Справа №585/3271/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/373/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 585/3271/15-к за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , раніше судима

визнана винуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі перший заступник прокурора Сумської області ОСОБА_11 , не оспорюючи доведення вини та кваліфікації дій ОСОБА_9 , просить змінити вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вважати ОСОБА_9 засудженою: за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до штрафу в розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.; за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.04.2015 у виді одного місяця позбавлення волі та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік один місяць. Строк відбування покарання рахувати з 27.09.2016. В іншій частині вирок суду залишити без змін. Свої вимоги обгрунтовує тим, що суд неправильно призначив ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту, оскільки на момент вчинення одного із злочинів вона була у стані вагітності, а на момент вчинення обох мала на утриманні трирічну дитину. Крім того, дійшовши обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченій покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України, суд першої інстанції безпідставно не застосував вказану норму закону також і при призначенні їй покарання за ч.2 ст.185 КК України.

За вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2017 ОСОБА_9 визнана винуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 і ч.2 ст.185 КК України і їй призначено покарання: за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк шість місяців. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.04.2015 у виді одного місяця позбавлення волі та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік один місяць.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_9 було зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 27.09.2016 по 23.02.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 15 000 грн. майнової шкоди та на користь держави 122,76 грн. за проведення експертизи.

Відповідно до вироку суду 14.10.2015 близько 13-00 години ОСОБА_9 незаконно проникла до будинку по АДРЕСА_2 , де в одній із кімнат таємно викрала жіночі чоботи, чим завдала потерпілій ОСОБА_13 майнової шкоди в розмірі 1275 грн.

12.12.2015 близько 13-00 години ОСОБА_9 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , таємно, повторно викрала з підвіконня кімнати золотий перстень вагою 13,22 г, чим завдала потерпілому ОСОБА_14 майнової шкоди в розмірі 27 762 грн.

20.05.2016 близько 22-00 години ОСОБА_9 пройшла на неогороджену ділянку городу за будинком по АДРЕСА_4 , де таємно, повторно вирвала городину на загальну суму 221 грн., чим заподіяла потерпілій ОСОБА_15 майнової шкоди у вказаному розмірі.

26.07.2016 близько 18-00 години ОСОБА_9 незаконно проникла до будинку по АДРЕСА_5 , звідки таємно викрала різне майно, а також платіжну картку, якою 27.07.2016 близько 12-16 години розраховувалася за покупки в магазині на суму 57 грн., чим завдала потерпілому ОСОБА_16 майнової шкоди на загальну суму 3981,60 грн.

07.08.2016 близько 21-00 години ОСОБА_9 , перебуваючи на міському пляжі на березі річки Сула в м. Ромни, навпроти бази відпочинку «Козацька пристань», таємно, повторно викрала з ковдри, яка лежала на землі мобільний телефон із чохлом та стартовим пакетом, чим завдала потерпілій ОСОБА_17 майнової шкоди на загальну суму 629,00 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора області, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК України, а також призначене їй покарання, в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Так, з вироку суду вбачається, що вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2017 ОСОБА_9 була визнана винуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 і ч.2 ст.185 КК України і судом їй призначено покарання: за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк шість місяців.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин відповідно до положень Загальної частини КК України, ч.3 ст.60 якої визначено, що арешт не застосовується до жінок, які мають дітей віком до семи років.

Суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального закону, оскільки на момент ухвалення вироку від 23.02.2017 ОСОБА_9 мала двох дітей 02.08.2012 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому суд не мав права призначати обвинуваченій покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності до приписів ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Крім того, дійшовши висновку про можливість призначення ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України, за ч.2 ст.185 КК України суд першої інстанції призначив їй покарання в межах санкції даної норми кримінального закону, не умотивувавши свій висновок з цього питання, допустивши тим самим порушення права обвинуваченого на вмотивованість судового рішення, що є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30).

У правовій позиції рішення Верховного Суду України у справі стосовно К. зазначено, що, норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст.65 КК України, в якій установлено загальні засади призначення покарання.

Згідно з ч.1 цієї норми закону суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, в тому числі й ті положення, що передбачені ч.3 ст.60 КК України.

Незважаючи на свій же висновок у вироку щодо наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які мали місце при вчиненні обох інкримінованих їй злочинів, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження не врахував вказаних вище вимог кримінального закону та ухвалив необґрунтоване та невмотивоване рішення про призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.69 КК України лише за ч.3 ст.185 КК України, а за ч.2 ст.185 КК України в межах санкції частини статті, а тому і ці доводи прокурора заслуговують на увагу.

В той же час, знаходячи підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а тому в цій частині вона задоволенню не підлягає.

Крім того, є необґрунтованими і доводи прокурора про те, що покарання у виді арешту не може бути призначене в даному випадку через те, що саме на момент вчинення одного із злочинів вона була у стані вагітності, а на момент вчинення обох мала трирічну дитину, оскільки стан вагітності та наявність дитини є перешкодою для призначення покарання у виді арешту лише в тому випадку, якщо ці обставини мали місце не на момент вчинення злочину, а на момент ухвалення вироку суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року відносно ОСОБА_18 змінити в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_19 засудженою за ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК України та призначити їй покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.;

- за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.04.2015 у виді одного місяця позбавлення волі та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік один місяць.

Зарахувати ОСОБА_20 у строк відбування покарання:

- час попереднього ув`язнення з 27.09.2016 по 20.06.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- час попереднього ув`язнення з 21.06.2017 по 18.07.2017 включно день за день;

- час відбування покарання за попереднім вироком з 29.08.2016 по 26.09.2016 включно день за день.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4