Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/119/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 309 (229-5, 229-8) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.02.2017 року м. Кропивницький

Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
переглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційними скаргами адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, із середньою освітою, безробітного, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-22.01.2009 року вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 317, ч. 5 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки;
-28.02.2012 року вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 317, ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років шість місяців з конфіскацією всього належного на праві власності майна; ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області за наслідками перегляду вироку пом`якшено визначене покарання, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років шість місяців з конфіскацією всього належного на праві власності майна; звільнений від відбування покарання умовно-достроково ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 12.06.2015 року на два роки один місяць вісім днів,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 311 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців; за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за попереднім вироком, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці.

Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі 880 гривень 40 копійок на залучення експерта.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення: незаконного виготовлення, зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах без мети збуту, вчиненого особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України; незаконного придбання, зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення наркотичних засобів, вчиненого повторно.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням та судом спосіб, час та місці, виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - опій ацетильований, без мети збуту.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір та діючи умисно, ОСОБА_8 виготовлений особливо небезпечний наркотичний засіб розлив у медичні шприци, які залишив незаконно зберігати за місцем свого фактичного мешкання для особистого вживання, тим самим вчинив незаконне виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, без мети збуту, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України.

В подальшому, 02 червня 2016 року, в період часу з 10 години 40 хвилин до 11 години 20 хвилин, у домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда, в присутності понятих було проведено обшук.

В ході обшуку у вказаному домоволодінні, в житловій кімнаті, виявлено та вилучено медичний ін`єкційний шприц об`ємом 5 мл, в якому мається речовина коричневого кольору близько 1 мл; медичний ін`єкційний шприц об`ємом 5 мл, в якому мається речовина зеленого кольору близько 3,2 мл; медичний ін`єкційний шприц об`ємом 20 мл, в якому мається речовина коричневого кольору близько 13 мл; медичний ін`єкційний шприц об`ємом 20 мл, в якому мається речовина коричневого кольору близько 20 мл; скляну прозору ємкість (пляшку) з темного скла з текстом «Аміаку розчин 10%» з вмістом рідини коричневого кольору 31,706 грама, яка відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 433 від 14.06.2016 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено опій ацетильований, загальна маса, якого в перерахунку на суху речовину, становить 3,296 грама, яку ОСОБА_8 незаконно виготовив та зберігав у великих розмірах без мети збуту.

Крім того, ОСОБА_8 , у невстановленому місці та у невстановлений час, незаконно, повторно придбав ангідрид оцтової кислоти для подальшого виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу - опію ацетильованого, тим самим вчинив незаконне придбання прекурсору.

Реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно, ОСОБА_8 придбаний прекурсор незаконно зберігав за місцем свого фактичного мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , - з метою їх використання для виготовлення наркотичних засобів, тим самим вчинив незаконне зберігання прекурсору для подальшого виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинене повторно.

У подальшому, 02 червня 2016 року, в період часу з 10 години 40 хвилин до 11 години 20 хвилин, у домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда, в присутності понятих було проведено обшук.

В ході обшуку у вказаному домоволодінні було виявлено та вилучено у коридорі та у ванній кімнаті медичний ін`єкційний шприц об`ємом 5 мл, в якому мається речовина прозорого кольору близько 1,8 мл; медичний ін`єкційний шприц об`ємом 5 мл, в якому мається речовина прозорого кольору близько 1 мл; медичний ін`єкційний шприц об`ємом 20 мл, в якому мається речовина прозорого кольору близько 3 мл, яка відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 433 від 14.06.2016 року є ангідридною оцтовою кислотою, яка віднесена до прекурсорів, загальна маса, якого в перерахунку на суху речовину, становить 6,206 грама, яку ОСОБА_10 незаконно придбав та зберігав для подальшого виготовлення наркотичного засобу, повторно.

Вирок суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку адвокатом обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 та прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 .

В апеляційних скаргах:

-адвокат обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_8 мінімальне покарання у межах санкції частин статей обвинувачення.

В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.

Вважає визначене судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання занадто суворим.

Зазначає, що судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_8 покарання, враховано не у повній мірі обставини, які пом`якшують покарання.

Як йдеться у вироку, як обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, враховано: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання, - не встановлено.

Однак, за переконанням сторони захисту, судом не достатньо враховано ставлення обвинуваченого до вчиненого, дані, що характеризують особу обвинуваченого, стан його здоров`я, зокрема, те, що обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, з 17 лютого 2016 року перебував на замісному підтримуючому режимі, страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, є ВІЛ-інфікованим.

За станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_8 потребує лікування, щадливого режиму, що не може бути забезпечено за умови перебування у місцях позбавлення волі тривалий час.

З урахуванням вказаних обставин, на думку сторони захисту, суд першої інстанції мав підстави визначити ОСОБА_8 мінімальне у межах санкцій частин статей обвинувачення покарання;

-прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку із неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та визначити покарання: за ч. 2 ст. 311 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки, за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки; на підстав ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада 2016 року, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Кваліфікація дій та доведеність винуватості ОСОБА_8 стороною обвинувачення не оспорюється.

В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.

Прокурор у кримінальному провадженні зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, вимог закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, на застосування положень ст. 71 КК України, що не підлягали застосуванню, та не застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, що підлягали застосуванню у даному випадку.

Як встановлено, ОСОБА_8 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда 01 листопада 2016 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців; на підставі ст. 71 КК України , до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2012 року, і визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Вказаний вирок від 01 листопада 2016 року, судом першої інстанції не прийнято до уваги, і при визначенні ОСОБА_8 остаточного покарання, безпідставно приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 28 лютого2012 року, що вже було застосовано при ухваленні вироку судом 01 листопада 2016 року.

Проте, у даному випадку, остаточне покарання ОСОБА_8 має бути визначене на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Крім того, прокурор у кримінальному провадженні вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання, - є явно несправедливим через м`якість.

Зауважує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 є особою, яка тричі притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, в тому числі, - за тяжкі злочини, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, вчинив злочини в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу поведінкових та психічних розладів особистості внаслідок вживання канабіоїдів та опіоїдів, не працює, отже, на переконання прокурора, - обвинувачений позитивних висновків не зробив, на шлях виправлення не став.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку прокурора, який повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та визначити покарання: за ч. 2 ст. 311 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки, за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки; на підстав ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада 2016 року, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, думку сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив залишити призначене йому судом першої інстанції покарання, адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , яка підтримала процесуальну позицію свого підзахисного та підтримала апеляційну скаргу прокурора в частині необхідного застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, але заперечила цю апеляційну скаргу в іншій частині, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відтак, зважаючи на те, що доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 ніким із учасників судового провадження, у тому числі самим обвинуваченим не оскаржується, колегія суддів не надає юридичної оцінки доказам по кримінальному провадженню, та вважає вину ОСОБА_8 у вчиненні незаконного виготовлення, зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах без мети збуту, вчиненого особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України; незаконного придбання, зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення наркотичних засобів, вчиненого повторно доведеною, а кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311 КК України правильною.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції правильно, відповідно до ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, що відносяться до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю свого проживання, раніше неодноразово судимий, злочин вчинив у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, перебуває під клінічним наглядом на замісному підтримуючому режимі з 17.02.2016 року у КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання канабіоїдів та опіоїдів, синдром залежності з 2009 року, обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого лише за умови його ізоляції від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі, у межах санкцій частин статей обвинувачення, за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 ч. 1 КК України.
Призначений вид та міра покарання у даному випадку є обґрунтованими, покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, є таке, що відповідає меті покарання, визначені ст. 50 КК України.

Разом із тим, є слушними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання неправильно застосовано положення ст. 71 КК України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченим в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 Кримінального кодексу України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, при визначенні обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання, застосував положення ст. 71 КК України, та до призначеного покарання частково приєднав невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2012 року.

Разом із тим, встановлено, що ОСОБА_8 засуджений також вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда 01 листопада 2016 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.

При цьому, цим же вироком місцевого суду, при визначенні ОСОБА_8 остаточного покарання, застосовано положення ст. 71 КК України та частково приєднано до призначеного ОСОБА_8 покарання невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2012 року, і таким чином, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки (аркуш провадження 109 том 2).

Кримінальні правопорушення, за які засуджено ОСОБА_8 оскаржуваним наразі вироком суду першої інстанції, вчинені у червні 2016 року, - до постановлення вироку Ленінським районним судом м. Кіровограда 01 листопада 2016 року.

Зважаючи на зазначене, при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання підлягали застосуванню положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Тож, судом першої інстанції, при ухваленні вироку 15 листопада 2016 року та визначенні ОСОБА_8 остаточного покарання, помилково застосовано положення ст. 71 КК України.

Тому, зважаючи на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність змінити оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, і застосувати щодо ОСОБА_8 , при визначенні йому остаточного покарання, положення ч. 4 ст. 70 КК України, визначивши останньому остаточне покарання за сукупністю злочинів.

Також, прокурор в апеляційній скарзі вказує на невідповідність призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Прокурор вказує, що судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання недостатньо враховано наступне: обвинувачений ОСОБА_8 є особою, яка тричі притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, в тому числі, - за тяжкі злочини, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, вчинив злочини в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу поведінкових та психічних розладів особистості внаслідок вживання канабіоїдів та опіоїдів, не працює, отже, обвинувачений позитивних висновків не зробив, на шлях виправлення не став.

За таких обставин, прокурор просить збільшити строк призначеного ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311 КК України покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, до чотирьох років; та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, визначеного вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада 2016 року, більш суворим покаранням, запропонованим прокурором за даним вироком, визначити ОСОБА_8 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Вказані доводи апеляційної скарги прокурора задоволенню не підлягають.

Перелічені прокурором в апеляційній скарзі обставини, що їх наведено вище, як дані про особу обвинуваченого (неодноразові судимості, вчинення злочинів у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та інші), - належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, про що безпосередньо зазначено у вироку, із наведенням цих обставин (аркуш провадження 82 том 2, вирок).

Проте, вказані обставини оцінені судом першої інстанції у сукупності із позитивними характеристиками особи обвинуваченого, обставинами, які пом`якшують обвинуваченому покарання, та із урахуванням відсутності обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання, - і на підставі чого призначене судом першої інстанції покарання є виваженим, обґрунтованим та достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, є відповідним особі обвинуваченого та тяжкості кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. п. 21, 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року: Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК. Застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд повинен зазначити у вироку, про яке саме покарання

йдеться - основне чи додаткове ; Принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що

входять до сукупності, як однакових, так і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

Зважаючи на те, що при визначенні покарання ОСОБА_8 підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 70 КК України, а призначене обвинуваченому покарання за попереднім вироком є однаковим за видом та розміром із покаранням, визначеним оскаржуваним наразі вироком суду першої інстанції, а саме - у виді позбавлення волі на строк три роки, - покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, визначається за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань (за вироком від 01 листопада 2016 року та за вироком від 15 листопада 2016 року), а не шляхом поглинення покарань.

Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню, - в частині необхідного застосування при призначенні обвинуваченому покарання положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 просить в апеляційній скарзі пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, визначивши таке покарання мінімальне у межах санкцій частин статей обвинувачення, посилаючись на те, що: судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_8 покарання, враховано не у повній мірі обставини, які пом`якшують покарання; при цьому, обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання, - не встановлено; не достатньо враховано ставлення обвинуваченого до вчиненого, дані, що характеризують особу обвинуваченого, стан його здоров`я, зокрема, те, що обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, з 17 лютого 2016 року перебував на замісному підтримуючому режимі, страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, є ВІЛ-інфікованим, тощо.

Згідно із п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року: Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті

(санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як те зазначалося вище, судом першої інстанції належно враховано як характеристики особи обвинуваченого (в тому числі й стан здоров`я обвинуваченого), так і обставини, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Вказане у сукупності надало суду підстав до призначення обвинуваченому покарання майже мінімального у межах санкцій частин статей обвинувачення.

Проте, разом із тим, судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_8 покарання цілком обґрунтовано зважено та враховано, що обвинувачений є неодноразово судимим, на шлях виправлення не став, вчинивши кримінальні правопорушення у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Крім того, як, наразі, встановлено, ОСОБА_8 також засуджений вироком місцевого суду 01 листопада 2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, тобто, аналогічного, у сфері обігу наркотичних засобів.

Зазначене об`єктивно надає підстав вважати, що більш м`яке покарання, ніж його визначено ОСОБА_8 , за вказаних обставин, - не відповідатиме загальним засадам покарання та не досягне меті покарання.

Відтак, доводи апеляційної скарги адвоката свого підтвердження не знайшли та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення та про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора, - в частині призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, і змінює оскаржуваний вирок суду першої інстанції в означеній частині, залишивши його без змін в іншій частині.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 413, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_8 змінити у частині призначення покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим за:

ч. 2 ст. 311 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців;

ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, частково приєднати до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада 2016 року, - визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці.

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4