Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/397/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.06.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження № 0011549 від 15 вересня 2016 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 березня 2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16 листопада 2012 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст..75 КК України, ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

-25 грудня 2012 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.190, ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-01 лютого 2013 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України із застосуванням ч.1 та ч.4 ст. 70 КК України остаточно до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Відповідно до ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2014 року, ОСОБА_8 звільнений від подальшого відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію в 2014 році»;

визнано винуватим та засуджено: за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст..70 КК України, ОСОБА_8 , за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 в строк відбування покарання, призначено за цим вироком у виді позбавлення волі, зараховано строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 29 листопада 2016 року по день набрання вироком законної сили.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 2641 грн.44 коп.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 600 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_8 за те, що він 14 вересня 2016 року приблизно о 14.30 години проходячи біля під`їзду №1, корп. 1, будинку № 26 по вул. Попова в м. Кропивницький, помітив раніше невідомого йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який тримав у лівій руці мобільний телефон «Samsung Galaxy Acer». В цей момент у ОСОБА_8 виник умисел спрямований на відкрите викрадення вищевказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що його дії будуть не помічені сторонніми особами, підійшовши в притул до неповнолітнього ОСОБА_10 з заду та відкрито викрав з його рук мобільний телефон «Samsung Galaxy Acer», який належить його матері ОСОБА_9 , вартість якого, згідно до висновку судової експертизи № 364 від 19.10.2016 року складає 600 грн., в якому знаходилися сім-картка мобільного оператора "МТС", яка матеріальної цінності не представляє.

Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 600 гривень.

Крім того, 28 листопада 2016 року близько 21:30 год. ОСОБА_8 помітивши будинок АДРЕСА_2 , в якому раніше працював, вирішив вчинити таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до вище вказаного будинку, належного потерпілому ОСОБА_11 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та що на території дому нікого не має, через незачинену хвіртку, потрапив на територію домоволодіння, де шляхом пошкодження вікна, проник до приміщення вище вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав: електричний перфоратор марки «Hilti ТЕ-7», вартість якого, згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 1978 від 22.12.2016 р., складає 1 800 грн., акумуляторний шуруповерт марки «Edon 12 SS V KBC 2016» вартість якого, згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 1978 від 22.12.2016 р., складає 784 грн., акумуляторну дриль - шуруповерт марки «Дніпро М АДЛ 12.0 lion», вартість якого, згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 1978 від 22.12.2016 р., складає 944,30 грн., дриль «Воsh РSВ 450 RЕ», вартість якої, згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 1978 від 22.12.2016 р., складає 689,40 грн., болгарку «Sturm АG 9512 Р», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1978 від 22.12.2016 р., складає 657 грн., тепловентилятор керамічний «WildWind wwnptc15jh 1500 Вт» вартість якого, згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 1978 від 22.12.2016 р., складає 643,80 грн., електричний обігрівач «Grunhelmghp 3.3», вартість якого, згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 1978 від 22.12.2016 р., складає 1 152,00 грн. та газовий лічильник «Меtrіх G1,6» вартість якого, згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 1978 від 22.12.2016 р., складає 840,00 грн.

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 7 510, 50 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. На підставі ст..75,76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбуття покарання з іспитовим строком.

Зокрема зазначає, про те, що ОСОБА_8 свою вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, сприяв слідству у розкритті вчиненого ним злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні мати похилого віку та бабусю, які потребують догляду, тяжких наслідків від вчиненого злочину не настало.

Наведені обставини, на думку захисту не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного ним вироку.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які повністю підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 та ч.2 ст.186 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, інше приміщення, та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в апеляційній скарзі самим обвинуваченим не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України та ч.2 ст.186 КК України, який шляхом проникнення у будинок викрав у потерпілого ОСОБА_11 належне йому майно та розпорядився ним на власний розсуд, а також відкрито заволодів мобільним телефоном «Samsung Galaxy Acer» у неповнолітнього ОСОБА_10 .

Як пояснив ОСОБА_8 під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які є тяжкими злочинами, його особу, який за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, не працює, на обліку у лікаря психолога та нарколога не перебуває, а також те, що тяжких наслідків від злочину не наступило.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання суд визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне визнання вини.

Обставиною, яка обтяжуює ОСОБА_8 покарання суд визнав вчинення злочину відносно малолітньої особи.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В даному випадку, обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, у 2014 році звільнений від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році», не одружений, не працює,за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років, є справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатніх та обґрунтованих підстав для застосування ст. 75 КК України, про що просить захисник в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги адвоката про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не достатньо враховано особу обвинуваченого, щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті даного кримінального правопорушення та його позитивні характеристики є безпідставними, ці дані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

Також, стосовно тієї обставини, що обвинувачений має на утриманні мати та бабусю похилого віку, які потребують догляду, то в судовому засіданні не представлено доказів, проте що вони хворіють та потребують постійного нагляду, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, а також доводів та апеляційних вимог захисника ОСОБА_7 , підстав для зміни вироку саме в частині призначеного покарання не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 березня 2017 рокув кримінальному провадженні № 0011549 від 15 вересня 2016 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4