Провадження №1-кп/748/301/16
Єдиний Унікальний № 744/1025/16-к
У Х В А Л А
19 грудня 2016 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області
в складі колегії суддів: головуючого -судді ОСОБА_1 , суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря ОСОБА_4 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000272, що надійшли до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тимоновичі, Семенівського району Чернігівської області, з базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_5 , захисник обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
14 грудня 2016 року до Чернігівського районного суду Чернігівської області з апеляційного суду Чернігівської області, в порядку визначення підсудності, надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000272 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою суду від 14 грудня 2016 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання на 19.12.2016 року .

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до судового засідання та заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому аргументуючи свої вимоги тим, що ризики, які зазначені в ухвалі слідчого судді не припинили існувати.

Обвинувачений та захисник проти призначення судового засідання не заперечували, проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою поклалися на розсуд суду.

Заслухавши сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та додатки до нього, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно п. 13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Частиною 1 ст. 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб"єктом злочину.

Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

З аналізу вказаних норм випливає, що обвинуваченому повинно бути пред`явлено конкретне обвинувачення, оскільки особа має право знати, в чому вона обвинувачується і вправі захищатися від пред"явленого обвинувачення, яке повинно бути викладене у обвинувальному акті.

Відсутність висунутого та сформульованого, відповідно до вимог КПК України обвинувачення, із врахуванням положень ст. 337 КПК України, унеможливлює ухвалення судового рішення судом першої інстанції.

Таким чином, формулюючи обвинувачення орган досудового розслідування зобов`язаний був сформулювати твердження про вчинення злочину (кримінального правопорушення) ОСОБА_5 , а це перш за все зазначити подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб) та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення, форму вини, мотив та мету вчинення.

А саме, виходячи із закріпленої у п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України послідовності викладу в обвинувальних актах необхідних відомостей, обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , незважаючи на те, що в ньому зазначено, на думку колегії суддів, взагалі не містить формулювання конкретного обвинувачення.

Зі змісту правової кваліфікації вбачається, що ОСОБА_5 вчинив вбивство, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті.

Разом з тим, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із покійним ОСОБА_8 , переслідуючи мету вбивства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді настання смерті потерпілого ОСОБА_8 умисно завдав одного удару кухонним ножем в область живота в результаті чого спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження… ., що призвело до гострої крововтрати, котрі згідно висновку …., відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень з небезпекою для життя в момент спричинення, крім цього виявлені тілесні ушкодження у вигляді …..котрі згідно висновку судово-медичної експертизи….відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Тобто, в обвинувальному акті фактично викладені обставини, які за своїм складом відповідають ч.1 ст.121 КК України, а не ч.1 ст.115 КК України, як визначено в обвинувальному акті, та взагалі відсутнє ствердження у вчиненні обвинуваченим вбивства.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, а у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79).

Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

За таких обставин відсутність формулювання конкретного обвинувачення унеможливлює ухвалення судом вироку.

Вказаний недолік фактично унеможливлює здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення (твердження про вчинення особою діяння, передбаченого КК України, висунуте в порядку, передбаченому КПК України), і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Завданням кримінального провадження є, зокрема, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів суперечить засадам кримінального провадження, визначеним ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків, які порушують право на захист обвинуваченого.

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки встановлені слідчим суддею обставини при обранні ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, судове провадження не завершене, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу не вбачається, тому запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою суд вважає доцільним продовжити на двомісячний строк.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000272, по обвинуваченню ОСОБА_5 , за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України - повернути прокурору Семенівського відділу Менської місцевої прокуратури Чернігівської області внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України для їх усунення.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 19 лютого 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді:
ОСОБА_2

ОСОБА_3