Справа № 587/245/17

В И Р О К
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, працездатного, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , призваного на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 24.12.2013, колишнього військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 , військове звання сержант, звільненого з військової служби 23.01.2017 у зв`язку з службовою невідповідністю, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ОСОБА_5 вчинив умисний злочин за наступних обставин.
За наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 366-ос від 24.12.2013 року сержант ОСОБА_5 призваний на військову службу за контактом ( АДРЕСА_2 ).
Далі, сержант ОСОБА_5 переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), де наказом командира вищевказаної військової частини №129-ос від 23.06.2014 призначений на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії дозиметриста 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » 2 категорії. В подальшому, наказом командира вказаної військової частини переведений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії стрільця 2 відділення інспекторів прикордонної служби мобільної прикордонної застави « ІНФОРМАЦІЯ_7 » ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сержант ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, на даний час в Україні діє особливий період (листи Міністерства оборони України від 20.10.2016 № 316/1/906, від 18.10.2016,№ 322/2/6917, від 01.10.2015 № 322/2/8417). Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Рішення про демобілізацію з унесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося.
Також Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Під час проходження військової служби сержант ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 19 грудня 2016 року сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, без дозволу командування військової частини, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, нез`явився вчасно на службу без поважних причин до розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 , який дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , Факт відсутності ОСОБА_4 на службі встановлено командуванням військової частини під час перевірки наявності особового складу на ранковому шикуванні 19 грудня 2016 року.
Під час незаконної відсутності у військовій частині НОМЕР_1 сержант ОСОБА_5 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами, не пов`язаними з проходженням військової служби, постійно перебуваючи за адресою свого проживання АДРЕСА_1 .
23 січня 2017 року сержант ОСОБА_5 , усвідомивши протиправність своїх дій, щодо незаконної відсутності на військовій службі, добровільно з`явився до розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 10 ос від 23.01.2017 ОСОБА_4 звільненно з займаної посади у запас у звязку з службовою не відповідністью.
Отже, сержант ОСОБА_5 був незаконно відсутнім на місці служби у ІНФОРМАЦІЯ_8 в період з 19 грудня 2016 року по 22 січня 2017 року включно, в умовах особливого періоду.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повністю, пояснивши, що дійсно, будучи військовослужбовцем, не повідомивши командування військової частини, де він проходив службу, не маючи на те поважних причин , без дозволу командування військової частини не з*явився вчасно на службу, і був відсутній у розташуванні військової частини з 19 грудня 2016 року по 22 січня 2017 року. В цей час перебував вдома, де займався своїми справами. До місця служби прибув 23 січня 2017 року і був звільнений у запас. Визнав свою вину, оскільки поважної причини для залишення місця служби в нього не було.
Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу в умовах особливого періоду, своєчасно не з`явився на службу без поважних причин.
При призначенні покарання суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому посередньо характеризується, пом`якшуючі відповідальність обставини - свою вину визнав повністю і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю кримінального правопорушення та встановленню істини по справі, матеріальна шкода злочином не завдана, тому, з врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України.
Обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд
П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя