Справа № 141/154/17
У Х В А ЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2017 року смт. Оратів

Слідчий суддя Оратівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
слідчого СВ Оратівського відділення поліції Гайсинського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4
підозрюваного ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Оратів клопотання слідчого СВ Оратівського відділення поліції Гайсинського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 01.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербівка Оратівського району Вінницької області, українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше неодноразово судимого, -
В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Оратівського відділення поліції Гайсинського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, погодженим із прокурором Оратівського відділу Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 01.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .
Клопотання мотивоване тим, що 28.12.2016 приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 житель АДРЕСА_1 , вступивши у попередню змову із своїм ріднім братом ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_1 за пропозицією ОСОБА_5 з метою заволодіння чужим майном прибули до господарського підсобного приміщення домогосподарства в АДРЕСА_1 , де з метою викрадення чужого майна, проникли через металеву хвіртку, яка була не зачинена, на територію домогосподарства, яке належить ОСОБА_7 і скориставшись відсутністю власника, таємно, з корисливих мотивів з ціллю наживи здійснили крадіжку одного полімерного мішка білого кольору із вмістом кукурудзи масою 51 кг.
Викрадене майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 власноруч віднесли до домогосподарства, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 та обміняли у гр. ОСОБА_8 на 1 літр горілки.
Згідно висновку експерта №503/17-21 від 13.02.2017 року ринкова вартість одного кілограма зерна кукурудзи сорту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » станом на 28.12.2016 року складала 4,10 (чотири гривні 10 коп.).
Своїми умисними діями, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 завдали ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 209,1 грн.
Таким чином ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: допитами свідків, допитом потерпілого, протоколами огляду місця події, повідомленням про підозру, слідчим експериментом , висновком експерта, допитом підозрюваного, протоколом пред`явлення для впізнання.
20.02.2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Крім цього, під час допиту підозрюваного ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі
В ході досудового слідства встановлено наявність ризиків які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 6років.
Крім того, підозрюваний не відбувши покарання за вчинення злочину проти власності (вирок Оратівського районного суду від 31.05.2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року6 місяців обмеження волі, за ч.1 ст.122 КК України до 1 року обмеження волі, із застосуванням ст.70 КК України встановлено остаточне покарання у вигляді 1 рік 6 місяців обмеження волі) підозрюється у вчиненні нового умисного злочину таємного викрадення чужого майна, що свідчить про наявність ризику можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень.
Звертаючись до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 слідчий вважає, що ним враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, репутацію підозрюваного, який за місцем проживання характеризується негативно, схильний до вчинення правопорушень, зловживає спиртними напоями, відсутності в нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, тому вважає, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків, а тому слідчий просить обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 .
У судовому засіданні слідчий СВ Оратівського відділення поліції Гайсинського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 клопотання та його мотиви підтримали повністю, просили задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні проти обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував, оскільки на усі виклики слідчого та прокурора під час досудового розслідування він з`являвся, обов`язків підозрюваного не порушував. Просить застосувати більш м`який запобіжний захід.
Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали поданого клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, який є тяжким злочином, та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.
Згідно із змістом ст.ст.131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7)майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8 )наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчинення іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визначено право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Для обрання тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (Рішення Європейського Суду з прав людини від 12 січня 2012 року у справі Тодоров проти України, заява №16717/05).
Враховуючи, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Так, згідно правових позицій, викладених у рішеннях ЄСПЛ "Томасі проти Франції" 27.08.1992 р, та "В. проти Швейцарії" 26.01.1993 р., сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки б це суперечило презумпції невинуватості, а небезпека можливості переховуватись від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин не може бути виправданням в її утриманні під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватись не лише у світлі тяжкості покарання, але і виходячи з усіх інших обставин, які можуть підтвердити наявність такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.
В судовому рішенні ЄСПЛ у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (Заява N 4785/02) зазначено наступне: 48. Суд повторює, що пункт 3 статті 5 Конвенції гарантує особам, затриманим або взятим під варту за підозрою у вчиненні злочину, захист від свавільного чи безпідставного позбавлення свободи. Пункт 3 статті 5 Конвенції має на меті забезпечення негайного й автоматичного судового контролю за затриманням особи поліцією чи адміністративним затриманням, здійсненого відповідно до підпункту "c" пункту 1 статті 5 Конвенції (рішення у справі "Гаркманн проти Естонії", заява N 2192/03, п. 36, рішення від 11 липня 2006 року, з наведеними посиланнями).
Згідно рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року у справі № 1-23/2003, запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, а запобіжний захід - тримання під вартою може бути застосований лише у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його припинити.
Відповідно до положення ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Прокурором не наведено виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. Ним не наведено переконливих доводів стосовно того, що обвинувачений може ухилятись від суду, чи іншим чином перешкоджати правосуддю, а ризик впливу на свідків може бути мінімізований за рахунок інших запобіжних заходів.
Оскільки прокурор в судовому засіданні не довів, що для запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України необхідне застосування відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання слідчого задоволенню не підлягає.
Однак, метою застосування запобіжного заходу у відповідності до ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Тому, слідчий суддя вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, які підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
З огляду на викладене, зважаючи на відсутність даних, які свідчили б про порушення принципу співрозмірності між метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правом ОСОБА_5 на особисту недоторканість, в обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та застосувати відносно нього більш м`який запобіжній захід у вигляді домашнього арешту на строк, який не перевищує двох місяців, оскільки саме такий запобіжний захід є достатнім для запобігання ризику вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень та зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 181, 184, 186, 193, 195, 196, 205, 395 КПК України -
УХВАЛИВ :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Оратівського відділення поліції Гайсинського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 01.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 - відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербівка Оратівського району Вінницької області, українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше неодноразово судимого- запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 (два) місяці до 23 квітня 2017 року.
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербівка Оратівського району Вінницької області, українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше неодноразово судимого, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;
- не відлучатися із місця проживання по АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду .
Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_5 негайно після її оголошення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя
Оратівського районного суду
Вінницької області ОСОБА_1