НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
10 липня 2017 року Справа № 322/507/17

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Любицьке Новомиколаївського району Запорізької області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, має середню освіту, не заміжня, раніше не судима:

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:
Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.04.2017 за № 0000125, 29.03.2017, близько 08 год. 20 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , у ході сварки з ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, нанесла останній кілька ударів кулаками по обличчю та нозі, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження: закритий перелом кісток носу, без зміщення фрагментів, синець і травматичний набряк м`яких тканин спинки носу; множинні садна обличчя, поверхневі рани на червоній облямівці і на шкірі нижньої губи зліва; рубець правої брови, що утворився на місці поверхневої рани, яка зажила; синець лівого стегна.

Відповідно до висновку експерта № 51 від 06.04.2017, зазначені тілесні ушкодження у громадянки ОСОБА_5 утворилися в результаті множинних травматичних дій тупими об`єктами, з обмеженою травмуючою поверхнею, які прийшлись: не менше п`яти в область обличчя, та одне в область лівого стегна. Тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_5 кваліфікуються: закритий перелом кісток носа, з травматичним набряком м`яких тканин і синцем спинки носа, пов`язаний з розладом здоров`я на строк понад 6 але не більше 21 дня, а тому кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; множинні садна обличчя, поверхневі рани на червоній облямівці і на шкірі нижньої губи зліва та поверхнева рана правої брови, яка зажила з утворенням рубця, а також синець лівого стегна які викликали розлад здоров`я не більш ніж на 6 днів, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Зазначені дії ОСОБА_4 під час досудового розслідування були кваліфіковані за частиною другою статті 125 КК України, а саме як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_4 , після роз`яснення їй судом суті обвинувачення, заперечила свою вину у вчиненні злочину, пояснивши, що захищалася від дій потерпілої, а також не визнала пред`явлений потерпілою цивільний позов на суму 3170,00 грн., з яких 170,00 грн. матеріальна шкода, а 3000,00 грн. моральна шкода.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 пояснила, що вона разом з матір`ю 29.03.2017, близько 08 год. 20 хв., знаходилася на АДРЕСА_1 , де чекали на приїзд продавця хлібу. Поряд також знаходилися односельці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В цей час мати обвинуваченої, яка погано чує через похилий вік, 97 років, передала потерпілій ОСОБА_5 записку, в якій просила потерпілу не турбувати її у нічний час, на що потерпіла почала заперечувати, виказуючи своє незадоволення безпідставними, на її думку, претензіями до неї. Після цього, за словами обвинуваченої, вона почала захищати мати, внаслідок чого між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникла сварка, під час якої з боку потерпілої лунали образи на адресу обвинуваченої. Обвинувачена стверджує, що в ході сварки потерпіла перша штовхнула її руками, у відповідь на що з метою припинення дій потерпілої, обвинувачена завдала їй одного удару рукою, не стиснутою у кулак, по обличчю, внаслідок чого на обличчі потерпілої утворилися подряпини, а також впали на землю окуляри потерпілої. На подальші, за твердженням обвинуваченої, активні дії потерпілої вона завдала їй ще декілька ударів, але яких саме не пам`ятає, після чого їх розборонили місцевий мешканець ОСОБА_8 та продавець хлібу.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила показання обвинуваченої в частині передумов виникнення сварки між ними. Проте, потерпіла зазначила, що вона після того як зробила покупки і почала відходити з місця події, випадково зачепила ОСОБА_4 плечем, що обвинуваченою було розцінене як прояв агресії з боку потерпілої, після чого обвинувачена почала бити її, а саме завдала один удар рукою, не стиснутою у кулак, по обличчю, один удар кулаком в область носа та один удар ногою в область лівого стегна.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він не бачив початку конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а побачив бійку, яку допоміг розборонити разом з продавцем хлібу. На той момент, коли свідок побачив бійку у ОСОБА_5 вже було подряпане обличчя, і як це сталося свідкові невідомо.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що обвинувачена перша завдала потерпілій удар рукою, не стиснутою у кулак, по обличчю, а потім почала наносити удари ногами. Але, водночас, свідок не змогла підтвердити показань самої потерпілої щодо її ненавмисного поштовху обвинуваченої, зазначивши, що не бачила цього. Також, за показаннями цього свідка, вона не бачила, як обвинувачена завдавала потерпілій удар кулаком в обличчя.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що коли вона на місці події купувала хліб, обвинувачена і потерпіла знаходилися позаду неї, у зв`язку з чим вона, приблизно через одну хвилину як потерпіла відійшла з покупками, лише чула сварку, що виникла між ними, а обернувшись побачила, бійку, а саме як обвинувачена завдавала ударів потерпілій. Початку конфлікту, в тому числі того, як потерпіла зіштовхнулася з обвинуваченою, свідок ОСОБА_7 , за її словами, також не бачила.

Оцінивши вищезазначені показання обвинуваченої, потерпілої та свідків у сукупності, суд дійшов висновку про те, що ними достовірно підтверджуються факт завдання обвинуваченою ОСОБА_4 декількох ударів потерпілій, а саме одного удару рукою, не стиснутою у кулак, по обличчю, одного удару кулаком в область носа та одного удару ногою в область лівого стегна, внаслідок чого потерпілій були спричинені вищезазначені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Показаннями потерпілої та обвинуваченої підтверджується те, що безпосередньо перед нанесенням обвинуваченою ударів потерпілій, остання штовхнула її, але, при цьому, нез`ясованим залишилося питання про те, чи діяла потерпіла умисно з агресією проти обвинуваченої, чи зробила це ненавмисно, оскільки жоден зі свідків не бачив цього.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання ОСОБА_4 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд виходить з наступного.

Частина друга статті 125 КК України, інкримінована ОСОБА_4 , передбачає настання кримінальної відповідальності виключно за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

За загальним правилом частини першої статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За правилом частини першої статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Як випливає з вищенаведених доказів, що були досліджені судом під час судового розгляду, в обвинувальному акті не зазначено обставин щодо поведінки потерпілої, які безпосередньо передували агресії обвинуваченої, хоча від даних обставин залежить те, чи перебувала обвинувачена в стані необхідної чи уявної оборони.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За правилами ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (п. 3 ч. 1), обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 37 КК України уявною обороною визнаються дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази протиправного посягання з боку потерпілої. Але наявність встановленого факту поштовху з боку потерпілої, умисного чи необережного, дає достатні підстави стверджувати те, що обвинувачена, отримавши в ході сварки з потерпілою поштовх від неї, могла перебувати у стані уявної оборони коли завдавала їй ударів у відповідь.

Разом з цим, заподіяна обвинуваченою шкода потерпілій явно не відповідає небезпечності уявного посягання останньої. Водночас, суд дійшов висновку про те, що за обставин справи обвинувачена, проявивши більшу стриманість, могла усвідомити відсутність реального суспільного посягання з боку потерпілої, а отже може підлягати кримінальній відповідальності лише за заподіяння шкоди через необережність (ч. 4 ст. 37 КК України).

Проте, Кримінальним кодексом України не передбачено настання відповідальності за необережне легке тілесне ушкодження, у зв`язку з чим в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставина, передбачена пунктом 2 частини першої цієї статті (встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення), виявляється під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України цивільний позов потерпілої підлягає залишенню без розгляду.

Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази в справі відсутні.

Клопотання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу обвинуваченій під час судового розгляду не заявлялось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 349, 371, 373 376, 393, 395, 532, КПК України, суд

ухвалив:
1. ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України визнати невинуватою та виправдати за відсутністю в її діях складу злочину.

2. Цивільний позов ОСОБА_5 залишити без розгляду.

3. Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченій. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1