В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
процесуального прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні мати ОСОБА_7 , 1941 року народження, директора та власника ТОВ «МП «ПМК», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_4 вчинив злочин за таких обставин.
Відповідно до пункту 5 статуту ТОВ «МП «ПМК»: «вищім органом товариства є - Загальні Збори які складаються з Учасника (Учасників) товариства. Поточною діяльністю товариства керує Директор Товариства (виконавчий орган), який призначається рішенням Зборів. Директором товариства може бути, як учасник товариства, так і особа, яка не є учасником».
Згідно з п.п. 5.3.1, 5.3.2 статуту ТОВ «МП «ПМК» на ОСОБА_4 , як на директора товариства були покладені наступні завдання, обов`язки, права та відповідальність: вирішення усіх питань діяльності товариства, окрім віднесених до виключної компетенції Зборів; забезпечення реалізації рішень Зборів в рамках своїх повноважень; укладання угод (контрактів) та згод, здійснення обліку та внутрішній контроль за господарською діяльністю товариства; визначення розмірів платежів за послуги товариства; розпорядження майном та коштами товариства, представлення товариство у відносинах з будь-якими українськими та іноземними юридичними та фізичними особами, укладення в країні та за її межами договорів та інших угод від імені товариства; діяти від імені товариства у межах, встановлених Законодавством України та Статутом., діяти від імені товариства без доручень. Також ОСОБА_4 , як директор товариства несе персональну відповідальність за виконання покладених на товариство завдань.
Окрім цього, відповідно до п. 6.1 статуту ТОВ «МП «ПМК» ОСОБА_4 являється єдиним власником товариства із 100 % статутного капіталу, який дорівнює 200 000,00 гривень.
Таким чином ОСОБА_4 в період часу з 21.10.2014 по 17.12.2014 у відповідності до ч. 3 ст. 18 КК України являвся службовою особою, яка постійно обіймала на підприємстві посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій
Далі ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, у період часу із 22 жовтня 2014 року по 17.12.2014 від невстановлених осіб отримав як директор ТОВ «МП «ПМК» наступні завідомо підроблені документи:
-«отчет комисионера №1 о виполнении договора комиссии №К2210/ЭО від 22.10.2014», відповідно до якого між ТОВ «МП «ПМК» та ТОВ «Венден груп» укладено договір комісії № К2210/ЭО від 22.10.2014, на підставі якого ТОВ «МП «ПМК» прийняло з подальшою реалізацією вводи ККр у кількості 16 шт. на загальну суму 669 600 грн., що є офіційним документом;
-«акты приема-передачи товаров на комиссию № 1358 - 1373 от 27.10.2014», у кількості 16 шт., відповідно до яких ТОВ «Венден груп» на підставі договору комісії №К2210/ЭО від 22.10.2014 поставило, а ТОВ «МП «ПМК» 27.10.2014 прийняло вводи ККр у кількості 16 шт. на загальну суму 669 600 грн., що є офіційним документом;
- податкові накладні № 1358-1373 від 27.10.2014, № 1119 від 23.10.2014, № 807 від 17.10.2014,
№ 1561 від 31.10.2014, № 8 від 01.10.2014, № 401 від 09.10.2014, № 52 від 02.10.2014, № 320 від 07.10.2014, № 1460 від 29.10.2014, № 455 від 10.10.2014, № 752 від 16.10.2014, №703 від 15.10.2014, відповідно до яких ТОВ «Венден груп» здійснило транспортування та поставку вводів ККр у кількості 16 шт., на загальну суму 669 600 грн. на ТОВ «МП ПМК», що є офіційними документами;
-«отчет комисионера №1 о выполнении договора комиссии №К1012/ЕО от 10.12.2014», відповідно до якого між ТОВ «МП «ПМК» та ТОВ «Фабіус» укладено договір комісії №К1012/ЕО від 10.12.2014, на підставі якого ТОВ «МП «ПМК» прийняло з подальшою реалізацією вводи ККр у кількості 8 шт., на загальну суму 334 800 грн., що є офіційним документом;
-«акты приема-передачи товара на комиссию № 1217/1- № 1217-8 от 17.12.2014» у кількості 8 шт., відповідно до яких ТОВ «Фабіус» на підставі договору комісії № К1012/ЕО від 10.12.2014 поставило, а ТОВ «МП «ПМК» 17.12.2014 прийняло вводи ККр у кількості 8 шт. на загальну суму 334 800 грн., що є офіційним документом;
-податкові накладні № 54-61 від 17.12.2014 у кількості 8 шт., відповідно до яких
ТОВ «Фабіус» на підставі договору комісії № К1012/ЕО від 10.12.2014 поставило, а ТОВ «МП «ПМК» 17.12.2014 прийняло вводи ККр у кількості 8 шт. на загальну суму 334 800 грн., що є офіційними документами.
Далі ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, достовірно знаючи, що вводи ККр у кількості 16 шт. та 8 шт. відповідно не були поставлені вказаними суб`єктами господарювання на ТОВ «МП ПМК», а фактично отримані шляхом купівлі у фізичної особи ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою формування витрат, податкового кредиту за рахунок вказаних суб`єктів господарювання та приховування безтоварних операцій, використав наведені раніше завідомо підроблені документи при складанні податкової звітності TOB «МП «ПМК», а також використав їх шляхом надання до Державної фінансової інспекції України у Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя вул. Перемоги, 129, на підставі яких складено довідку № 07-21/3-з від 24.02.2015 зустрічної звірки між ТОВ «МП «ПМК» і ПрАТ «ЗЕРЗ» щодо документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, для з`ясування їх реальності та повноти відображення у період часу з 01.10.2013 по 01.03.2015, якою засвідчено законність проведених фінансово-господарських операцій з ТОВ «Венден Груп» та ТОВ «Фабіус».
Однак згідно з актом № 17/08-30- 14/37494275 ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 07.04.2016 про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «МП «ПМК» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійснені фінансово-господарських операцій з ТОВ «Венден Груп» та ТОВ «Фабіус» за період з 01.10.2014 р. по 01.10.2015 р. встановлено відсутність реально вчинених господарських операцій при взаємовідносинах із вказаними суб`єктами господарювання.
До суду надійшла угода від 7 листопада 2016 р. про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності його захисників.
Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Згідно з угодою, сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу (далі КК) України у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Із запропонованим видом та розміром покарання ОСОБА_4 згоден.
У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 визнав себе винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щиро покаявся у скоєному, підтвердив вчинення кримінального правопорушення при викладених вище обставинах.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 4 ст. 474, ч. 2 ст. 473 КПК України, які йому були роз`яснені судом в ході судового засідання, а також розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, відповідно до ст. 476 КПК України, прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Захисник, прокурор у підготовчому судовому засіданні також просили суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену міру покарання.
Перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, правильність правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України, суд дійшов висновку, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.
Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, дійшов висновку про затвердження угоди про визнання винуватості та призначення узгодженої сторонами міри покарання виходячи з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, та його дії судом кваліфіковані як використання завідомо підробленого документа.
Суд, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, доходить висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а також КК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не виявлено.
Виходячи з викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу ОСОБА_4 , який раніше не був засуджений, його майновий стан, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та ОСОБА_4 , і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Судом роз`яснено ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
В ході досудового розслідування даного кримінального правопорушення, було обрано запобіжний захід відносно обвинуваченого особисте зобов`язання строком дії два місяці (до 15.10.2016 р.). Враховуючи відсутність клопотань учасників підготовчого судового засідання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, підстав для його зміни до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
У кримінальному провадженні маються судові витрати на залучення експертів у загальному розмірі 12 353,43 гривень.
Як передбачає ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому слід зазначити, що дане положення законодавства не передбачає можливості стягнення таких витрат на користь конкретної експертної установи, оскільки витрати на залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
Таким чином, оскільки матеріали кримінального провадження не містять документального підтвердження витрат держави на проведення експертизи, підстави для стягнення з обвинуваченого судових витрат на проведення експертизи на час ухвалення вироку відсутні.
Речові докази суду не надавались, у зв`язку із чим суд не вирішує питання про долю речових доказів.
Керуючись ст. ст. 314, 349, 369, 373, 374, 376, 468-475 КПК України, суд
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України.
На підставі угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити узгоджене сторонами покарання за частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити у вигляді особистого зобов`язання.
Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1