Справа №585/26/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/309/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИЛА:
До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого з клопотанням про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2017 року в задоволенні клопотання було відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення, а тому відсутні підстави для застосування умовно-дострокового звільнення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням засуджений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких :

- захисник ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення;

- засуджений ОСОБА_8 просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги адвокат ОСОБА_9 вказує на допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд не взяв до уваги покази представника Роменської ВК №56 надані в судовому засіданні щодо доведення засудженим свого виправлення та можливості застосування до нього умовно-дострокового звільнення, а також не надав оцінку суттєвим змінам в поведінці засудженого, зокрема і характеристиці від 23 грудня 2016 року, які на думку захисника, доводять виправлення його підзахисного. Звертає увагу на те, що рішенням наглядової комісії Роменської ВК №56 безпідставно відмовлено ОСОБА_8 в направленні до суду подання про його умовно-дострокове звільнення, оскільки таке рішення було прийнято в той час, коли клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 вже перебувало на розгляді в суді, а підстави його обгрунтування перебування ОСОБА_8 на обліку в Роменській ВК №56 як «схильного до втечі» протирічать нормам Конституції. Крім того, вказує, що суд в порушення вимог кримінального процесуального закону послався на попередні характеристики засудженого, наявні в особовій справі, які безпосередньо у судовому засіданні не досліджував та не оголошував. Вважає, що його підзахисний довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі акцентує увагу на тому, що доводи, на які суд першої інстанції посилається у своєму рішенні є необґрунтованими. Також в апеляційній скарзі засуджений просить розглянути апеляційну скаргу у його відсутність.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті ухвали суду та поданих апеляційних скарг, думку прокурора про законність ухвали суду, доводи захисника ОСОБА_10 на підтримку поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року, яким його (з урахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року) засуджено за ст.393 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного цим вироком приєднано невідбуту частину покарання за вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 листопада 2011 року, остаточно призначено покарання у виді 8 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. Початок строку відбування покарання за цим вироком обчислено рахувати з 22 березня 2014 року (а.к.п.3-6).

Ухвалою Роменського міськрайонного Сумської області від 22 лютого 2016 року в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст.72 КК України.

Закінчення відбування строку покарання 25 січня 2019 року.

Отже, ОСОБА_8 згідно закону має право ініціювати питання про умовно-дострокове звільнення як такий, що відбув більше трьох чвертей призначеного вироком покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і його ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно дострокове звільнення.

При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст.537, 539 КПК України, вислухавши представника Роменської ВК №56, захисника, прокурора, дослідивши дані, що характеризують особу засудженого прийшов до висновку про відсутність переконливих доказів того, що засуджений довів своє виправлення та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, з чим погоджується і колегія суддів.

Такий висновок суду узгоджується з доказами, які суд в цілому обгрунтовано поклав в основу прийнятого рішення, та свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 за весь час відбування покарання не проявляв того ступеню сумлінної поведінки, яка б могла довести його виправлення.

Так, з наявних в матеріалах справи характеристик на засудженого, які були досліджені в судовому засіданні 16 січня 2017 року, зокрема від 01 жовтня 2015 року (т.3 а.о.с.15-16), від 24 квітня 2016 року (т.3, а.о.с.55) та від 26 травня 2016 року (т.3 а.о.с.45-46) вбачається, що він характеризується посередньо та не є зразком правослухняної поведінки і відповідального та сумлінного ставлення до праці. Під час відбування покарання мав 5 стягнень, які хоча і були погашені у встановленому законом порядку, але є обставинами, які характеризують особу протягом всього часу відбування покарання. За сумлінну поведінку і ставлення до праці мав 2 заохочення, які почав отримувати з квітня 2016 року.

Крім того, ОСОБА_8 перебуває на оперативно-профілактичному обліку як схильний до втечі, оскільки має судимість за втечу з місць позбавлення волі, яку суд першої інстанції цілком обгрунтовано врахував при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є необгрунтованими.

З характеристики від 16 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_8 характеризується позитивно, приймає активну участь у роботах по благоустрою місць позбавлення волі, у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», вирок суду та призначене покарання вважає справедливим.

З огляду на це, суд першої інстанції прийшов обгрунтованого висновку про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку ОСОБА_8 сумлінною, з чим погоджується і колегія суддів.

А тому, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та засудженого з приводу наявності достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, є безпідставними.

Крім того, на думку колегії суддів, не є слушними доводи апеляційної скарги адвоката щодо прийняття судом лише негативних характеристик на засудженого, без врахування позитивної динаміки в його поведінці протягом останнього часу, а також неврахування думки представника Роменської ВК №56, який в судовому засіданні підтвердив виправлення його підзахисного, оскільки всі докази та обставини оцінені судом в їх сукупності, а думка учасників судового провадження щодо клопотання про умовно-дострокове звільнення не має обов`язкового значення при прийнятті рішення та враховується разом з іншими обставинами.

Колегія суддів вважає, що сукупність досліджених судом першої інстанції доказів доводить відсутність підстав для застосування до засудженого ОСОБА_8 пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому доводи захисника ОСОБА_9 з приводу незаконного посилання суду на характеристики засудженого ОСОБА_8 , наявні в матеріалах особової справи, які у судовому засіданні не досліджувались, правильність висновків суду не спростовують, та не є такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та задоволення апеляційних скарг засудженого ОСОБА_8 та його захисника немає.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4