Справа № 152/323/17
В И Р О К
іменем України
05 травня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, не одруженої, непрацюючої, раніше судимої: 15.05.2015 року вироком Томашпільського районного суду Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин; 30.11.2016 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців з випробуванням та іспитовим строком на один рік;

Також, продовжуючи скоювати злочини, обвинувачена ОСОБА_4 10.01.2017 року приблизно о 03 годині, маючи умисел на заволодіння мідними кабелями із опор зв`язку, взявши з дому металеві плоскогубці для перерізування кабелів та санки для їх перевезення, прийшла на вулицю Жовтневу в с. Пеньківка та, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу плоскогубцями на опорі перерізала телефонний кабель, склала його на санки та, вивізши за село, обпалила ізоляційний матеріал на кабелі і мідний дріт, який залишився після цього, здала на пункт прийому в якості кольорового металу, витративши виручені від продажу кошти на власний розсуд. При цьому обвинувачена ОСОБА_4 викрала кабелю ТППеп 50*2*0,4 довжиною 110 метрів вартістю 3734,94 грн., що належить Шаргородській станційно-лінійній дільниці №1 Шаргородського районного центру телекомунікацій №243 Вінницької філії ПАТ «Укртелеком», заподіявши збитку ПАТ «Укртелеком» на суму 3734,94 грн.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
Згідно із ч.2 ст.368 КПК України, якщо особа обвинувачується у вчиненні декількох злочинів або декількох кримінальних проступків, суд вирішує питання, зазначені у пунктах 1-8 частини першої цієї статті, окремо за кожним кримінальним правопорушенням.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, «поза розумним сумнівом», що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.
Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачена, свідки сторони обвинувачення, щодо допиту яких заявлялися відповідні клопотання, досліджені документи, зібрані стороною обвинувачення.
Сторона захисту клопотань про виклик свідків захисту та приєднання і дослідження доказів, зібраних стороною захисту, не заявляла.
Представник потерпілого ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_5 , що діє на підставі довіреності (а.с.16), подала заяву про розгляд справи у відсутності представника потерпілого (а.с.60).
Будучи допитаною під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 винуватою себе у вчиненні злочинів при обставинах, які викладені в обвинувальному акті від 17.02.2017 року, визнала. Суду показала, що має на утриманні двох малолітніх дітей. Не маючи коштів для утримання сім`ї, вона вирішила вчинити крадіжку мідного кабелю з лінії телефонного зв`язку, щоб здати його в якості кольорового металобрухту, за що отримати грошові кошти. 15.12.2016 року приблизно о 01 годині вона взяла із свого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , секатор, за допомогою якого можна перерізати кабель, а також санки, щоб його перевезти, і пішла на вул. К. Маркса в с. Пеньківка, де біля парку розміщена лінія телефонного зв`язку. Переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає, вона вилізла по металевих планках на опору, де за допомогою секатора обрізала телефонний кабель в чорній ізоляційній обмотці, кинула один кінець на землю і, злізши з опори, пішла до протилежної опори, з якої також відрізала кабель за допомогою плоскогубців, але вже із землі, скільки змогла дістати рукою вгору. Кабелю було приблизно 200 метрів. Після цього вона кабель скрутила, порізала на куски, поскладала на санки і повезла за село на смітник, де обпалила ізоляційну обмотку на кабелі, вибрала мідний дріт і віднесла його додому, а наступного дня завезла в с. Рахни-Лісові, де здала на пункті прийому металобрухту, за що отримала приблизно 400 грн., які витратила на власні потреби.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_4 суду показала, що 27.12.2016 року вона знову вирішила вчинити крадіжку телефонного кабелю з лінії телефонного зв`язку, для чого приблизно о 01 годині з дому так само взяла секатор та санки і пішла в напрямку до парку, на вул. К. Маркса в с. Пеньківка. Прийшовши, вона по металевих планках на опорі так само вилізла на опору, відрізала кабель лінії зв`язку на опорі, потім з протилежної сторони, скрутила кабель, якого було приблизно 180 метрів, склала на санки і повезла на смітник, де обпалила, відділила мідний дріт, який здала невідомим їй людям за 400 грн., які витратила на власні потреби.
Також, обвинувачена ОСОБА_4 суду показала, що 10.01.2017 року, так як у неї не було коштів, вона знову вирішила вчинити крадіжку телефонного кабелю, для чого ввечері взяла із дому секатор, санки і пішла до вулиці Жовтнева в с. Пеньківка, де вилізла на горіх, відрізала телефонний кабель секатором, а з другого боку відрізала на висоті свого зросту, порізала на куски, склала на санки і відвезла на смітник та обпалила ізоляційний матеріал, відділила мідний дріт і повезла додому. Після цього відвезла мідний дріт у м. Жмеринка де здала та отримала грошові кошти приблизно 200-300 грн., які витратила на придбання продуктів та одягу для дітей і медикаментів для чоловіка, який зламав ногу. На теперішній час вона усвідомила свою протиправну поведінку, розкаюється у вчиненому, просить її суворо не карати, не позбавляти волі, призначити покарання із застосуванням випробування та іспитового строку, оскільки вона має малолітніх дітей, з якими хоче проживати та приймати участь у їх вихованні, запевняє суд, що ніколи в майбутньому не вчинятиме злочинів. Цивільний позов ПАТ «Укртелеком» вона визнає в повному обсязі, збитки, заподіяні злочином, відшкодує поступово частинами, як тільки влаштується на роботу.
Крім признання обвинуваченою ОСОБА_4 вини у вчиненні злочинів, її винуватість підтверджується наступними доказами:
- показаннями свідка ОСОБА_6 , яка суду показала, що проживає у АДРЕСА_3 . Після 19.01.2017 року, точної дати вона не пам`ятає, ввечері, до неї додому приїхав інспектор Шаргородського ВП ОСОБА_7 та повідомив, що викрадено телефонний кабель, який проходить над належною їй присадибною земельною ділянкою. Вона взяла ліхтарик і разом із інспектором поліції пішла вздовж земельної ділянки. В ході огляду було виявлено, що відсутній телефонний кабель між опорами приблизно 150 м. Також, телефонний кабель був відсутній вздовж земельної ділянки її сусідки ОСОБА_8 ;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , який суду показав, що проживає в с. Пеньківка Шаргородського району і взимку 2016 року в обідній час, коли він повернувся із роботи, побачив, що неподалік від його домогосподарства зупинився автомобіль центру електрозв`язку, з якого вийшов працівник зв`язку і повідомив, що в кінці його земельної ділянки, біля парку обірвано телефонний кабель. Він пішов поза хлів до закінчення своєї земельної ділянки, де побачив, що на опорі висить тільки кусок кабелю, а між іншими двома опорами він провис на ставок. Хто відрізав кусок телефонного кабелю, йому не відомо;
- заявами начальника Районного центру телекомунікацій №243 в м. Шаргород про пошкодження повітряної лінії зв`язку в с. Пеньківка (а.с.86, 91);
- даними, що містяться в рапортах чергового ЧЧ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 16.12.2016 року, 19.12.2016 року27.12.2016 року, 20.01.2017 року про надходження повідомлень по телефону від начальника станційно-лінійної дільниці №1 ОСОБА_10 та начальника РЦТ №243 про крадіжки телефонного кабелю повітряної лінії зв`язку у с. Пеньківка (а.с.84, 85, 90, 96);
- відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 27.12.2016 року, з якого вбачається, що місцем події є ділянка парку в с. Пеньківка Шаргородського району, через який проходить повітряна лінія зв`язку, де біля опор №№6/77 та 7/77 виявлено пошкодження телефонних кабелів на висоті п`яти метрів над землею (а.с.92);
- відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 20.01.2017 року, з якого вбачається, що місцем події є вулиця Жовтнева в с. Пеньківка Шаргородського району, через яку проходить повітряна лінія електрозв`язку, де вздовж земельних ділянок домогосподарств під №№29, 31-41 між дерев`яними опорами відсутній телефонний кабель (а.с.97);
- відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 13.02.2017 року, з якого вбачається, що місцем події є смітник за межами с. Пеньківка Шаргородського району, де виявлено місце, де ОСОБА_4 на вогнищі обпалювала ізоляційний матеріал на телефонному кабелі (а.с.104);
- протоколом огляду речі від 28.12.2016 року, з якого вбачається, що предметом огляду є шматок телефонного кабелю в ізоляції чорного кольору з маркуванням «кабель 2015 ТППзП 100х2х0,4», який видав інженер електрозв`язку ОСОБА_11 , вказавши, що зняв його із опори, де було виявлено крадіжку в с. Пеньківка (а.с.93);
- протоколом огляду речі від 14.02.2017 року, з якого вбачається, що предметом огляду є садові ножиці (секатор), які добровільно видала ОСОБА_4 , вказавши, що вказаними ножицями перерізала телефонний кабель під час його крадіжки із повітряних ліній електрозв`язку (а.с.88);
- постановою від 28.12.2016 року про визнання речовим доказом шматка кабелю в ізоляції чорного кольору з маркуванням «кабель 2015 ТППзП 100х2х0,4» та поміщення його на зберігання в кімнату речових доказів Шаргородського ВП (а.с.93);
- постановою від 14.02.2017 року про визнання металевого секатора речовим доказом та поміщення його на зберігання в кімнату речових доказів Шаргородського ВП (а.с.89);
- відомостями, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 16.02.2017 року з фототаблицею, відповідно до яких слідчий експеримент проведено з метою перевірки і уточнення відомостей шляхом відтворення дій та обстановки події злочину, а саме: перевірки і уточнення показань ОСОБА_4 по фактах крадіжок 15.12.2016 року, 27.12.2016 року, 10.01.2017 року телефонного кабелю з повітряної лінії електрозв`язку в с. Пеньківка. При цьому, вбачається, що ОСОБА_4 добровільно приймала участь у слідчому експерименті та показала свої дії і відтворила обстановку події, вказала на місця вздовж лінії електрозв`язку в с. Пеньківка, де за допомогою садових ножиців, які брала з дому, перерізала телефонний кабель на опорах, різала на куски, складала на санки та відвозила на смітник для обпалювання ізоляційного покриття (а.с.106-110);
- постановою від 15.02.2017 року про об`єднання матеріалів досудових розслідувань (а.с.105).
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 17.02.2017 року, доведена повністю.
Також, продовжуючи скоювати злочини, обвинувачена ОСОБА_4 10.01.2017 року приблизно о 03 годині, маючи умисел на заволодіння мідними кабелями із опор зв`язку, взявши з дому металеві плоскогубці для перерізування кабелів та санки для їх перевезення, прийшла на вулицю Жовтневу в с. Пеньківка та, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу плоскогубцями на опорі перерізала телефонний кабель, склала його на санки та, вивізши за село, обпалила ізоляційний матеріал на кабелі і мідний дріт, який залишився після цього, здала на пункт прийому в якості кольорового металу, витративши виручені від продажу кошти на власний розсуд. При цьому обвинувачена ОСОБА_4 викрала кабелю ТППеп 50*2*0,4 довжиною 110 метрів вартістю 3734,94 грн. що належить Шаргородській станційно-лінійній дільниці №1 Шаргородського районного центру телекомунікацій №243 Вінницької філії ПАТ «Укртелеком», заподіявши збитку ПАТ «Укртелеком» на суму 3734,94 грн.
Проаналізовані вище докази, безпосередньо досліджені під час судового розгляду, є належними, так як підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та допустимими, так як отримані в порядку, встановленому КПК України, є послідовними, переконливими для суду у своїй сукупності і не викликають сумнівів у їх достовірності.
При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гурепка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченої ОСОБА_4 щодо обставин вчинення крадіжок телефонного кабелю з повітряної лінії електрозв`язку в с. Пеньківка Шаргородського району.
Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження, в тому числі обвинувачена ОСОБА_4 , не заперечували.
Тому суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, відповідно до вимог ст.17 КПК України, доведено винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні крадіжок телефонного кабелю в с. Пеньківка 15.12.2016 року, 27.12.2016 року, 10.01.2017 року.
Отже, ОСОБА_4 повинна нести кримінальну відповідальність за ч.2 ст.185 КК України.
При цьому, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Крім того, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Встановлено, що злочини обвинувачена ОСОБА_4 вчинила у період іспитового строку за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.11.2016 року, за яким останню засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців з випробуванням та іспитовим строком на один рік (а.с.111-112).
Таким чином, ОСОБА_4 вчинила злочини повторно.
Відповідно до ч.1 ст.33 КК України, сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено.
До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_4 злочини, що передбачені ч.2 ст.185 КК України, є злочинами середньої тяжкості.
ОСОБА_4 щиро покаялася у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченої ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачена визнала вину, надала показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 17.02.2017 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
З довідки Пеньківської сільської ради від 23.01.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 проживає в с. Пеньківка в будинку своєї бабусі без реєстрації місця проживання (а.с.103).
З довідки-характеристики, виданої Пеньківською сільською радою інспектору органу пробації 13.03.2017 року за №88/02-18, яка міститься в оглянутій в судовому засіданні справі №10 за матеріалами досудової доповіді (а.с.17), вбачається, що скарг на поведінку ОСОБА_4 до сільської ради не надходило, компрометуючих ОСОБА_4 матеріалів сільська рада не має.
ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває (а.с.99).
Ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_4 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 має двох малолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.154, 155), щодо яких батьківських прав не позбавлена.
Як вбачається з досудової доповіді органу пробації, на час досудового розслідування ОСОБА_4 проживала окремо від дітей, котрі проживали з батьком та бабусею.
На час судового розгляду встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 проживає однією сім`єю з колишнім чоловіком ОСОБА_14 та малолітніми дітьми в с. Михайлівка Шаргородського району.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи ОСОБА_4 , а саме: що вона вчинила злочини, маючи незняту і непогашену судимість за вчинення крадіжок, зокрема, в період іспитового строку, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в умовах ізоляції від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі.
При цьому, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами).
Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовується у випадку самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції… За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Таким чином, не призначається покарання за кожен вчинений ОСОБА_4 злочин, що передбачений ч.2 ст.185 КК України, виходячи з роз`яснень ВСУ.
Крім того, покарання обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити за правилами, встановленими ч.1 ст.71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 вчинила злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України 15.12.2016 року, 27.12.2016 року, 10.01.2017 року, тобто після постановлення попереднього вироку Шаргородського районного суду від 30.11.2016 року, тобто в період іспитового строку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в абз.1, 2 п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні ст.71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.71 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років…
Покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу (ч.1 ст.63 КК України).
Призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі за вчинені нею злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченої, для запобігання вчиненню нею нових злочинів, справедливим, достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права і особі обвинуваченої, яка, маючи незняту та непогашену судимість за вчинення крадіжок, вчинила три нових умисних корисливих злочини, пов`язаних із таємним викраденням чужого майна, що свідчить про суспільну небезпечність особи обвинуваченої ОСОБА_4 та небажання останньої стати на шлях виправлення.
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 14.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, вчинила умисні злочини, але щиро покаялася; обвинувачена не має власного житла, проживає без реєстрації в будинку своєї бабусі з матір`ю ОСОБА_15 , не працює, займається тимчасовими заробітками, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває, але схильна до вживання алкогольних напоїв, спілкується із особами, які вживають алкогольні напої. Ризик повторного вчинення злочину оцінюється як високий внаслідок вживання обвинуваченою спиртних напоїв. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Відповідно до висновку укладача досудової доповіді старшого інспектора Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_16 , виправлення обвинуваченої не можливе без ізоляції від суспільства (а.с.65-66).
При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а, виходячи з аналізу вимог ст.2 КПК України, справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на висновках Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Тому, на думку суду, покарання у виді позбавлення волі є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів, а також справедливим.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
У кримінальній справі було заявлено цивільний позов представником ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_4 про стягнення завданої злочином шкоди (а.с.7-8).
15.03.2017 року представником ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_5 надіслано до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с.62).
Позовні вимоги ПАТ «Укртелеком» про стягнення шкоди мотивовані тим, що внаслідок злочину, вчиненого ОСОБА_4 , товариство понесло збитки, які полягають у знищенні телефонного кабелю та понесенні витрат на відновлення повітряної лінії електрозв`язку в с. Пеньківка, для чого, крім встановлення кабелю, понесені затрати на матеріали, необхідні для його встановлення, витрати на оплату праці працівників, які були задіяні у відновленні лінії зв`язку.
Проведені цивільним позивачем розрахунки підтверджуються зведеними кошторисними розрахунками вартості об`єктів будівництва від 20.01.2017 року, 27.12.2016 року, 16.12.2016 року та локальними кошторисами на будівельні роботи №2-1-1 на відновлення ділянки кабельної лінії, лінійні споруди (а.с.129-138).
Представник цивільного позивача та потерпілого ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_5 , що діє на підставі довіреності від 12.12.2016 року (а.с.16), відповідно до заяви просить цивільний позов ПАТ розглянути у її відсутності, позов задовольнити (а.с.59).
ОСОБА_4 позовні вимоги ПАТ «Укртелеком» визнала повністю, заперечень щодо розрахунків, наданих цивільним позивачем, не має.
Визначаючись щодо позовних вимог ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, суд виходить із такого.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням … завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого… Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Ухвалюючи обвинувальний вирок …, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст.129 КПК України).
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Садові ножиці (секатор), шматок кабелю з маркуванням «кабель 2015 ТППзп 100х2х0,4», що визнані речовим доказом, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.89, 94) і знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Шаргородського ВП до вирішення кримінальної справи, слід, відповідно до ст.100 КПК України, знищити.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, за якою засудити її до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шаргородського районного суду від 30.11.2016 року чотири місяці позбавлення волі і остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на два роки чотири місяці.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не застосовувати.
Початок строку відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_4 вираховувати з дня звернення цього вироку до виконання.
Цивільний позов ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди задовольнити.
Речові докази: садові ножиці (секатор), шматок кабелю з маркуванням «кабель 2015 ТППзп 100х2х0,4» знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1