Справа № 522/4566/17
№ 1-кс/522/4321/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про скасування арешту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з заявою про скасування арешту, у якому просить скасувати арешт з нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою слідчого Приморського РВ ОМУ ГУМВС України ОСОБА_4 б/н від 26.01.2011 року, що належить їй на праві приватної власності.

З заяви вбачається, що 26.01.2011 р. постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 було накладено арешт на цокольне нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене приміщення належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

У зв`язку з цим, власник майна звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту з майна накладеного 26.01.2011 р.

Заявник у судовому засіданні підтримала заяву у повному обсязі та наполягала на її задоволені.

Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явились. Про дату та час його проведення були повідомлені належним чином.

Заслухавши заявника, розглянувши матеріали судового провадження, суд прийшов до висновку, що заява про скасування арешту підлягає задоволенню з наступних підстав.

26.01.2011 р. постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 було накладено арешт на цокольне нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене приміщення належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

19 травня 2016 року її представником до Приморського ВП ГУНП в Одеській області був поданий адвокатський запит № 84-05/16 про надання інформації чи існує кримінальна справа в рамках якої був накладений арешт на приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить їй на праві власності, чи приймалося остаточне рішення в кримінальній справі, та чи приймалося рішення про скасування арешту з приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Надання відповіді на адвокатський запит було покладено на слідчого Приморського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 . Останнім було повідомлено, що ним планується подання заяв до державного реєстратора для скасування арешту, в тому числі й по приміщенню за адресою: АДРЕСА_1 .

Пізніше від слідчого ОСОБА_5 було отримано інформацію, що він звільнений з посади слідчого Приморського ВП ГУНП в Одеській області, а відтак потрібно отримувати інформацію безпосередньо у Приморському відділі поліції про те, якому слідчому доручено скасування арешту.

29 вересня 2016 року представником був поданий аналогічний адвокатський запит до Приморського ВП ГУНП в Одеській області № 173-09/16 про надання інформації чи скасований арешт з приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Рекордна, 25а.

21.10.2016 р. на адресу представника надійшла відповідь № 10.4089-13 з Одеської місцевої прокуратури № 3.

Відповіддю повідомляється, що арешт нежитлового приміщення за адресою вул. Рекордна, 25а, накладений в рамках кримінального провадження № 0004089.

03.07.2016 р. по кримінальному провадженню № 0004089 від 08.05.2013 р. слідчим ОСОБА_5 складено та погоджено з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 обвинувальний акт за обвинуваченням гр. ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України.

Також у відповіді зазначено, що 28.07.2016 р. ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, обвинувальний акт з додатками до нього у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було повернуто прокурору Одеської місцевої прокуратури № 3, у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК для усунення недоліків.

Станом на сьогодні, кримінальне провадження № 0004089 від 08.05.2013 р. перебуває на стадії досудового розслідування.

ОСОБА_3 не є стороною по кримінальному провадженню № 0004089 від 08.05.2013 р., та майно, на яке накладено арешт не є доказом злочину по зазначеному кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто, наразі порушуються її права та інтереси щодо можливості здійснення належним чином права власності на майно, що належить на праві власності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, що до якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю, або частково. Таке клопотання під час доеудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Таким чином, законодавцем надано право звернення з таким клопотанням, у даному конкретному випадку, виключно власнику або володільцю майна.

Частиною 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Таким чином, положеннями КПК України передбачені два самостійні інститути забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ст. 170 КПК України), а також накладення арешту на речі, майно та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна та визнанні у справі речовими доказами (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України).

При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2 ст. 170 КПК України).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий судця повинен врахувати: існування обгрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна: наслідки арешту майна для третіх осіб: розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Арешт майна з підстав, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та було набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, наявність арешту на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , коли для цього немає підстав є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, яка встановлює, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Таким чином, у зв`язку з відсутністю підстав вважати, що майно нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є доказом злочину, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України, та у зв`язку з тим, що арешт майна порушує право ОСОБА_3 вільного володіння, користування та розпорядження майном, що належить їй на праві приватної власності, та не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 173-174, 318-380 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_3 про скасування арешту задовільнити.

Скасувати арешт з нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою слідчого Приморського РВ ОМУ ГУМВС України ОСОБА_4 б/н від 26.01.2011 року, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

29.03.2017