Ухвала
іменем україни
29 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 20 квітня 2016 року за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 щодо ОСОБА_7 .

Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2015 року, засуджено:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Збараж Тернопільської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого за вироком Збаразького районного суду від 27.03.2013 року за ч.2 ст.389 КК до покарання у виді арешту на строк 2 місяці 10 днів,

- за ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна;

- за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст. 71 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 березня 2013 року, у виді арешту на строк 2 місяці 10 днів, попередньо перевівши даний вид покарання згідно ст. 72 КК у 2 місяці 10 днів позбавлення волі, та за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці 10 днів.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_8 вирок щодо якого не оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 20 квітня 2016 року зазначений вирок змінено, в частині засудження ОСОБА_8 та в порядку ст. 404 КПК України виключено з мотивувальної частини вироку відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 посилання суду першої інстанції на нумерацію аркушів кримінального провадження окремих процесуальних документів, зокрема: протоколу огляду місця події, протоколу пред`явлення особи для впізнання, протоколу проведення слідчого експерименту, висновку експерта № 589, висновку експерта № 06/10-13, висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 324, висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 332, як невідповідну матеріалам кримінального провадження.

Виключено в порядку ст. 404 КПК України з мотивувальної частини вироку відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , як обтяжуючу покарання обставину, вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння, його поведінку під час судового розгляду, порушення ним правил арешту та ухилення від явки в судові засідання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 16 травня 2013 року по 16 червня 2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за скоєння злочинів за таких обставин.

15 травня 2013 року, близько 22 години, житель м. Чернівців ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом марки "ВАЗ 2109", р.н. НОМЕР_1 , рухався автодорогою з с. Мусорівці Збаразького району у напрямку м. Збаража.

Проїжджаючи ділянку дороги за с. Мусорівці Збаразького району о 22 годині 30 хвилин, автомобіль під керуванням ОСОБА_9 зупинили троє невідомих йому осіб, якими виявились жителі м. Збаража ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , з проханням підвезти їх у м. Збараж.

На дану пропозицію ОСОБА_9 погодився та дані особи розмістились в салоні його автомобіля наступним чином ОСОБА_10 сів на переднє пасажирське сидіння біля водія, ОСОБА_8 - на заднє сидіння за водієм, ОСОБА_7 - на заднє сидіння за переднім пасажирським.

Надалі, через невеликий проміжок часу руху автомобіля, неподалік с. Базаринці Збаразького району у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом за попередньою змовою між собою, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний намір, цього ж дня, приблизно о 22:30 год., ОСОБА_8 , знаходячись на задньому пасажирському сидінні у вищевказаному автомобілі з лівої сторони, почав застосовувати до водія ОСОБА_9 фізичне насильство, що виразилось у стисканні шиї руками, в результаті чого останній почав зупиняти автомобіль. Після зупинки автомобіля, що відбулась на автодорозі неподалік від с. Базаринці Збаразького району, ОСОБА_8 , все ще утримуючи водія руками за шию, дав команду ОСОБА_7 витягнути його з автомобіля. З метою припинення опору водія, ОСОБА_7 , перебуваючи у злочинній змові зі ОСОБА_8 та переслідуючи злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, в салоні автомобіля наніс ОСОБА_9 кілька ударів руками в голову, в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у виді синця правої тім`яно - скроневої ділянки голови з поширенням на праву половину потиличної ділянки, синця правої половини чола, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_7 разом зі ОСОБА_8 силоміць витягли ОСОБА_9 з салону автомобіля.

Продовжуючи свою злочинну діяльність спрямовану на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 спільно зі ОСОБА_8 , нанесли потерпілому ОСОБА_9 , який знаходився у лежачому положенні на землі, ряд ударів руками та ногами в різні частини тіла, чим заподіяли останньому тілесні ушкодження у виді садна верхньої губи, крововиливу і садна (на тлі крововиливу) слизової оболонки правої половини нижньої губи, крововиливу у слизову оболонку лівої половини цієї губи з поширенням на ясна, поперечний злам 4-го лівого нижнього зуба, синців на задній поверхні верхньої третини лівого передпліччя, тильній поверхні лівої кисті та саден на внутрішній поверхні нижньої третини правого передпліччя.

Поперечний злам коронкової частини 4-го лівого нижнього зуба з розкриттям його порожнини належить до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; синці, крововиливи та садна, самі по собі є легкими тілесними ушкодженнями.

Під час застосування щодо ОСОБА_9 вищевказаного насильства з метою заволодіння його транспортним засобом, у ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на заволодіння особистим майном ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 у вищевказаний час, використовуючи безпорадний стан потерпілого, який являється інвалідом 3-ої загальної групи (відсутня ліва нога, на місці якої прилаштовується протез), в ході нападу із застосуванням насильства, шляхом заподіяння ОСОБА_9 вищевказаних тілесних ушкоджень, у тому числі таких, що були небезпечними для життя та здоров`я потерпілого в момент спричинення, оскільки являються легкими з короткочасним розладом здоров`я, заволодів його грошовими коштами в сумі 100 гривень, чим завдав майнової шкоди та отримав можливість розпоряджатися і користуватися ними на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність та доводячи до кінця злочинний умисел, направлений на заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , застосовуючи психічний примус до ОСОБА_9 , змусили останнього залізти в багажне відділення автомобіля.

Після того, як ОСОБА_9 всупереч власній волі, опинився у багажному відділенні автомобіля, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 сіли у салон вказаного автомобіля. При цьому за кермом даного автомобіля перебував ОСОБА_8 , на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_10 , а на задньому ОСОБА_7 .
Надалі ОСОБА_8 , керуючи без відповідного дозволу автомобілем марки "ВАЗ 2109", р.н. НОМЕР_1 , розпочав рух у напрямку м. Збаража, однак, не впоравшись з керуванням, з`їхав з дороги та в`їхав у земляний насип неподалік від с. Базаринці Збаразького району.

В подальшому вищевказані особи біля 23.00 години 15 травня 2013 року залишили автомобіль у згаданому місці із потерпілим ОСОБА_9 в багажнику та покинули місце події.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просить направити справу на новий судовий розгляд. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а матеріали кримінального провадженняне містять доказів винуватості ОСОБА_7 . Стверджує, що попередньої змови на заволодіння транспортним засобом потерпілого у ОСОБА_7 не було. Вважає, що обвинувальний акт складений з порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК не уповноваженим слідчим. Також захисник вказує, на відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК. Стверджує, що висновок експерта № 589 є недопустимим доказом, а обвинувачення ґрунтується на припущеннях. Вказує, що судом апеляційної інстанції розглянуто провадження за відсутності потерпілого.
На касаційну скаргу захисника надійшли заперечення від прокурора у яких він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , яка підтримала доводи касаційної скарги та просила її задовольнити, пояснення прокурора, який не підтримав доводи касаційної скарги та просив судові рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Свій висновок щодо доведеності вини засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК, суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку.
Такий висновок відповідає наведеним у вироку: показанням потерпілого ОСОБА_9 про те, що за обставин, викладених у вироку, засуджений ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 вчинили на нього напад із застосуванням насильства і заволоділи його транспортним засобом, а Борсуля, крім зазначеного, заволодів його грошима у сумі 100 грн.; показанням засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які фактично визнали напад на потерпілого поєднаний з насильством небезпечним для його життя та здоров`я, у результаті чого заволоділи його автомобілем за обставин, викладених у вироку, а Борсуля ще й грошовими коштами потерпілого; показанням свідка ОСОБА_10 , який підтвердив обставини вчинення засудженими злочину щодо потерпілого ОСОБА_9 ; протоколам проведених слідчих експериментів за участі потерпілого та кожного засудженого про обставини вчинення злочинів; протоколам огляду місця події, пред`явлення осіб для впізнання, висновкам судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_9 , висновку авто-товарознавчої експертизи, тощо.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, допустимості й належності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому ОСОБА_7 та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.
При цьому, суд обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи засуджених та їх захисників щодо відсутності попередньої змови на заволодіння транспортним засобом, відсутності насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого та неправильної кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.1 ст.187 КК. Крім того, суд першої інстанції навів належні доводи й про відсутність істотних порушень вимог КПК, в тому числі й щодо порушення права на захист та складання обвинувального акту.
Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Апеляційний суд переглянув вирок суду першої інстанції та з наведенням ґрунтовних мотивів визнав висновок суду щодо правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК правильним і переконливо мотивував це в ухвалі. Вважати цей висновок необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки засуджені за попередньою змовою між собою, одночасно застосували до потерпілого насильство, небезпечне для життя та здоровя останнього в результаті чого незаконно заволоділи його транспортним засобом, а засуджений ОСОБА_7 в ході нападу , скориставшись застосованим насильством, незаконно заволодів грошовими коштами потерпілого.

Отже, підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим за

ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, як про це зазначено у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Призначене судом ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Твердження захисника ОСОБА_6 у касаційній скарзі про неправильне встановлення судом фактичних обставин справи, невірну оцінку доказів з посиланням на те, що ОСОБА_7 не вступав в попередню змову з ОСОБА_8 на заволодіння транспортним засобом потерпілого, є безпідставними і повністю спростовуються наведеними у вироку доказами, яким суд у сукупності дав належну оцінку.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що обвинувальний акт складений з порушенням вимог ст. 291 КПК та не уповноваженою особою, є неспроможними та спростовуються матеріалами провадження.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним, доводи засудженого в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність які, відповідно до ст. 438 КПК, були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 не вбачається.

Керуючись статтями 433436 КПК України, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 20 квітня 2016 рокущодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3