АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/429/17 Справа № 200/5747/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Медова Межівського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 355 КК України, -

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 05 червня 2017 року.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та ризики, які встановлені при обранні запобіжного заходу, не зменшилися, а сторона захисту не навела підстав для пом`якшення запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або визначити розмір застави.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при зверненні до суду з клопотанням слідчим було допущено ряд помилок матеріального та процесуального характеру, зокрема вказано, що були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , але процесуального статусу потерпілого жоден із вказаних осіб не має, у зв`язку з чим, на думку захисника, стає незрозумілим на чому ґрунтується склад інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15-п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України. Вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою, оскільки слідчий суддя не зазначив на яких саме доказах ґрунтується його висновок про доведеність причетності підозрюваного до вказаних кримінальних правопорушень. Зазначає, що повідомлення ОСОБА_7 про підозру, не є обґрунтованим в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Також, вважає, що виходячи із матеріалів досудового розслідування вбачається, що саме співробітники ТОВ СБ «Сармат» почали обстріл з автоматичної зброї дверей та вікон будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який належить на праві власності дружині ОСОБА_7 ОСОБА_13 і лише у відповідь на такі дії, ОСОБА_7 відкрив вогонь зі своєї зареєстрованої зброї, що свідчить про необхідну оборону в діях останнього. Захисник стверджує, що на даний час відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а тому немає потреби в застосуванні такого запобіжного заходу як тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника і підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.
Аналіз вищезазначеної норми закону вказує на те, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя повинен керуватися загальними засадами застосування запобіжного заходу.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.
На думку колегії суддів, вказаних вимог закону слідчим суддею повністю не дотримано.
Задовольняючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.115, ч. 2 ст. 355 КК України, та врахував ті обставини, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та ризики, які встановлені при обранні запобіжного заходу, не зменшилися, а сторона захисту не навела підстав для пом`якшення запобіжного заходу та дійшов висновку про наявність підстав для продовження останньому строку тримання під вартою.
Разом з тим, як вважає колегія суддів, продовжуючи ОСОБА_7 строк тримання під вартою, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, а саме припустився таких порушень вимог ст.ст. 177,178, 183, 199 КПК України та вимог Європейського суду з прав людини, які вплинули на правильність прийнятого рішення та тягнуть за собою його скасування.
При цьому одного лише зазначення в клопотанні про продовження строку тримання під вартою запобіжного заходу про те, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, без достатнього обґрунтування є недостатньо.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував (рішення в справі «Харченко проти України») на тому, що п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення "законності". Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою. Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення особи свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.
Продовжуючи ОСОБА_7 строк дії найбільш суворого запобіжного заходу, слідчим суддею зазначено лише, що враховуються ті обставини, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та ризики, які встановлені при обранні запобіжного заходу, не зменшилися, а сторона захисту не навела підстав для пом`якшення запобіжного заходу.
Разом з тим, слідчим суддею, всупереч вимогам ст. 199 КПК України не зазначено виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені у кримінальному провадженні ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.
Зокрема, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, слідчий суддя не зробив жодного посилання на конкретний доказ існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення. У клопотанні про продовження тримання під вартою, орган досудового розслідування вказує на існування ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають значення для справи; вчинити інше кримінальне правопорушення, а також, що підозрюваний може впливати на свідків, експертів, спеціалістів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, тобто формально перерахувавши всі пункти ч.1 ст.177 КПК України, без посилання на конкретні докази, що містяться в матеріалах провадження щодо наявності існування такого ризику та посилаючись при цьому лише на тяжкість кримінального правопорушення у якому підозрюється ОСОБА_7 а також те, що останній не визнає свою вину.
Вказане свідчить про відсутність достатніх підстав вважати доведеним існування вказаних ризиків, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, зазначені твердження ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення та не підтверджуються наявними у матеріалах доказами, доданими до клопотання.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 пред`явлена підозра в тому, що він 07.01.2017 року, маючи намір на вбивство потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 здійснив постріли із вогнепальної зброї, завдавши їм тілесних ушкоджень.
В той же час, 17.01.2017 року вказані особи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 будучи опитаними слідчим, відмовилися давати будь-які покази по справі на підставі ст.63 Конституції України.
На час чергового розгляду клопотання в суді першої інстанції про продовження строку тримання під вартою підозрюваного, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по справі потерпілими не були визнані та не дали будь-яких показів та від проходження судово-медичних експертиз відмовилися. ОСОБА_12 був визнаний потерпілим та допитаний лише 13.02.2017 року.
Під час розгляду апеляційної скарги в суді слідчий пояснила, що на підставі ст.55 КПК України 11.04.2017 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були визнані потерпілими. При цьому погодившись з тим фактом, що вказані особи заяви про вчинення щодо них будь-якого кримінального правопорушення, не писали як і заяви про залучення їх до провадження як потерпілих. Матеріали кримінального провадження вказаний факт підтверджують.
Із тих же матеріалів справи вбачається що були проведені судово-медичні експертизи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 17.04.2017 року лише за даними медичної документації та рапортом слідчого, відповідно до якого вказані особи відмовилися від проходження судово-медичної експертизи.
Отже під час розгляду апеляційної скарги в суді, судом апеляційної інстанції перевіркою матеріалів було встановлено, що доводи захисника щодо наявності сумнівів обґрунтованості підозри за ч.2 ст.15, ч.2 п.1 ст.115 КК України, мають сенс та підлягають ретельній перевірці в ході досудового слідства.
Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя не звернув уваги на те, що клопотання слідчого яке було подано до суду аналогічне тому, яке було подано при попередньому продовженні запобіжного заходу, без наявності обґрунтування ризиків та з зазначенням тих же слідчих дій, необхідних начеб-то для закінчення досудового розслідування.
Між тим, перевіркою матеріалів встановлено, що всі висновки судово-медичних експертиз вже надані органу досудового слідства як і висновки балістичних експертиз по вилученим на місці події кулям, судово-вибухотехнічної експертизи і ще ряду інших. Матеріали справи не містять жодної постанови про призначення нових.
Свідки на час розгляду клопотання всі допитані, відсутня вказівка на їх допит і в клопотанні слідчого про продовження строку тримання під вартою. Будь-яких показів свідків які б вказували на факт намагання впливу самим підозрюваним або ж його родичами на них з метою зміни їх свідчень, матеріали справи не містять.
Отже ризики передбачені п. 2-5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає такими що зменшилися на час чергового розгляду клопотання слідчого, нові ж ризики які виправдовують тримання особи під вартою, не з`явилися.
Крім того, відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Аналізуючи вказану норму закону, колегія суддів приходить до висновку, про наявність існування одного ризику по справі, а саме переховуватись від органів досудового розслідування, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.
З урахуванням вищезазначених обставин та того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, сім`ю та трьох дітей на утриманні, на даному етапі досудового розслідування у повній мірі стороною обвинувачення не доведена необхідність застосування найсуворішого виду запобіжного заходу як тримання під вартою, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою, для запобіжного ув`язнення особи.
За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому ухвалу слідчого судді слід скасувати, та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який, як вважає колегія суддів, в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та розмір покарання, яке загрожує останньому у разі доведення його винуватості, конкретні обставини справи та дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації і проживання, мешкає з сім`єю, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, що вказує на стійкість соціальних зв`язків, відсутність негативних характеристик, а також враховуючи той об`єм досудового розслідування, який вже проведено та обсяг тих слідчих дій, які необхідно провести для його завершення, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відповідає особі підозрюваного та є не співмірним з існуючими ризиками.
В зв`язку з цим, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом.
Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів враховує всі зазначені вище обставини, в тому числі і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, конкретні обставини справи, дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, ступінь соціальних зв`язків, наявність утриманців, приймаючи до уваги обсяг і характер слідчих дій, які необхідно виконати до завершення досудового слідства, та вважає, що запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо, застосувавши відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Таким чином, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 197, 199, 405, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 08 червня 2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, чи суду;

- цілодобово не відлучатися з місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 ;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3