 8 годині 00 хвилин молодший сержант ОСОБА_6 діючи з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків з військової служби, не з`явився вчасно без поважних причин на службу з відрядження до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

08.07.2016 року о 8 годині 00 хвилин молодший сержант ОСОБА_7 добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України ( в редакції закону від 12.02.2015 року) нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним у тому, що не з`явився до військової частини вчасно посилаючись на те, що у нього забрали кошти.

Під час судового розгляду сторонам відповідно до ст. 22 КПК України забезпечено право щодо змагальності та свободи, в подані ними своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.ст. 91, 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК покладається на слідчого, прокурора та встановлених КПК України випадках потерпілого.

З врахуванням того, що стороною обвинувачення не зібрано достатньо незаперечних доказів, які б у своїй сукупності доводили вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину поза розумними сумнівами, суд дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 407 КК України з наступних підстав.

Об`єктивна сторона складу злочину нез`ялення вчасно без поважних причин на службу з відрядження полягає в тому, що, залишивши військову частину або місце служби на законній підставі та маючи об`єктивні можливості для повернення в установлений час, військовослужбовець своєчасно до військової частини не з`явився і знаходився поза її розташуванням понад установлений строк.

З обліково послужної картки та військового квитка МК № НОМЕР_4 ОСОБА_3 , виданого 28 червня 1989 року, судом встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_3 21.07.2015 року був призваний по мобілізації до лав ЗСУ відповідно до Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_3 . 31.08.2015 року проходив дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_5 , механік водій, наказ №173.

Даних про те, де саме проходив військову службу ОСОБА_3 до 31.08.2015 року стороною обвинувачення не надано, а з наданої ксерокопії військового квитка та обліково-послужної картки, через низьку якість фотокопії не читаємо. Інших доказів не надано.

З довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що станом на 10.08.2016 року з приводу проходження військової служби чи можливості звільнення з військової служби за будь-яких підстав ні ОСОБА_3 ні його рідні до Первомайського ОМВК не зверталися.

Службова характеристика на ОСОБА_3 як доказ наданий стороною обвинувачення, судом не може бути прийнята як доказ його вини, оскільки є недопустимими доказом, тому що по-перше не відоме джерело походження даного доказу, а по друге дана характеристика датована 07 лютого 2015 року а в тексті службової характеристики йде мова вже про майбутнє що не настало в часі, а саме: 21.07.2015 року та 31.08.2015 року.

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження будь - якими доказами зазначене в обвинувальному акту, що ОСОБА_6 за наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 13.02.2016 року №38 вибув у відрядження та повинен був повернутись 24.02.2016 року, а повернувся лише 08.07.2016 року о 8 годині 00 хвилин та приступив до виконання службових обов`язків. Діяв з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків з військової служби та не з`явився вчасно без поважних причин на службу з відрядження до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Сам факт визнання вини ОСОБА_6 перед судом, суд вважає не достатнім для того, щоб визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні ним злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Інших доказів сторона обвинувачення не надала.

Таким чином, у обвинувальному акті зазначено припущення щодо протиправних дій ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано достатніх, допустимих та обґрунтованих доказів, які б доводили вину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а тому суд дослідивши надані стороною обвинувачення докази та матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність постановлення щодо ОСОБА_3 виправдувального вироку в зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

Керуючись ст.ст. 370 - 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 407 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано, до апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційної скарги було поновлено вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право в суді отримати копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно.
СУДДЯ: