Справа № 289/93/17
Номер провадження 1-кп/289/54/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2017 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000606 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радомишль Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, студента 4-го курсу заочного відділення Житомирського Агроекологічного університету, на утриманні нікого не має, зареєстрований по АДРЕСА_1 та проживає по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИВ:
09 жовтня 2016 року, біля 03-00 години, ОСОБА_4 , відпочивав у кафе-барі «Ярославна», що розташоване по вул. Шевченка в м. Радомишль Житомирської області. В цей час між ним та присутніми ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , на грунті взаємних не поступок та непорозумінь, виникла суперечка, в результаті якої ОСОБА_4 в громадському місці, в присутності великої кількості сторонніх осіб, діючи з особливою зухвалістю, демонструючи протиправну вседозволеність, виражаючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з прямим умислом, наніс два удари кулаком по обличчю ОСОБА_6 , а після того ще кулаком наніс удар в обличчя ОСОБА_5 та ногами декілька ударів по тілу останнього, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця та крововиливів в ділянці лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я та перелому скроневого паростка лівої виличної кістки, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 себе винним у вчиненому не визнав і, будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив, що в жовтні 2016 року він дійсно відпочивав у барі «Ярославна» по вул. Шевченка в м. Радомишль Житомирської області, десь близько 23 години виникла суперечка між ним та одним із потерпілих, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, після чого ОСОБА_7 з його братом вийшли на вулицю і брат попросив останнього заспокоїтися, запевнив, що вони вже скоро підуть, на цьому конфлікт між сторонами закінчився. ОСОБА_4 зазначив, що нікого із присутніх в барі він не бив, жодному із потерпілих тілесних ушкоджень не завдавав, між ними була лише словесна суперечка на підвищених тонах. В зв`язку з тим, що він не завдавав нікому ніякої шкоди, то і пред`явлений до нього цивільний позов ОСОБА_5 не визнає.

Незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим, встановлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який під присягою пояснив суду, що він разом із своєю компанією друзів близько 2 години 09.10.2016 року знаходилися в кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 », грали в більярд, при цьому в кафе було багато відвідувачів. Перебуваючи на першому поверсі, він побачив, як обвинувачений ОСОБА_4 тримав за горло дівчину, після чого ОСОБА_5 зробив йому зауваження, обвинувачений запропонував вийти поговорити, на що ОСОБА_5 відмовився і повернувся до своєї компанії. Через деякий час після словесної перепалки підійшов його товариш ОСОБА_6 , в якого була кров на обличчі та повідомив, що його безпричинно вдарив ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_4 для вияснення обставин, але останній відразу вдарив його в обличчя, а після того, як ОСОБА_5 впав, ще декілька разів вдарив його ногою по тулубу. Після цієї події потерпілий поїхав в лікарню і деякий час перебував на лікуванні.

Потерпілий ОСОБА_6 під присягою розповів, що в ніч на 09.10.2016 року він з друзями відпочивали в барі «Ярославна», який в цей час працював, в барі було людно, він спустився на перший поверх до бару за замовленням і зненацька ОСОБА_4 безпричинно 2-3 рази вдарив його кулаком в обличчя. Ніякого конфлікту з останнім в ОСОБА_6 до цього не було. Після удару ОСОБА_8 пішов вмивати обличчя і свідком подальшого розвитку подій в барі не був, бачив вже кінець бійки, як ОСОБА_9 і ще якийсь сторонній хлопець відтягнули ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_10 присів і тримався за голову.

Показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які в судовому засіданні під присягою кожна окремо пояснили, що 09.10.2016 року вони компанією відпочивали в барі «Ярославна», грали в більярд. Вони особисто бачили, як ОСОБА_4 тримав за горло якусь дівчину, а ОСОБА_5 зробив йому зауваження, бійки тоді не було, а через деякий час хлопці спустилися на перший поверх, після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали травми обличчя. Самої бійки обидва свідка не бачили, зазначили, що в кафе було багато відвідувачів. Після бійки ОСОБА_13 стало погано і його відвезли в лікарню.

Свідок ОСОБА_5 розповів, що бачив весь конфлікт з початку і до кінця та підтвердив факт спричинення вночі 09.10.2016 року ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та його братові ОСОБА_13 , при цьому останнього ОСОБА_4 тримав за шию і наносив удари кулаком в область голови. Подія відбувалася в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке в цей час працювало і були відвідувачі. Зазначив, що після цієї події підходив до ОСОБА_4 з`ясувати причину конфлікту, але останній так і не зміг пояснити, за що побив хлопців.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 під присягою повідомила, що в жовтні 2016 року близько 1 години ночі вона відпочивала з компанією знайомих в барі по вул. Шевченка та знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, тому не пам`ятає точно подій тієї ночі. Розповіла, що якась незнайома світленька дівчина їй говорила, що її душив якийсь хлопець, при цьому ніяких імен чи прізвищ не називала, після розмови з незнайомкою свідок ОСОБА_15 пішла додому. Ні бійки, ні як хтось когось душив особисто не бачила.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_16 в своїх показах зазначив, що восени 2016 року (точну дату та час не пам`ятає) він знаходився в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де бачив ОСОБА_4 , ніяких конфліктів між останнім та відвідувачами він не бачив, лише наступного дня довідався, що в барі була бійка, але подробиць ніяких не знає і обставин цієї події повідомити суду не може.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомив, що восени 2016 року вночі, точну дату та час не пам`ятає, він знаходився в барі «Ярославна» та був свідком виниклої суперечки між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , хто був ініціатором сварки йому не відомо, бачив, як ОСОБА_4 вдарив декілька разів рукою ОСОБА_6 в область голови, присутні відвідувачі почали заспокоювати ОСОБА_18 , чи хтось розбороняв не бачив, чим закінчився конфлікт не знає, так як пішов додому.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , кожен окремо, повідомили суду, що були присутніми в жовтні 2016 року в барі «Ярославна» по вул. Шевченка, були свідками суперечки між ОСОБА_4 із якимись хлопцями, чули розмову на підвищених тонах, однак, самої бійки не бачили, в конфлікт не втручалися. ОСОБА_20 купив цигарки і вийшов із кафе, тому продовження конфлікту не бачив, а ОСОБА_19 зазначив, що під час суперечки хлопці виходили на вулицю, що там відбувалося він не бачив, зазначив, що ОСОБА_4 повернувся знервований.

Свідок ОСОБА_21 , в судовому засіданні під присягою повідомила, що в ніч події (точну дату вона не пам`ятає) вона працювала барменом в кафе «Ярославна», це був робочий час закладу, в барі було багато відвідувачів, серед яких був і ОСОБА_4 , він вів себе нормально, чекав своєї черги грати в більярд. Потім зайшли три пари відвідувачів, дівчата піднялися на другий поверх, а хлопці підійшли до бару робити замовлення. Самого початку конфлікту ОСОБА_21 не бачила, так як пішла на кухню передавати замовлення, коли повернулася в барі було вже шумно та відбувалася бійка між ОСОБА_4 та одним із відвідувачів, хто кому наносив удари вона не бачила, їх обступили інші відвідувачі, при цьому вона намагалася зупинити бійку, після чого хлопці вийшли на вулицю, що там відбувалося ОСОБА_21 не бачила, так як за ними не виходила. Взагалі конфлікт тривав близько 15 хвилин.

Крім показань свідків про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, його вина підтверджується і іншим дослідженими в ході судового слідства доказами.
Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.10.2016 року, ОСОБА_5 звернувся до Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області із заявою про притягнення до відповідальності ОСОБА_22 , який 09.10.2016 року близько 3 години в кафе-барі «Ярославна» кулаком наніс заявнику удар по обличчю та ще декілька ударів ногами по різним частинам тіла, та заподіяв тілесні ушкодження (а.с.12).
Як вбачається із постанови про уточнення прізвища, ім`я та по батькові від 16.01.2017 року, 09.10.2016 року біля 03-00 години ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні кафе-барі «Ярославна» по вул. Шевченка в м. Радомишль в присутності великої кількості людей вчинив хуліганські дії відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , при цьому заподіявши ОСОБА_5 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. В деяких матеріалах кримінального провадження вказано прізвище підозрюваного « ОСОБА_23 », в ході проведення слідства було встановлено, що вірно ОСОБА_4 (а.с.11).
Згідно повідомлення головного лікаря Радомишльської ЦРЛ від 17.01.2017 року, ОСОБА_5 , 1988 року народження, звертався за медичною допомогою до ЦРЛ 09.10.2016 року з приводу отримання тілесних ушкоджень, перебував на стаціонарному лікуванні 10 днів та був направлений до Житомирської стоматологічної лікарні (а.с.98).
Спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 підтверджується і копіями медичної документації хворого ОСОБА_5 , з яких вбачається, що останній перебував на лікуванні з 18.10.2016 року по 01.11.2016 року з діагнозом закритий травматичний перелом виличної кістки зліва зі зміщенням уламків, проведено операцію та призначено лікування (а.с.30-53).
Згідно висновку експерта № 2834 від 28.11.2016 року у гр. ОСОБА_5 виявлено синець такрововилив в ділянці лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я та перелом скроневого паростка лівої виличної кістки, який відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню важкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_5 утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, могли б бути спричинені від 2 ударів по обличчю зліва, могли утворитися в результаті ударів рукою, затиснутою в кулак, ногою у взутті тощо, не виключено в термін та за обставин, вказаних потерпілим (а.с.56-57).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 29.11.2016 року з фото таблицею до протоколу зафіксовано, як потерпілий ОСОБА_5 розповів і показав, як йому були спричиненні тілесні ушкодження обвинуваченим ОСОБА_4 (а.с.93-94).
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 29.11.2016 року та доданої фототаблиці, потерпілий ОСОБА_6 розповів та показав як ОСОБА_4 наніс йому удар рукою (а.с.95-96).
В протоколі проведення слідчого експерименту від 29.11.2016 року з фото таблицею до протоколу зафіксовано, як свідок ОСОБА_5 розповів і показав, як ОСОБА_4 наносив удари рукою та ногою потерпілому ОСОБА_5 (а.с.97-98).
Згідно роз`яснень, які містяться в п.4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року „Про судову практику у справах про хуліганство", як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в таких випадках, коли вони були поєднанні з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації.
Дослідивши, співставляючи та аналізуючи вивчені в справі докази, суд приходить до висновку, що показання потерпілих, свідків, з урахуванням інших досліджених судом та наведених доказів дозволяє суду зробити обґрунтований висновок про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 296 КК України, доведена повністю, тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом ч. 1 ст. 122 КК України як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я і ч. 1 ст. 296 КК України як хуліганство, яке виразилось в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

При цьому суд критично, як самозахист та бажання уникнути кримінальної відповідальності, розцінює твердження обвинуваченого про те, що потерпілим він не спричиняв тілесних ушкоджень і громадського порядку не порушував, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами в їх сукупності.

Згідно до ст. 337 КПК України, суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин також не встановлено.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він: раніше не судимий; являється студентом 4-го курсу заочного відділення Житомирського Агроекологічного університету; за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває; за місцем проживання надана позитивна характеристика; на утриманні нікого не має, інших відомостей не добуто, обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не надано.

При призначенні покарання, суд враховує, що вчинені злочини є злочинами невеликої та середньої тяжкості, те, що ОСОБА_4 вину не визнав, враховує молодий вік обвинуваченого, до кримінальної відповідальності притягується вперше, навчається, потерпілі не наполягали на суворій мірі покарання, матеріальна шкода потерпілим не відшкодована, зважаючи на позицію прокурора, висловлену в дебатах, про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_4 має бути призначено у межах санкцій ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 296 КК України, при встановленні остаточного покарання необхідно застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України, а саме принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів доцільно обрати покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, звільнивши обвинуваченого від відбуття покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.
При цьому суд враховує ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» (37568/97, 03.10.2002 року) зазначено, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд, приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо досягти без його ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

Достатніх підстав для призначення більш суворих видів і розмірів покарання не убачається.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 (справа № 289/93/17 а.с.58-61) підлягає частковому задоволенню. З обвинуваченого на користь потерпілого підлягає стягненню 957,39 грн. матеріальної шкоди, яка полягає у понесених потерпілим витратах на лікування, підтверджена належними та допустимими доказами (справа № 289/93/17 а.с.65).
Позов в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 втраченого позивачем ОСОБА_5 заробітку в сумі 3 200,00 грн. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 1198 ЦК України, розмір доходу фізичної особи - підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою - підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних органу державної податкової служби. Розмір доходу, втраченого фізичною особою - підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, у сумах, нарахованих до вирахування податків.
На підтвердження заявленої суми цивільний позивач ОСОБА_5 надав роздруковану та підписану ним же податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік та розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих само зайнятою особою, при цьому відмітка про одержання контролюючим органом вказаних документів відсутня, відмітка про внесення даних до електронної бази податкової звітності також відсутня (справа № 289/93/17 а.с.63,64,66). Відомості про річний дохід, одержаний в попередньому господарському році позивачем суду не надані.

Таким чином позивачем не доведена належними та допустимими доказами заявлена вимога про стягнення 3 200,00 грн. втраченого заробітку за час непрацездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними, постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що з вини обвинуваченого, потерпілому ОСОБА_5 була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з тілесними ушкодженнями, терпів фізичний біль, знаходився на лікуванні, в результаті чого змінився нормальний життєвий уклад потерпілого, виникла необхідність в лікуванні.
При визначенні судом розміру відшкодування заявленої позивачем моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень моральної шкоди, суд вважає цивільний позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з урахуванням характеру отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, тривалості та можливості відновлення здоров`я потерпілого, внаслідок отриманої травми, його вік та стан здоров`я, з урахуванням принципу розумності і справедливості визначення розміру відшкодування моральної шкоди.
У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму сплаченого судового збору 640,00 грн..
Процесуальні витрати відсутні. Речові докази по справі відсутні.

Термін дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання обвинуваченому закінчився 13.03.2017 року, підстав для його обрання суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді трьох років обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді двох років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 957,39 грн. матеріальної шкоди, 10 000,00 грн. моральної шкоди, 640,00 грн. сплаченого судового збору, а всього 11 597,39 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім грн. 39 коп.). У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1
"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)