Стр. 1 із 3
Справа № 303/3293/14-к
№ 1-кп/303/61/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2017 року м.Мукачево
МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 12.03.2014 року про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.368 КК України,
з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В :
До Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з прокуратури Закарпатської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2014 року за № 0000049 про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.368 КК України.
Прокурор просив призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.368 КК України, на підставі обвинувального акту, вважаючи, що обвинувальний акт відповідає всім вимогам КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту відсутні.
Потерпіла ОСОБА_9 підтримала позицію прокурора.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечили проти призначення обвинувального акта до розгляду.
Захисник ОСОБА_5 вважає, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження не може бути призначено, а обвинувальний акт слід повернути прокурору, про що заявив письмове клопотання. Мотивував свою позицію тим, що в обвинувальному акті має місце невідповідність кваліфікації правопорушення, суперечність дат у обвинуваченні та невідповідність фактичним обставинам, неконкретизованість обвинувачення, висунення обвинувачення поза межами процесуальних строків, а також безпідставне затвердження обвинувального акту, складеного прокурором. Зазначене порушує право обвинувачених на належний захист.
Заслухавши думки прокурора, потерпілої, обвинувачених та їх захисника, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного.
У відповідності до ст.2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями
Стр. 2 із 3
кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє верховенство права.
Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Частиною 4 статті 110 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до правової кваліфікації кримінального правопорушення, викладеної в обвинувальному акті, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України (в редакції Закону № 221-VІІ від 18.04.2013, зі змінами внесеними Законами № 1698-VІІ від 14.10.2014 та № 889-VІІІ від 10.12.2015), тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб та поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
У той же час з викладу фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вбачається, що вказане кримінальне правопорушення було вчинене ними 10 березня 2013 року та в період з 04 по 22 березня 2014 року, тобто до набрання чинності вказаної редакції частини 4 статті 368 КК України.
На час вказаних подій кримінальна відповідальність за одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб та поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, як зазначено в обвинувальному акті, була передбачена ч.3 ст.368 КК України.
Таким чином в обвинувальному акті у викладі правової кваліфікації діяння, вчиненого обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , наявна суперечність між назвою частини статті 368 КК України та її диспозицією.
Також має місце суперечність у датах вчинення кримінального правопорушення, зокрема, у викладі фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, та формулюванні обвинувачення вказаного обвинувального акта зазначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчиняли неправомірні дії 02, 04 березня 2014 року та після цього 10 березня 2013 року.
Відповідно до частини першої статті 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод
Стр. 3 із 3
вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» ; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії»).
Вищевказані недоліки обвинувального акту, зокрема, суперечності у правовій кваліфікації та у часі вчинення злочину порушують право обвинувачених на захист, яке гарантується кожній особі приписами п.«с» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення якої узгоджуються з ст.20 Кримінального процесуального кодексу України.
Також обвинувальний акт не відповідає вимогам п.7 ч.2 ст.291 КПК України, а саме у заключній частині не містить відомостей про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Вказівка на відсутність шкоди суперечить викладу фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, та формулюванню обвинувачення, у яких вказано розміри неправомірної вигоди та особу потерпілої.
У той же час не заслуговують на увагу доводи захисника про висунення обвинувачення поза межами процесуальних строків, а також безпідставне затвердження обвинувального акту, складеного прокурором.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.368 КК України, не відповідає вимогам ст.20 та п.7 ч.2 ст.291 КПК України, а тому разом з додатками підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст.314 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Клопотання захисника ОСОБА_5 задоволити.
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 12.03.2014 року про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.368 КК України, повернути прокурору прокуратури Закарпатської області.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3