АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/118/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 623/871/16-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.01.2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.05.2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Вказаним вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізюма Харківської області, громадянин України, одружений, раніше не судимий, який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений за ст.286 ч.2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховано з дня його затримання в порядку виконання вироку.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у виді домашнього арешту.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн.
Відповідно до вироку, 2 листопада 2015 року близько 17 години ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним мопедом «ZONGSHEN», без реєстраційного номеру, не маючи відповідної категорії на керування даним транспортним засобом та реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив вимоги п. 2.1 а) та б), а також п.2.9 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: - п. 2.1- «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
а)посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії,
б)реєстраційний документ на транспортний засіб,
-п.2.9 - «Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин», на якому рухався по проїжджій частині проспекту Леніна в м. Ізюмі Харківської області зі сторони вул. Комінтерна у напрямку вул. Гагаріна зі швидкістю приблизно 30-40 км/г.
Під час руху, в районі розташування будинку №66 по проспекту Леніна, водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , 1955 року народження, яка перетинала проїжджу частину зліва направо по напрямку руху мопеду.
Внаслідок даної дорожньої-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №438-ИЗм/15 від 19.12.2015 р. були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у вигляді травми голови, яка супроводжувалась переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливів під оболонки та в шлуночки головного мозку, розривів печінки, внутрішньочеревною кровотечею, крововиливів на правій половині тіла, від яких вона загинула на місці пригоди.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 виразилися в тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним мопедом, проявив неуважність при появі пішохода та не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , внаслідок цього остання загинула на місці від отриманих тілесних ушкоджень.
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Зазначив, що призначене міськрайонним судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість. Вказав, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, вважає, що суд необґрунтовано не застосував до ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора та потерпілого, які підтримали апеляцію, обвинуваченого, який заперечував проти апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляції, виходячи з наступного.
Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України за згодою всіх учасників судового провадження, а сам обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою провину у вчиненому злочині, передбаченому ч.2 ст.286 КК України.
Зазначеним діям ОСОБА_8 суд дав правову оцінку та кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України.
Даючи оцінку доводам апеляції прокурора щодо м`якості призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та у зв`язку з цим вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, оскільки судом не враховані в повному обсязі вимоги ст.65 КК України.
Обґрунтовуючи необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції недостатньо врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини справи які пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема суд врахував, що ОСОБА_8 раніше не судимий, характеризується позитивно, на досудовому слідстві та в суді давав правдиві показання, розкаюється у вчиненому, повністю відшкодував матеріальну шкоду.
Згідно п.3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання, зокрема, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р., особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Крім цього, відповідно до п.3 зазначеної постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, тощо).
У ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.
Факт зухвалого порушення Правил дорожнього руху України вказує на істотну суспільну небезпечність дій водія ОСОБА_8 та недотримання останнім вимог у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху України.
З огляду на обставини справи, суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення смерті ОСОБА_10 , наявність обтяжуючої обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не достатньо врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, та наведені вище обставини, призначивши явно несправедливе (м`яке) покарання, що не є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Крім того, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, санкція вказаної статті передбачає додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Але районний суд у вироку переконливих доказів не навів чому він не застосував позбавлення права керувати транспортними засобами, в той же час як обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння керував мопедом і скоїв наїзд на потерпілу, яка загинула від отриманих тілесних ушкоджень.
Обставини, якими суд першої інстанції обґрунтував можливість застосування до ОСОБА_8 призначеного покарання, свідчать про однобічну, помилкову оцінку обставин, які повинні враховуватися при призначені особі покарання, що не узгоджується з вимогами, передбаченими ст.65 КК України.
Оскільки вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання є необґрунтованим і підлягає скасуванню, тому відповідно до вимог, передбачених п.3 ч.1 ст.407 КПК України колегія суддів вважає необхідним щодо ОСОБА_8 ухвалити новий вирок в частині призначення йому покарання.
З урахуванням викладеного апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскільки районний суд недостатньо врахував наведені обставини по справі та дані про особу обвинуваченого та призначив м`яке покарання, та необґрунтовано не застосував позбавлення права керування транспортними засобами.
Тому апеляційний суд Харківської області ухвалює свій вирок в частині призначення більш суворого покарання із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 413, ст. 407, ст. 418, 420, КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 травня 2016 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання в виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня його затримання в порядку виконання вироку.
В іншій частині вирок міськрайонного суду залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, що тримаються під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку.

Головуючий

Судді: