Справа № 414/2095/15-к
Провадження № 11-кп/782/175/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши 12 червня 2017 року у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 , прокурора Кремінського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 30 березня 2017 року, яким ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України виправдано
ВСТАНОВИЛА
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що вона умисно не виконує судові рішення при таких обставинах.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 17 травня 2002 року ОСОБА_6 зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_8 у користуванні ? часткою домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У тому ж році це рішення суду було виконано та надано ОСОБА_8 ключі для користування належною їй часткою вказаного домоволодіння. У подальшому ОСОБА_6 умисно не виконуючи зазначене рішення, скориставшись відсутністю ОСОБА_8 у цьому домоволодінні, змінила замок на вхідних дверях будинку.

Рішенням того ж суду від 21 січня 2005 року ОСОБА_6 знову було зобов`язано не чинити перешкод потерпілій ОСОБА_8 у користуванні ? часткою будинку та земельної ділянки домоволодіння, розташованого за вищевказаною адресою. ОСОБА_6 до 20 квітня 2006 року це рішення добровільно не виконала. У зв`язку з чим у період з 26 травня 2006 року по 31 травня 2006 року воно було виконано ДВС Кремінського районного управління юстиції в Луганській області у примусовому порядку та ОСОБА_8 надано можливість користуватися своєю часткою будинку та відповідною земельною ділянкою домоволодіння шляхом вручення ключів від вхідних дверей, а 01 червня 2006 року виконавче провадження закінчене у зв`язку з його виконанням. ОСОБА_6 13 квітня 2007 року, знову маючи злочинний намір на невиконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 21 січня 2005 року, що набрало законної сили, діючи умисно, скориставшись відсутністю ОСОБА_8 у домоволодінні за вищевказаною адресою, змінила замок на вхідних дверях будинку, чим не виконала рішення суду та перешкодила потерпілій у користуванні ? часткою будинку та земельної ділянки.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить скасувати вирок і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Вказує про скасування ухвали суду від 09 червня 2016 року, якою було звільнено ОСОБА_6 від кримінальну відповідальності на підставі ст. 49 КК України, з призначенням нового судового розгляду. У зв`язку з чим порушено вимоги ч. 1 ст. 416 КПК України щодо здійснення нового судового провадження судом першої інстанції в іншому складі суду при скасуванні судом апеляційної інстанції ухвали про звільнення особи від відповідальності. На думку представника, після скасування цієї ухвали, кримінальне провадження повинен розглядати той суддя, під головуванням, якого була постановлена ухвалу, тобто - ОСОБА_11 . З цього приводу також послався на п. 2.3.43. Рішення ради суддів України від 02 квітня 2015 року № 25 щодо відсутності підстав для повторного автоматизованого розподілу, та необхідності передачі кримінального провадження тим суддям, ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває. Проте після повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції через систему автоматизованого розподілу справ, справа була перерозподілена до судді ОСОБА_12 . Ухвалою суду першої інстанції від 06 жовтня 2016 року суддя ОСОБА_12 розглянув свій самовідвід та ухвалив - задовольнити його. Вважає, що зазначені дії судді ОСОБА_12 не відповідали вимогам ст. 81 КПК України, оскільки відводи та самовідводи розглядаються іншим суддею цього суду у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України. Отже допущено порушення п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України, яка визначає, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове рішення ухвалено незаконним складом суду. Окрім того, вказує на обмеження права потерпілої ОСОБА_8 виступати в судових дебатах, яке закріплено в ч. 1 ст. 364 КПК України, оскільки вона направила клопотання до суду про відкладення судового засідання, яке призначалося на 30 березня 2017 року, у зв`язку зі знаходженням її на лікарняному. Проте суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в його задоволенні, чим порушив її права, визначені ст. 56 КПК України. Також прокурор перед судовими дебатами заявив клопотання про надання часу для зміни обвинувачення, однак суд необґрунтовано відмовив в цьому і продовжив судові дебати. Вважає, що в діях обвинуваченої наявний склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України.

В апеляційній скарзі потерпіла просить скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Вказує про порушення вимог Конституції України. Зазначає про неналежний розгляд заяви судді ОСОБА_12 про самовідвід. На думку потерпілої, судом першої інстанції порушені її права щодо вирішення, поданого нею цивільного позову. Також нею було подано клопотання про перенесення судового засідання, призначеного на 30 квітня 2017 року, у зв`язку з її хворобою. Проте головуючий суддя відхилив це клопотання та постановив вирок, чим порушив ч. 5 ст. 138, п. 1 ч. 2 ст. 322 КПК України. Також в порушення ст. 350 КПК України, не були розглянуті клопотання прокурора та її представника. Зазначає про порушення з боку обвинуваченої її права користуватися своїм майном. Вказує на відсутність електронного протоколу судових засідань, що, на її думку, обмежило її право на апеляційне оскарження вироку. На переконання потерпілої, на неї з боку головуючого здійснювався тиск.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що під час судового розгляду прокурор прийшов до висновку про необхідність зміни обвинувачення на ст. 356 КК України. З цією метою, прокурором у кримінальному провадженні в судовому засіданні 30 березня 2017 року, в порядку ст. 338 КПК України головуючому судді заявлено клопотання про відкладення судового засідання та надання часу для складання та погодження відповідних процесуальних документів у відповідності до вимог ст. 341 КПК України. Проте, суд першої інстанції не задовольнив це клопотання, чим порушив засади змагальності, позбавив прокурора його права, передбаченого ст.ст. 91, 92 КПК України. Також, судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимог ч. 3 ст. 56 КПК України. У судове засідання з причини хвороби не мала можливості з`явитись потерпіла, про що надала належним чином оформлені документи з медичної установи, які підтверджують її хворобу, клопотала перед судом про відкладення слухання справи до її одужання, яке підтримано іншими учасниками кримінального провадження. Проте суд, не дивлячись на приписи ст. 364 КПК України, відмовив у задоволені відповідного клопотання, чим допустив порушення гарантованих КПК України прав потерпілої. Також порушено право потерпілої щодо права пред`явлення цивільного позову до початку судового розгляду, який починається з оголошення прокурором обвинувального акту. Окрім того зазначає, про порушення судом першої інстанції вимоги ч. 6 ст. 364 КПК України щодо обмеження обвинуваченої при виступі тривалістю судових дебатів певним часом.

Обвинуваченою подані заперечення на апеляційні скарги, в яких посилаючись на їх необґрунтованість, а також на законність вироку, просить залишити його без змін.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційних скарг, були заслухані:

- прокурор, потерпіла та її представник, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, пославшись на їх доводи;

- обвинувачена та її захисник, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, пославшись на доводи, які викладені в запереченнях на них, законність та обґрунтованість вироку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, потерпілої та її представника, обвинуваченої та її захисника, вивчивши матеріали провадження та наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, потерпілої та її представника підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Частина 2 статті 421 КПК України визначає, що виправдувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасований лише у разі, якщо апеляційну скаргу подав прокурор, потерпілий чи його представник, а також на підставі апеляційної скарги обвинуваченого, його захисника з мотивів і підстав виправдання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що після надходження справи до суду першої інстанції вона, відповідно до вимог ст. 35 КПК України, була зареєстрована з одночасним визначенням автоматизованою системою документообігу суддю Кремінського районного суду Луганської області ОСОБА_12 для цього судового провадження.

В цей же день під головуванням судді ОСОБА_12 була постановлена ухвала, відповідно до якою ним заявлено самовідвід, та справу було передано для розгляду іншому судді в порядку ст. 35 КПК України.

В порушення вимог ст. ст. 80, 81 КПК України заяву судді про самовідвід не було розглянуто іншим суддею, натомість у порушення вимог ч. 3 ст. 35 КПК України було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи, внаслідок чого було визначено іншого суддю, який і розглянув дане кримінальне провадження.

Отже, оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено незаконним складом суду, про що обґрунтовано вказано в апеляційних скаргах потерпілої та її представника.

Таке порушення кримінального процесуального закону є, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 412 КК України, істотним, внаслідок чого оскаржений вирок місцевого суду підлягають скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

У відповідності до журналу судового засідання 30 березня 2017 року на стадії судових дебатів прокурором заявлено клопотання про надання часу для зміни обвинувачення. Проте головуючий продовжив судовий розгляд судові дебати, надав останнє слово обвинуваченій та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

За змістом п. 15 ч. 2 ст. 36, ч. 2 ст. 337, ч. 1 ст. 338 КПК змінити обвинувачення в суді є правом прокурора. У зв`язку з цим суд не може заборонити або перешкодити прокурору реалізувати це право. Згідно з ч. 1 ст. 341 КПК прокурор може змінити обвинувачення в суді, лише погодивши це з прокурором вищого рівня (на час розгляду провадження - з керівником органу прокуратури, в якому він працює). Суд для цього має відкласти судове засідання і надати прокурору час не тільки для складання, а й для погодження відповідного процесуального документа.

Колегія суддів вважає, що безпідставне ненадання або необґрунтоване обмеження часу для вирішення питання щодо зміни прокурором обвинувачення в суді є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зміна обвинувачення можливо під час судового розгляду, який відповідно до загальних положень глави 28 КПК України закінчується виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Статті 364, 365 КПК України передбачають можливість відновлення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами під час судових дебатів і останнього слова обвинуваченого.

За таких обставин, відповідно до ст. 363 КПК України - закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, не є підставою для ненадання часу для вирішення питання щодо зміни прокурором обвинувачення в суді.

Окрім того, колегія суддів вважає, що було обмежено права потерпілою, передбачені ч. 3 ст. 56 КПК України, оскільки судом першої інстанції було відмовлено в її клопотання про перенесення судового засідання за наявності поважної причини її неявки в судове засідання хвороби.

У відповідності до журналу судового засідання від 03 січня 2017 року, згідно з ст. 347 КПК України, перед оголошенням прокурор обвинувального акту, потерпілою заявлено клопотання про залучення цивільного позову.

Ухвалою суду першої інстанції від 03 січня 2017 року зазначений цивільний позов був залишений без розгляду, оскільки він був пред`явлений під час судового розгляду кримінального провадження. При цьому на переконання суду першої інстанції, цивільний позов можливо пред`явити під час досудового розгляду та під час підготовчого судового засідання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно тлумачив кримінальний процесуальний закон, оскільки згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов. Зміст ст. 347 КПК України визначає, що судовий розгляд починається з оголошення прокурором обвинувального акту. Після чого, якщо в кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов, оголошується його зміст.

Отже зазначені норми не містять перешкод для пред`явлення цивільного позову до початку судового розгляду, тобто до моменту роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення.

При цьому висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності, через те що залишивши цивільний позов без розгляду, частину його вимог стягнення витрат на проїзд, вирішив по суті, відмовивши в їх задоволенні.

При цьому доводи представника потерпілої про порушення вимог ст. 35 КПК України щодо визначення іншого складу суду після скасування ухвали суду першої інстанції про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого є безпідставними. Вказаною ухвалою суду обвинувачену було звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрито. Після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про закриття кримінального провадження суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду, що визначає ст. 416 КПК України.

Також доводи прокурора про порушення судом першої інстанції вимоги ч. 6 ст. 364 КПК України щодо обмеження обвинуваченої при виступі тривалістю судових дебатів певним часом не знайшли свого підтвердження.

Необґрунтовані доводи потерпілої про відсутність електронного протоколу судових засідань, що, на її думку, обмежило її права на апеляційне оскарження вироку. Кримінальній процесуальний закон не передбачає вказаної форми фіксування кримінального провадження. Порушень вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційних скарг про правильність кваліфікації дій обвинуваченої, наявність чи відсутність в її діях складу кримінального правопорушення, на підставі ч. 2 ст. 415 КПК України не можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, вирок суду - скасуванню у повному обсязі у зв`язку з істотними порушеннями судом вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, в ході якого, після повного і всебічного, з дотриманням вимог кримінального і кримінального процесуального законів, проаналізувавши докази, надані сторонами, ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 2 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 415, 419, 426 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 , представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 і прокурора Кремінського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Кремінського районного суду Луганської області від 30 березня 2017 року, яким ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, виправдано скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_1 ОСОБА_13 Чобур ОСОБА_3