Справа №488/3967/15-к 21.04.2017

Провадження № 11-кп/784/226/17 Категорія: ст. 286 ч. 2 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої (судді-доповідача): ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_12 , ОСОБА_11
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6
представник потерпілих ОСОБА_8
представник цивільного позивача ОСОБА_13
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційних скарг.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Галицинове Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, інваліда ІІІ-ої групи, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 ; -

- засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Постановлено:

- обрати ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою;

- початок строку відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 200000 грн.;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_14 моральну шкоду у сумі 200 000 гривень, матеріальну шкоду у сумі 288 033,42 грн. та витрати на поховання у сумі 14 468,14 грн.;

- залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_15 ;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів при проведенні:

судової експертизи по дослідженню технічного стану транспортних засобів ( акт № 2/347 від 24 грудня 2014 року) 1 475,76 грн.;

судової експертизи по дослідженню технічного стану транспортних засобів ( акт № 2/346 від 08 січня 2015 року) 1 475,76 грн.;

судової експертизи по дослідженню технічного стану транспортних засобів ( акт № 2/345 від 08 січня 2015 року) 1 475,76 грн.;

судової транспортно-трасологічної експертизи (акт № 4/193 від 24 січня 2015 року) 1 475,76 грн.,

судової комісійної транспортно-трасологічної експертизи ( акт № 63 від 10 квітня 2015 року) 6 990,50 грн.;

судової комісійної транспортно-трасологічної і автотехнічної експертизи (акт № 3244/3245 від 31 липня 2015 року) 2 457,60 грн.;

а загалом 15 351,14 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за невстановленням достатніх даних для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В апеляційних скаргах в інтересах потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 представник потерпілих ОСОБА_8 просить скасувати вирок в частині призначення основного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити 7 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_11 (далі - прокурор) просить вирок скасувати в частині призначення покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Захисник ОСОБА_6 вважає вирок підлягаючим скасуванню, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, містять істотні суперечності та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність; а також, що судом допущено істотні порушення кримінального процесуального, які перешкодили повно та всебічно розглянути справу і постановити законний та обґрунтований вирок.

Так, захисник твердить:

що обвинувачення ОСОБА_7 ґрунтується на доказах, які отримані в порушення передбаченого КПК України порядку, та є недопустимими. При цьому посилається на недопустимість такого доказу як протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01 грудня 2014 року та схеми до нього через невідповідність зафіксованої ширини проїжджої частини дороги в місці, де зафіксовано положення автомобілів після зіткнення в розмірі 9,1 м. показанням слідчого ОСОБА_16 щодо цієї ширини в 7,5 м.; через проведення вимірів іншим учасником огляду - ОСОБА_17 , котрий не є особою, якій має право робити виміри в розумінні ст. 71 КПК України, а також через відсутність в протоколі підпису ОСОБА_17 ;

що судом в порушення вимог ст. 87, 89, 350 КПК України не здійснено належної перевірки недопустимості протоколу огляду та не надано вичерпних і переконливих відповідей на доводи сторони захисту з цього приводу;

що внаслідок недопустимості протоколу огляду місця події від 01 грудня 2014 року є недопустимими доказами і висновки експертиз, в ході експертних досліджень яких саме протокол огляду використовувався як основне джерело інформації про зазначену дорожньо-транспортну пригоду та на вказаних у ньому даних зроблено відповідні висновки про порушення правил дорожнього руху обвинуваченим;

що показання свідка ОСОБА_16 не наведені у вироку і їм, відповідно, не надано жодної оцінки;

що показання обвинуваченого належним чином не спростовані судом;

що інші наведені у вироку докази, є суперечливими та не свідчать про винуватість ОСОБА_7 , зокрема: потерпілі та свідки вказують різний механізм дорожньо-транспортної пригоди, а слідчі експерименти з вказаними особами проводились не в тих погодних умовах, які були під час пригоди.

В доповненнях до апеляційної скарги, поданих захисником об 11.22 год. 22 лютого 2017 року (за півтори години до апеляційного розгляду), захисник ОСОБА_6 наводить доводи щодо недопустимості, як доказу, висновку судової комплексної транспортно-трасологічної й автотехнічної експертизи № 3244/3245 від 31 липня 2015 року) через порушення вимог ч. 1 ст. 242 КПК України, оскільки експертизою вирішені питання права. Також заявляє ряд клопотань.

Представник потерпілих ОСОБА_8 в інтересах потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину та встановлених судом фактичних обставин справи вважає призначене судом покарання не відповідаючим тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

При цьому твердить:

що суд не в повній мірі врахував тяжкість скоєного злочину та наслідки, що настали в результаті ДТП, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та його поведінку після вчинення злочину; під час судового розгляду висловлював нову версію подій;

що обвинувачений не сприяв проведенню досудового розслідування та, не дивлячись на наявність доказів його вини у вчиненні злочину, своєї вини не визнав, не покаявся;

що покарання повинно бути застосоване як для захисту суспільства так і для задоволення почуттів обурення і справедливості потерпілого, його близьких та суспільства в цілому, щоб кара відповідала принципу справедливості;

що визначений судом строк покарання, наближений до мінімального, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через його м`якість.

Крім того, представник докладно наводить формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, та зазначає про матеріали справи, з яких вбачається, що першими зіткнулися автомобілі обвинуваченого та потерпілого передніми частинами, і вже після цього зіткнення відбулося зіткнення між задньою частиною автомобіля обвинуваченого та передньою частиною автомобіля ОСОБА_15 .

Прокурор ОСОБА_11 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину та встановлених судом фактичних обставин справи, вважає вирок незаконним і підлягаючим скасуванню в частині призначеного покарання, з підстав невідповідності цього покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Твердить:

що суд не надав оцінки та не врахував при призначенні покарання наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого, що внаслідок його злочинної недбалості позбавлено життя людини - дитини, що є найвищою соціальною цінністю, а відтак найбільш тяжким наслідком, який може бути спричинено злочином;

що суд не взяв до уваги і характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та його поведінку після вчинення злочину, на що звертає увагу судів Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14, як на запоруку правильного розгляду справ вказаної категорії;

що суд не взяв до уваги позицію потерпілих щодо міри покарання;

що суд не врахував, що ОСОБА_7 , рухаючись по дорозі, в порушення зазначених у вироку Правил дорожнього руху України, маючи можливість заздалегідь побачити, що у зустрічному напрямку рухається інший транспортний засіб, не дотримався безпечного інтервалу, хоча повинен був та об`єктивно мав таку технічну можливість, без необхідності частково виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив зіткнення свого автомобіля «BMW 316і», р/н НОМЕР_1 , його лівою передньою частиною із лівою передньою частиною автомобіля «HYUNDAI І30», р/н НОМЕР_2 ;

що суд не взяв до уваги поведінку обвинуваченого, який після скоєння ДТП водій потерпілим допомогу не надавав, упродовж досудового розслідування та судового провадження вів себе зухвало, намагаючись перекласти провину.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_18 вважає, що апеляційна скарга захисника на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва області від 19 грудня 2016 року не підлягає задоволенню.

На підтвердження своїх доводів зазначає:

що порушення ОСОБА_7 вимог п. п. 2.3 «б», 12.1, 13.1, 13.3 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали;

що протягом тривалого часу судом ретельно вивчено всі матеріали і докази, які були надані всіма учасниками процесу, і було встановлено, що саме ОСОБА_7 грубо порушив правила дорожнього руху України, і його протиправні дії знаходяться в прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали, а саме - загинула малолітня дитина. Крім того, в судовому засіданні допитані два експерти Одеського НДІ судових експертиз з м. Одеси, які в категоричній формі ствердили той факт, що перше зіткнення відбулося між автомобілем «BMW 316 і» і автомобілем «HYUNDAI ІЗО», і саме водій автомобілю «BMW 316 і» винуватий в ДТП;

що судом належним чином оцінено ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_7 , пом`якшуючі покарання обставини та інші відомості провадження, в зв`язку з чим, суд обґрунтовано призначив йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки та відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року належним чином мотивував обґрунтованість покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 01 грудня 2014 року приблизно о 07.05 год. обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «BMW 316i», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по асфальтобетонній проїзній частині на пр. Богоявленському (Жовтневому) у м. Миколаєві, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі сторони вул. Лесі Українки у напрямку вул. Ленінградської, у своїй смузі руху, зі швидкістю приблизно 50-60 км/год.

У цей же час, на пр. Богоявленському (Жовтневому) у м. Миколаєві, зі сторони вул. Ленінградської у напрямку вул. Лесі Українки, у своїй смузі руху, зі швидкістю приблизно 50 км/год. рухався технічно справний автомобіль «HYUNDAI i30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_9 , в салоні якого на задньому сидінні перебувала потерпіла ОСОБА_10 з їх малолітнім сином - ОСОБА_19 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на руках.

Рухаючись в районі будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не обрав безпечну швидкість свого транспортного засобу, яка б надавала йому змогу постійно контролювати рух свого автомобілю та безпечно керувати ним, при виконанні зустрічного роз`їзду із автомобілем «HYUNDAI i30», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , не дотримався безпечного інтервалу, хоча повинен був та об`єктивно мав таку технічну можливість, без необхідності частково виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив зіткнення свого автомобіля «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 , його лівою передньою частиною із лівою передньою частиною автомобіля «HYUNDAI i30» р/н НОМЕР_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітньому пасажиру автомобілю «HYUNDAI i30» р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_19 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому склепіння черепа, субарахноідального крововиливу, забою головного мозку, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку, в результаті яких настала його смерть.

Порушення обвинуваченим вимог п. п. 2.3 «б», 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги останнього та їх заперечення проти апеляційних скарг представника потерпілих ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_11 ; доводи прокурорів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , представника потерпілих ОСОБА_8 на підтримку апеляційних скарг представника потерпілих та прокурора ОСОБА_11 , а також їх заперечення проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ; вивчивши матеріали кримінального провадження № 0000264 та додаткові матеріали, повторно частково дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Суд першої інстанції повно дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, відповідно до вимог ст. 94 КПК України надав їм належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи і прийшов до вірного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_19 , та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводам сторони захисту, аналогічним викладеним в апеляційній скарзі захисника та доповненнях до неї, суд першої інстанції дав належну оцінку і вірно вказав, що твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не порушував Правила дорожнього руху та не виїжджав на зустрічну смугу руху, а також про те, що до контактування його автомобіля з автомобілем «HYUNDAI i30», відбулось зіткнення його автомобіля з автомобілем «BMW 730», - не відповідають дійсним обставинам справи і діям обвинуваченого та спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_20 , які повністю узгоджуються з дослідженими судом письмовими доказами та висновками судової комісійної транспортно-трасологічної й автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів (висновок № 3244/3245 від 31 липня 2015 року), відповідно яких: фактичні дії водія «BMW 316i» не відповідали вимогам пунктів 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди; в умовах пригоди первинно зіткнулися автомобілі «HYUNDAI i30» і «BMW 316i» передніми частинами зліва, лише після чого автомобіль «BMW 316i» з піднятою задньою частиною почав розвертатися проти годинникової стрілки і одразу ж відбулася ударна взаємодія його задньої частини з передньою частиною автомобілю «BMW 730». Дистанція, що була обрана водієм автомобіля «BMW 730» відповідала вимогам пункту 13.1 Правил дорожнього руху України; водій автомобіля «HYUNDAI i30» з моменту виїзду автомобіля «BMW 316i» на зустрічну смугу руху знаходився в аварійній ситуації, не маючи технічної можливості уникнути зіткнення, яке відбулось на смузі руху автомобіля «HYUNDAI i30». Даний висновок безумовно підтвердили всі допитані в суді експерти.

З огляду на зазначене є неспроможними апеляційні доводи захисника про те, що показання обвинуваченого належним чином судом не спростовані.

Твердженням захисника про недопустимість певних наданих стороною обвинувачення доказів суд також надав відповідну оцінку і прийшов до вірного висновку про їх безпідставність, про що докладно буде зазначено нижче.

При цьому суд вірно поклав в обґрунтування вироку показання потерпілого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_20 , експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , експертів Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , дані протоколів огляду та додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, висновків інших експертиз, протоколів певних слідчих дій, тощо.

Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції, він частково визнав фактичні обставини вчиненого злочину, оскільки підтвердив, що дійсно у той день 01 грудня 2014 року вранці керував своїм автомобілем «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 , і рухався в своїй смузі руху ближче до середини проїзної частини пр. Богоявленський (Жовтневий) м. Миколаєва. Проїхавши перехрестя з вулицею Уборевича, внаслідок контактування з автомобілем марки «BMW 730», що їхав позаду нього відчув незначний поштовх в задню частину автомобілю, відразу після якого відбувся удар спереду. Подальших подій не пам`ятає, оскільки в той момент втратив свідомість. Проте, стверджував: що після цього незначного поштовху не змінив напрямок руху, не втратив можливість керування автомобілем; на зустрічну смугу не виїжджав і до зіткнення не бачив автомобіль «HYUNDAI i30» на зустрічній смузі.

Такі ж пояснення дав ОСОБА_7 і в апеляційному суді.

Однак, така його версія спростована дослідженими судом доказами, що містяться в матеріалах справи, як вірно вказав суд першої інстанції.

Так, потерпілий ОСОБА_9 суду першої інстанції докладно пояснив обставини до, в момент та після цієї ДТП. Зокрема, що в той день 01 грудня 2014 року приблизно о 07.00 год., керуючи автомобілем «HYUNDAI i30» р/н НОМЕР_2 , в якому на задньому сидінні знаходилась його дружина ОСОБА_10 з їх малолітнім сином ОСОБА_19 на руках, рухався по пр. Богоявленський (Жовтневий) у м. Миколаєві. Після перетину перехрестя з вул. Ленінградською побачив, що на зустріч йому по зустрічній смузі рухається мікроавтобус, за яким - ближче до середини дороги - автомобіль «BMW 316i» сірого кольору, а за ним - автомобіль «BMW 730» чорного кольору. Коли повз нього проїхав вказаний мікроавтобус, та коли він мав роз`їхатися з автомобілем «BMW 316i», останній несподівано змінив напрямок руху, частково виїхавши йому на зустріч. Навіть не встиг загальмувати, як відбулося зіткнення передньою частиною названого автомобілю з лівою передньою частиною його автомобілю. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди загинув його єдиний малолітній син ОСОБА_19 , а автомобіль отримав механічні пошкодження.
Аналогічні показання щодо обставин ДТП потерпілий ОСОБА_9 дав під час проведення з ним слідчого експерименту, відповідно до протоколу цієї слідчої дії від 06 травня 2015 року зі схемою та фото таблицею до нього (т. 1 а. с. 145 - 159).

Потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції підтвердила, що у той день зі сплячим сином на руках їхала на задньому сидінні в салоні автомобілю «HYUNDAI i30», яким керував її чоловік. За дорожньою обстановкою не слідкувала.

Після перетину перехрестя з вул. Ленінградською несподівано відчула сильний удар внаслідок контактування їх автомобілю з автомобілем «BMW 316i». В результаті цієї ДТП їх трирічний син ОСОБА_19 отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні.

Показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо смерті та причин смерті їх трирічного сина ОСОБА_19 узгоджуються з даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 04 грудня 2014 року, протоколу огляду трупа від 03 грудня 2014 року, висновку судово-медичної експертизи № 2816 від 13 січня 2015 року (т. 1 а. с. 110, 111 113, 110, 114 - 117).

Зазначені обставини апелянтами не оскаржуються.

За показаннями в судовому засіданні суду першої інстанції свідків ОСОБА_15 (водія автомобілю «BMW 730» р/н НОМЕР_4 ) та ОСОБА_20 (пасажира даного автомобілю) 01 грудня 2014 року приблизно о 07.00 год. вони рухалися по пр. Богоявленському (Жовтневому) в напрямку м. Миколаєві ближче до правого краю узбіччя. Перед ними рухався автомобіль «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 . Після перетину перехрестя з вулицею Уборевича, вказаний автомобіль трохи змінив напрямок руху ліворуч та продовжив рух ближче до середини дороги, закривши оглядовість зустрічної смуги проїзної частини. Тому не бачили автомобіль «HYUNDAI i30», що рухався по зустрічній смузі. Дистанція між їх автомобілем та автомобілем «BMW 316i» становила близько 15 м. Несподівано відбулось зіткнення: спочатку сталося контактування автомобілів «HYUNDAI i30» та «BMW 316i», внаслідок чого задню частину автомобілю «BMW 316i» відкинуло на капот їх автомобілю. Після цього ці автомобілі, зчепившись, розвернулись перпендикулярно напрямку руху, а їх автомобіль винесло на узбіччя. В результаті ДТП їх автомобіль отримав механічні пошкодження.

Аналогічні показання свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_20 давали при проведення за їх участю слідчого експерименту, згідно відповідного протоколу від 10 грудня 2014 року зі схемою та фото таблицею до нього (т. 1 а. с. 229 233-1, 226 - 228).

Показання потерпілого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_20 щодо часу, місця, автомобілів-учасників ДТП, їх механічних пошкоджень від ДТП, тощо, узгоджуються з даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 01 грудня 2014 року зі схемою та фото таблицею до нього (т. 2 а. с. 1 13, т. 1 а. с. 243 244, 245 252), відповідно до яких у світлий час доби, в похмурих погодних умовах (без опадів, при температурі повітря -3° С) оглянута ділянка проїзної частини пр. Богоявленського (Жовтневого) в м. Миколаєві біля будинку № 428 в напрямку від вул. Ленінградської до вул. Лесі Українки, яка має асфальтне дорожнє покриття загальною шириною 9,1 м., призначене для руху в двох напрямках з однією смугою для руху в кожному напрямку. Горизонтальна дорожня розмітка відсутня. Стан покриття сухе чисте. На вказаній дільниці перпендикулярно напрямкам руху розташовані такі транспортні засоби з механічними пошкодженнями:

належний ОСОБА_9 легковий автомобіль «HYUNDAI i30» р/н НОМЕР_2 , у якого зафіксовані: деформація всієї передньої частини, бамперу, крила, капоту, фари, переднього лобового скла, передньої подушки безпеки;

належний ОСОБА_7 легковий автомобіль «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 , у якого зафіксовані:: деформація всієї передньої частини, даху, заднього бамперу, розбите переднє лобове скло;

належний ОСОБА_15 легковий автомобіль «BMW 730» р/н НОМЕР_5 , у якого зафіксовані: деформація всієї передньої частини, переднього крила, фари, бамперу, кришки капоту.

При цьому автомобіль «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 , і автомобіль «HYUNDAI i30» р/н НОМЕР_2 розташовані зчепленими передніми частинами один до одного на смузі руху автомобіля «HYUNDAI i30», а автомобіль «BMW 730» р/н НОМЕР_5 , за межами проїзної частини з боку зустрічної смуги руху по відношенню до названих автомобілів, позаду автомобіля «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 .

Вказана слідча дія проведена слідчим СВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_16 за участі: інспектора СОМ ДТП ВДАІ з ОАТ м. Миколаєва УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_17 , понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , учасника пригоди - ОСОБА_15 .

Відповідно до даних додаткового протоколу огляді місця події від 30 березня 2015 року зі схемою та фото таблицею до нього (т. 2 а. с. 1 13, т. 1 а. с. 238 240, 241 - 242, 234 237 відповідно), ширина проїзної частини пр. Богоявленського (Жовтневого) на ділянці дороги між вулицями Ленінградською та Уборевича в районі будинку № 428 - складає 9,1 м. Покриття проїзної частини асфальтобетонне, має поздовжні та поперечні розтріскування на асфальті.

Приймаючи вказаний вище протокол огляду місця ДТП як допустимий доказ, суд вірно розцінив, як безпідставні, твердження захисника про недопустимість вказаного доказу через відсутність у ньому підпису інспектора ВДАІ. При цьому суд змістовно і обґрунтовано вмотивував свій висновок з цього приводу, зазначивши: що цей протокол та схема до нього підписана вказаними вище особами, за винятком інспектора СОМ ДТП ВДАІ з ОАТ м. Миколаєва УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_17 ; що слідчий при проведенні огляду та складанні вказаного протоколу дотримався вимог ст. ст. 223, 237 ч. 3 КПК України.

Врахувавши, що передбачені законом вимоги до порядку проведення даної слідчої дії були виконанні - протокол та схема до нього підписані слідчим, двома понятими та учасником події, суд прийшов до вірного висновку, що відсутність лише підпису інспектора міліції, який хоча і приймав участь в огляді, але не був особою, присутність якої є обов`язкова, не є істотним порушенням, яке тягне за собою визнання вказаного доказу недопустимим.

Доводам захисника про не співпадіння вимірювання, які містить схема до протоколу огляду місця ДТП від 01 грудня 2014 року, що, на його думку, ставить під сумнів розмір ширини проїзної частини саме в місці контактування транспортних засобів, а відтак - і ставить під сумнів висновки експертиз щодо дійсного місяця контактування транспортних засобів, суд дав належну оцінку, вказавши про їх неспроможність. При цьому суд вмотивовано зазначив: що за даними вказаної схеми ДТП ширина проїзної частини складає 9,1 м., така ж ширина проїзної частини в місці вчинення ДТП - 9,1 м. - зафіксована і в схемі до додаткового протоколу огляду місця події від 30 березня 2015 року, яку захисник не піддавав сумніву; що фотознімки до вказаних протоколів огляду на ділянці проїзної частини, де відбулось контактування даних автомобілів, свідчать про те, що її ширина однакова; щодо інших зафіксованих на названій схемі вимірювань, то вони зазначають відстань між краєм проїзної частини дороги, графічно зображеними та зафіксованими на ній об`єктами, їх розмір, відстань між ними. Враховуючи графічне зображення об`єктів на схемі, суд вірно вказав, що складання вимірювань між ними та краєм проїзної частини не означає зміну ширини дороги в місці зіткнення автомобілів. Крім того, суд вірно вказав, що відповідність виконаних слідчим 01 грудня 2014 року вимірювань не викликала сумніву і у експертів, які давали оцінку даним, що містяться, в тому числі, і у вказаному протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього.

З огляду на вищенаведене є неприйнятними та такими, що не відповідають дійсності, апеляційні твердження захисника про недопустимість даного доказу та про нездійснення судом першої інстанції належної перевірки його доводів щодо недопустимості даного протоколу огляду та ненадання вичерпних і переконливих відповідей на доводи сторони захисту з цього приводу.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що ширина проїзної частини у місці вчинення ДТП, розмір якої був встановлений двічі під час огляду місця ДТП від 01 грудня 2014 року та під час додаткового огляду місця події від 30 березня 2015 року, і який є однаковим і становить 9,1 м., - не залежить та не змінюється в залежності від того, хто проводив ці вимірювання та хто і які пояснення давав з цього приводу.

За такого жодного доказового значення показання слідчого ОСОБА_16 з цього приводу не мають. А тому є неспроможними апеляційні доводи захисника і в цій частині.

З урахуванням вищевказаного суд прийшов до правильного висновку про безпідставність посилань захисника на недопустимість як доказів висновків експертиз, які ґрунтувались на фактичних та об`єктивних даних вказаного протоколу огляду місця ДТП зі схемою та фототаблицею до нього.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, а тому доводи апеляційної скарги захисника і в цій частині є неприйнятними.

За даними висновків судових експертиз по дослідженню технічного стану транспортних засобів: № 2/347 від 24 грудня 2014 року - автомобілю «HYUNDAI i30» (т. 1 а. с. 219 225), № 2/346 від 08 січня 2015 року - автомобілю «BMW 316i» (т. 1 а. с. 204 210), № 2/345 від 08 січня 2015 року - автомобілю «BMW 730» (т. 1 а. с. 212 217) - на момент ДТП, що мала місце 01 грудня 2014 року, ходова частина, рульове керування і робоча гальмівна система кожного з цих автомобілів - «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 , «HYUNDAI i30» р/н НОМЕР_2 та «BMW 730» р/н НОМЕР_5 знаходились у працездатному стані. Несправностей вказаних автомобілів, які би могли виникнути до ДТП та вплинути на рух транспортних засобів, під час експертного огляду в досліджених системах та механізмах не виявлено.

Згідно даних висновку судової транспортно-трасологічної № 4/193 від 12 січня 2015 року (т. 1 а. с. 187 202) первинний контакт (зіткнення) між автомобілем «HYUNDAI i30» р/н НОМЕР_2 , і автомобілем «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 , відбувся наступним чином: автомобіль «HYUNDAI i30» розташовувався передньою лівою частиною (лівою частиною переднього бампера, лівою фарою головного освітлення, лівою частиною декоративної решітки радіатора, передньою лівою частиною капота кузова, передньою частиною переднього лівого крила кузова) до передньої лівої частини автомобіля «BMW 316i» (лівої частини переднього бампера, лівої фари головного освітлення, лівої частини декоративної решітки радіатора, передньої лівої частини капота кузова, передньої частини переднього лівого крила кузова);

первинний контакт (зіткнення) між автомобілем «BMW 730» р/н НОМЕР_5 , і автомобілем «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 , відбувся наступним чином: автомобіль «BMW 730» розташовувався передньою лівою частиною ( лівою частиною переднього бампера, лівою фарою головного освітлення, лівою частиною декоративної решітки радіатора, передньою лівою частиною капота кузова, передньою частиною переднього лівого крила кузова) до задньої частини автомобіля «BMW 316i» (середньої і задньої частин накладки заднього бампера, задньої нижньої частини ніші для зберігання запасного колеса).

За даними висновку судової комісійної транспортно-трасологічної експертизи № 63 від 10 квітня 2015 року (експерти Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ) (т. 1 а. с. 125 132 - 144):

щодо зіткнення автомобілів «HYUNDAI i30» та «BMW 316i» - первинно відбулося контактування радіатором і табличкою державного номеру, передньою частиною лонжерона, панеллю передка зліва, передньою частиною крила автомобіля «HYUNDAI i30» р/н НОМЕР_2 , і, відповідно, переднім лівим колесом, лівою передньою частиною бампера та передньою частиною лонжерона, передньою кромкою капота і передньою частиною лівого переднього крила автомобіля «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 , при русі зустрічними курсами, з перекриванням близько 70 см. Контактування транспортних засобів носило блокуючий характер і пошкодження на автомобілях виникли одночасно;

щодо зіткнення автомобілів «BMW 316i» та «BMW 730» - первинно відбулося контактування верхньої горизонтальної полиці переднього бамперу, панеллю передка, капотом зліва, передньою частиною лівого крила автомобіля «BMW 730» р/н НОМЕР_5 , і, відповідно, з заднім бампером, задньою панеллю, задньою частиною паливного баку, задньою частиною вихлопної труби і задньою частиною днища багажнику автомобіля «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 , при попутному русі, з перекриттям частин автомобіля на ділянці близько 90 см.

Експертами також зазначено, що звертає на себе увагу те, що в процесі попутного руху передній бампер автомобілю «BMW 730» перемістився під нижню частину, ззаду, заднього бамперу автомобілю «BMW 316i», з подальшим взаємним переміщенням транспортних засобів, внаслідок чого автомобіль «BMW 316i» міг отримати додатковий силовий імпульс в напрямку руху з одночасним переміщення задньої частини автомобілю «BMW 316i» уверх, в результаті послідовного запровадження деталей автомобілю «BMW 730». При цьому траєкторія слідів на обох автомобілях свідчить про те, що на цій фазі розвитку транспортної пригоди не було суттєвого відхилення траєкторії руху транспортних засобів від їх предконтактного переміщення. Це контактування не носило вираженої силової взаємодії, яке призвело б до блокуючого удару.

Контактування автомобілів «HYUNDAI i30» і «BMW 316i» відбулось на смузі руху автомобіля «HYUNDAI i30».

Відповідно до даних висновку судової комісійної транспортно-трасологічної й автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів «HYUNDAI i30» р/н НОМЕР_2 і «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 , «BMW 730» р/н НОМЕР_5 від 31 липня 2015 року № 3244/3245 (експерти Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_21 та ОСОБА_22 ) (т. 1 а. с. 161 166 - 181):

в умовах пригоди первинно зіткнулися автомобілі «HYUNDAI i30» р/н НОМЕР_2 і «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 передніми частинами зліва, після чого - автомобіль «BMW 316i» р/н НОМЕР_1 з піднятою задньою частиною почав розвертатися проти годинникової стрілки і одразу ж відбулася ударна взаємодія його задньої частини з передньою частиною автомобілю «BMW 730» р/н НОМЕР_5 .

При подальшому поступовому русі автомобіля «BMW 730» й розвороті автомобіля «BMW 316i» в силовому контакті з автомобілем «HYUNDAI i30» відбулося скидання задньої частини автомобіля «BMW 316i» з капоту автомобіля «BMW 730» в район кінцевого розташування.

Зіткнення автомобілів «HYUNDAI i30» і «BMW 316і» відбулось на смузі руху автомобіля «HYUNDAI i30».

Водій автомобіля «HYUNDAI i30» з моменту виїзду автомобіля «BMW 316i» на зустрічну смугу руху знаходився в аварійній ситуації, не маючи технічної можливості уникнути зіткнення.

Оскільки автомобіль «BMW 316i» к моменту пригоди знаходився в технічно справному стані, слід зробити висновок про те, що його водій належним виконанням вимог пунктів 12.1,13.1,13.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) мав технічну можливість зберегти контроль за напрямком руху свого транспортного засобу в межах своєї сторони проїзної частини зі створенням необхідного бічного інтервалу, чим мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

Фактичні дії водія «BMW 316i» не відповідали вимогам пунктів 12.1, 13.1, 13.3 ПДР України, що знаходиться в причинному зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди.

Належні дії водія автомобіля «BMW 730» в умовах пригоди регламентувалися вимогам пункту 13.1 ПДР України по обранні безпечної дистанції до автомобіля «BMW 316i», а з моменту об`єктивно можливого виявлення факту зіткнення автомобілів попереду себе, формально регламентувались вимогами пункту 12.3 ПДР України, що передають необхідність зниження швидкості.

Дистанція, що була обрана водієм автомобіля «BMW 730» відповідала вимогам пункту 13.1 ПДР України.

Водій автомобіля «BMW 730» в умовах пригоди не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «BMW 316i», тому оцінка його фактичних дій у світлі відповідності вимогам пункту 12.3 ПДР України безпредметна (т. 1 а. с. 161 166 - 181).

Допитані в судовому засіданні в порядку ст. 356 КПК України експерти Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , та експерти Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_23 та ОСОБА_24 підтримали свої висновки, зазначивши, що зіткнення автомобілів «HYUNDAI i30» та «BMW 316і» відбулось на смузі руху автомобіля «HYUNDAI i30».

Зазначене також спростовує твердження обвинуваченого ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді про те, що він не виїжджав на смугу зустрічного руху.

При цьому експерти ОСОБА_24 та ОСОБА_23 підтримали ті свої висновки, що до контактування автомобілів «HYUNDAI i30» та «BMW 316і», відбулось контактування автомобілів «BMW 316і» та «BMW 730», яке, однак, було незначної сили та технічно не могло вплинути на зміну автомобілем «BMW 316і» напрямку руху, і не могло призвести до втрати його водієм можливості керувати автомобілем.

Разом з тим експерти зазначили: що проведене ними експертне дослідження не охоплювало питань з`ясування тих обставин ДТП, котрі в подальшому з`ясовували експерти Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які провели судову комісійну транспортно-трасологічну й автотехнічну експертизу обставин зіткнення автомобілів від 31 липня 2015 року № 3244/3245; і що на момент проведення ними експертного дослідження їм не надавалися і не могли бути надані матеріали кримінального провадження в повному обсязі.

Оцінюючи висновки вказаних експертиз, суд вмотивовано поклав в обґрунтування вироку висновок судової комісійної транспортно-трасологічної й автотехнічної експертизи № 3244/3245 від 31 липня 2015 року, вірно зазначивши: що експерти Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз категоричні у своїх висновках, що між діями ОСОБА_7 , допущеними ним порушеннями ПДР України і наслідками ДТП є необхідній і достатній причинний зв`язок; що висновки даної експертизи є всебічними, зроблені на підставі повного дослідження всіх матеріалів кримінального провадження, додаткових доказів і показань учасників події.

Разом з тим, суд прийняв до уваги і висновок судової комісійної транспортно-трасологічної експертизи № 63 від 10 квітня 2015 року (але лише в тій частині, яка співпадає з висновками вищевказаної експертизи), належним чином вмотивувавши своє рішення і вірно врахувавши, що ці експертні дослідження були проведені на перших етапах досудового розслідування на підставі ще не повно зібраних матеріалів справи про обставини події та пояснень учасників ДТП.

Суд першої інстанції також дав належну оцінку доводам захисника, котрий поставив під сумнів висновки експертиз з тих підстав, що під час їх проведення експертами оцінювались дані слідчих експериментів з учасниками ДТП, що проводились не в тих погодних умовах, як під час ДТП, вірно вказавши, що такі доводи захисника позбавлені підґрунтя, оскільки, згідно вихідних даних судової комісійної транспортно-трасологічної й автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів від 31 липня 2015 року № 3244/3245 для її проведення експертам були надані не лише протоколи слідчих експериментів, а й всі матеріали кримінального провадження, у тому числі і дані про погодні умови і стан дорожнього покриття на час ДТП, що дозволило експертам врахувати їх при проведенні досліджень.

Зазначене ще раз спростовує апеляційні твердження захисника про нездійснення судом першої інстанції належної перевірки доводів сторони захисту щодо недопустимості даного доказу та ненадання вичерпних і переконливих відповідей з цього приводу.

Що стосується апеляційних доводів захисника ОСОБА_6 про недопустимість як доказу висновку судової комплексної транспортно-трасологічної й автотехнічної експертизи від 31 липня 2015 року № 3244/3245 через порушення вимог ч. 1 ст. 242 КПК України, оскільки експертизою вирішені питання права, то вони є надуманими і такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки всі питання, поставлені слідчим на вирішення експертів повністю відповідають орієнтовним перелікам вирішуваних питань, передбачених підрозділами 1 (Автотехнічна експертиза) та 2 (Транспортно-трасологічна експертиза) розділу II. Інженерно-транспортні експертизи Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року N 53/5.

Твердженням захисника про суперечливість показань потерпілого та свідків щодо різного механізму ДТП, суд першої інстанції дав належну оцінку. Так, суд першої інстанції вірно вказав, що не є слушними такі доводи захисника щодо суперечливості показань: потерпілого ОСОБА_9 , відповідно яких автомобіль під керуванням обвинуваченого до контактування транспортних засобів несподівано виїхав йому на зустріч; та свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_20 рухався ближче до середини проїзної частини дороги по своїй смузі руху; - оскільки такі суперечності не є суттєвими, і не впливають на висновки судової комісійної транспортно - трасологічної й автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів від 31 липня 2015 року № 3244/3245 щодо зіткнення автомобілів на смузі руху автомобіля «HYUNDAI i30». Тобто, на зустрічній для ОСОБА_7 смузі руху.

Крім того, показання потерпілих суд вірно розцінив як логічні, послідовні та правдиві, оскільки вони узгоджуються із сукупністю інших досліджених судом доказів і логікою розвитку подій.

За такого є безпідставними апеляційні аргументи захисника і в цій частині.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені вищенаведені у справі докази в їх сукупності, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, прийшов до вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_19 , і дії обвинуваченого вірно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України.

Таким чином, аналіз матеріалів даного кримінального провадження свідчить, що при розгляді справи та ухваленні судового рішення судом першої інстанції не допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність покладених в основу вироку доказів і висновків суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання ОСОБА_7 , суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким; його суспільну небезпечність, що характеризується необережною формою вини; конкретні фактичні обставини справи та тяжкі наслідки грубого порушення ним правил дорожнього руху у вигляді смерті малолітньої дитини; дані про особу обвинуваченого, зокрема: його вік, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується в цілому позитивно, одружений, не працює, внаслідок вчинення інкримінованого злочину отримав ураження органів руху, має кардіологічні та неврологічні захворювання, після ДТП став інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням; відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання; думку потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому найсуворішого покарання через відсутність каяття у вчиненому.

За такого судом першої інстанції належним чином враховані всі ті обставини, на які послалися в своїх апеляційних скаргах представник потерпілих ОСОБА_8 в інтересах потерпілих та прокурор ОСОБА_11 , як на підставу для посилення покарання обвинуваченого. А тому апеляційні скарги вказаних апелянтів в цій частині є безпідставними.

З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до вірного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При цьому, суд не встановив підстав для застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Не встановлено таких підстав і апеляційним судом.

Крім того, врахувавши, що зазначені тяжкі наслідки вчиненого злочину пов`язані з грубим порушенням ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України, суд прийшов до вірного висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк - три роки.

Що стосується апеляційних доводів представника потерпілих ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_11 про неврахування судом при призначенні покарання висловлювання обвинуваченим ОСОБА_7 під час судового розгляду нової версії подій, не визнання ним своєї вини, то вони не ґрунтуються на законі, оскільки таке право обвинуваченому гарантоване як Конституцією України, так і діючим кримінальним та кримінальним процесуальним законами України (в тому числі і загальними засадами кримінального провадження). Зазначене є позицією захисту і закон не передбачає можливості посилення покарання через таку позицію обвинуваченого.

Посилання представника потерпілих ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_11 , як на підставу для погіршення становища обвинуваченого, на не сприяння ОСОБА_7 проведенню досудового розслідування та на відсутність розкаяння, суперечать кримінальному закону, оскільки передбачений ст. 67 КК України перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, і розширеному тлумаченню, в тому числі і із застосуванням принципу «від зворотного» по відношенню до ст. 66 КК України, не підлягає.

За такого призначене ОСОБА_7 покарання є законним, справедливим та співмірним особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину та конкретних обставин його вчинення.

Розмір призначеного судом ОСОБА_7 покарання не є наближеним ані до мінімального, ані до максимального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

А тому доводи всіх апелянтів з цього приводу є неприйнятними.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд приходить до переконання, що призначене покарання:

відповідає його меті у відповідності до вимог ст. 50 КК України, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами;

а також роз`ясненням п. п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

А тому відсутні правові підстави вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через його м`якість, через його суворість.

Всі інші доводи апелянтів не впливають на суть прийнятого судом рішення.

Апеляційним судом не встановлено порушень кримінального та кримінального процесуального законів з боку суду першої інстанції при судовому розгляді даного кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відсутні підстави для задоволення всіх поданих апеляційних скарг, а відтак і для скасування або зміни вироку.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до матеріалів наданої СІЗО м. Миколаєва особової справи обвинуваченого ОСОБА_7 він був затриманий на виконання цього вироку 20 грудня 2016 року, про свідчить рапорт УОП СП Корабельного ОП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_27 від 20 грудня 2016 року та дані протоколу особистого обшуку затриманого ОСОБА_7 також від 20 грудня 2016 року.

За такого на підставі ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню у строк призначеного ОСОБА_7 покарання, строк попереднього ув`язнення з 20 грудня 2016 року по 21 квітня 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_8 в інтересах потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк призначеного ОСОБА_7 покарання, строк попереднього ув`язнення з 20 грудня 2016 року по 21 квітня 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча

Судді