АПЕЛЯЦІЙНИЙСУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

6 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

перевіривши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_7
особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом, ОСОБА_6
захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_8
перекладача ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2017 року задоволено клопотання заступника прокурора Київської області ОСОБА_10 та визнана наявність підстав для подальшого тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 до здійснення його фактичної передачі компетентним органам Федеративної Республіки Німеччина, однак на строк, що не перевищує 12 місяців.

Продовжено строк тримання ОСОБА_6 під вартою по 13 травня 2017 року включно.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя врахувавши вимоги ст. 584 КПК України, дійшов висновку, що двомісячний строк тримання ОСОБА_6 під вартою закінчується 16.03.2017 року, а тому для забезпечення належної процесуальної поведінки затриманого, унеможливлення його втечі необхідно продовжити строк тримання останнього під вартою.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції адвокат ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, захисник вказує на те, що слідчий суддя не взяв до уваги позицію сторони захисту в розрізі ст. 585 КПК України, оскільки належним чином не дослідив документи надані стороною захисту, а також не розглянув можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави.

Зазначає, що в ухвалі суду відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_6 перебуваючи під тимчасовим арештом вчиняв дії чи бездіяльність, які підтверджують невиконання, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Звертає увагу, що під час застосування до ОСОБА_6 екстрадиційного арешту були порушені положення Конвенції про захист прав людини, зокрема, ст. ст. 2, 3, 5 Конвенції.

Також посилається на практику Європейського суду та вважає, що слідчим суддею не в повній мірі досліджено всі обставини справи, а саме умови утримання Оздена (Ездена) Еркана у Державній установі "Київський слідчий ізолятор" та стан його здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та затриманого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, 08.12.2016 року службовою особою Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України затриманий ОСОБА_6 у зв`язку з розшуком правоохоронними органами Федеративної Республіки Німеччина для виконання вироку.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2016 року до ОСОБА_6 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб.

Міністерством юстиції України отримано запит компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина про видачу ОСОБА_6 для виконання вироку.

Проведення екстрадиційної перевірки відносно ОСОБА_6 юстиції України доручено прокуратурі Київської області.

У ході перевірки встановлено, що вироком дільничного суду м. Тіргартен Федеративної Республіки Німеччини від 26.08.2008 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених параграфом 177 абзац 1 №1, абзац 2 №2, 25 абзац 2, 53 Кримінального кодексу Німеччини та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 8 місяців.

Рішенням Земельного суду м. Берлін Федеративної Республіки Німеччина від 27.04.2009 року ОСОБА_6 остаточно засуджено за вказані злочини на 2 роки 11 місяців позбавлення волі.

Прокуратурою м. Берлін 19.01.2011 року на підставі перелічених судових рішень виданий ордер на арешт ОСОБА_6 .

Інкриміновані ОСОБА_6 злочини відповідають кримінальним правопорушенням за ст. 15, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 156 КК України і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк понад один рік.

Строк давності обвинувального вироку не сплинув.

Особа, видачі якої вимагає Федеративна Республіка Німеччина, громадянином України не є, статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2017 року до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою для забезпечення його подальшої видачі запитуючій стороні.

27.02.2017 року прокуратурою Київської області матеріали екстрадиційної перевірки направлені до Міністерства юстиції України для прийняття рішення про видачу ОСОБА_6 з України до Федеративної Республіки Німеччина для виконання обвинувального вироку.

На даний час ОСОБА_6 утримується у Державній установі "Київський слідчий ізолятор".

13.03.2017 року заступник прокурора Київської області ОСОБА_10 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва про визнання наявності підстав для подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою та продовження до нього міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до рішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу і здійснення фактичної передачі компетентним органам федеративної Республіки Німеччина.

15.03.2017 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання заступника прокурора Київської області ОСОБА_10 та визнана наявність підстав для подальшого тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 до здійснення його фактичної передачі компетентним органам Федеративної Республіки Німеччина, однак на строк, що не перевищує 12 місяців.

Правовідносини між Україною та Федеративною Республікою Німеччина щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року, які є чинними для обох держав.

Згідно ч. 1 ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Відповідно до п. 10 даної статті екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

Крім того, відповідно до ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року (ратифікована Україною 29 травня 1997 року) "постанова про утримання під вартою" означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

З ухвали суду першої інстанції, а також журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження щодо ОСОБА_6 екстрадиційного арешту перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора та захисників, з`ясовані обставини справи, на підставі яких було прийнято рішення про продовження щодо ОСОБА_6 екстрадиційного арешту, які мають значення при вирішенні питання продовження запобіжного заходу до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу та фактичну передачу (екстрадицію) компетентним органам Федеративної Республіки Німеччина, на строк не більше дванадцяти місяців.

При постановленні ухвали слідчим суддею дотримані вимоги норм КПК України, Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про наявність підстав для продовження екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_6 виходячи з тих обставин, що вироком дільничного суду м. Тіргартен Федеративної Республіки Німеччини від 26.08.2008 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених параграфом 177 абзац 1 №1, абзац 2 №2, 25 абзац 2, 53 Кримінального кодексу Німеччини та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 8 місяців. При цьому, рішенням Земельного суду м. Берлін Федеративної Республіки Німеччина від 27.04.2009 року ОСОБА_6 остаточно засуджено за вказані злочини на 2 роки 11 місяців позбавлення волі. Прокуратурою м. Берлін 19.01.2011 року на підставі перелічених судових рішень виданий ордер на арешт ОСОБА_6 , інкриміновані ОСОБА_6 злочини відповідають кримінальним правопорушенням за ст. 15, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 156 КК України і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк понад один рік, а також, що отримано запит компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина про видачу останнього для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів на території держави і проведення екстрадиційної перевірки відносно ОСОБА_6 .

Крім того, колегія суддів, погоджується з висновками, які викладені в ухвалі слідчого судді, а саме те, що слідчий суддя, під час розгляду вказаного клопотання, не досліджує питання про винуватість особи і не перевіряє законність рішень прийнятих компетентними органами інших іноземних держав, а лише перевіряє наявність підстав, достатніх для застосування чи продовження щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив компетентний орган держави відносно ОСОБА_6 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Приймаючи рішення про продовження щодо ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу слідчим суддею, враховано наявність ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема щодо можливості останнього ухилятися як від компетентних органів України, так і від компетентних органів іноземної держави, та обґрунтовано прийнято рішення про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризику, передбаченому ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання затриманим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.

Істотних порушень норм КПК України при розгляді клопотання прокурора, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до остаточного висновку про те, що в клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні обставини та законні підстави, при наявності яких щодо ОСОБА_6 неможливе продовження екстрадиційного арешту, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 , яка діє у захист прав та інтересів громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422, 584 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва,
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2017 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора Київської області ОСОБА_10 та визнана наявність підстав для подальшого тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 до здійснення його фактичної передачі компетентним органам Федеративної Республіки Німеччина, однак на строк, що не перевищує 12 місяців та продовжено строк тримання ОСОБА_6 під вартою по 13 травня 2017 року включно, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє у захист прав та інтересів громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил ч. 4 ст. 424 КПК України є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 с і к