23.12.2016
Справа № 642/8092/16-к
Провадження № 1 кс/642/2079/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2016 р слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 про тимчасовий доступ до речей і документів ,-
В С Т А Н О В И В:
23.12.2016 року старша слідча СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим 14.12.2016 року прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про тимчасовий доступ до речей і документів юридичної особи.

Вивчивши клопотання та додані до нього документи слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення вищевказаного клопотання слідчій виходячи з наступного.

В поданому клопотання слідча зазначає, що Cлідчим Управлінням ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001047, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 3 ст. 191 КК України за фактом розтрати бюджетних грошових коштів службовими особами УДПППЗ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які діяли за попередньою змовою з невстановленими особами в інтересах третіх осіб, при здійсненні тендерних закупівель.

Діючий Кримінальний процесуальний кодекс (КПК) передбачає застосування низки заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості такого провадження. Зокрема, це є (стаття 131 КПК) таки заходи, як: виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; накладення грошового стягнення; тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; відсторонення від посади; тимчасовий доступ до речей і документів; тимчасове вилучення майна; арешт майна; затримання особи і запобіжні заходи.
За загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження вони застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 132 КПК). У принципі, єдиним винятком з цього правила є самостійне застосування виклику, для якого слідчому або прокурору не потрібна ухвала слідчого судді або суду.
Відповідно до роз`яснень від 15.10.2013 року № 1-1640/0/14-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ на лист Голови ради суддів загальних судів від 18.09.2013 № 9рсзс-673/13 (вх. № 1415/0/1-13 від 23.09.2013) щодо надання мяч роз`яснень положень ч. 2 ст. 132 Кримінального процесуального кодексу України (КПК) стосовно визначення територіальної підсудності розгляду клопотань про забезпечення заходів кримінального провадження, повідомляє наступне.
Відповідно до частини 2 статті 132 КПК клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Аналогічну норму містить частина 1 ст. 184 КПК.
Відсутність у КПК чіткого визначення поняття "місце розташування органу досудового розслідування" призводить до того, що правоохоронні органи, які складаються зі структурних підрозділів, фактично розташованих в межах територіальної юрисдикції різних судів, допускають вільне трактування цього поняття та на власний розсуд визначають суд, до якого вносять клопотання про забезпечення заходів кримінального провадження.
Така практика призвела до надходження численних апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів, винесених за наслідками розгляду таких клопотань, з підстав порушення, на думку заявників, правил підсудності.
Так, відповідно до статті 38 КПК органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є слідчі підрозділи органів внутрішніх справ, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів державного бюро розслідувань.
Разом із тим на відміну від КПК 1960 р. чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб - слідчих відповідних правоохоронних органів, а відповідні державні установи.
Враховуючи викладене, а також на підставі системного аналізу зазначених норм КПК можна зробити висновок, що органом досудового розслідування є не слідчий підрозділ, а відповідний орган внутрішніх справ, безпеки чи прокуратури, до складу якого входить цей слідчий підрозділ.
Отже, фактичне місцезнаходження структурного підрозділу не є визначальним фактором для вирішення питання щодо місця розгляду клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки територіальна підсудність повинна визначатись не за фактичним місцем розташування слідчого підрозділу, а за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.
Додані до клопотання документи не містять даних, що досудове розслідування по кримінальному провадженню проводиться слідчим відділом Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області ( м. Харків), який розташований на території Холодногірського району м. Харкова, а навпаки слідчим суддею встановлено, що Слідчим Управлінням ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001047, про що прямо зазначено слідчим в поданому клопотанні.

Таким чином дане клопотання не підсудне Ленінському районному суду м. Харкова, а повинно розглядатись Київським районним судом м. Харкова за місцем знаходження розташування відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ, який проводить досудове розслідування.
Керуючись ст.132 КПК України,-

У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 про тимчасовий доступ до речей і документів повернути слідчій ОСОБА_2 оскільки воно не підлягає розгляду у Ленінському районному суді м. Харкова .

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1