Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/301/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.04.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000710 від 02 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мала Виска, Кіровоградської області, громадянина України,освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23 грудня 2014 року Приморським районним судом міста Одеси за ч.1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.На підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, ОСОБА_8 , за сукупністю вироків,шляхом частково приєднання покарань, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2014 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.

В строк відбування покарання ОСОБА_8 , відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк його попереднього ув`язнення, а саме з 23 січня 2017 року з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 вирок не оскаржується.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_8 за те, що він 30 вересня 2015 року опівночі в с. Новомиколаївка Маловисківського району Кіровоградської області разом з ОСОБА_9 з метою таємного викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, скоїли таємне викрадення дизельного пального марки ДТ-Л-К5, сорт С, вартістю 14 гривень 43 копійки за 1 літр в кількості 100 літрів на загальну суму 1443 гривні.

З місця вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_9 і ОСОБА_8 зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, спричинивши фермерському господарству «Прилуцький» матеріальної шкоди на загальну суму 1443 гривні.

У апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних обставин цієї справи, правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України та висновки суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні даних кримінальних правопорушень, просить скасувати вирок суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_8 покарання, ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особи, постановити новий вирок, згідно з яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.71 КК України, ОСОБА_8 за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 року, призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання не врахував особу ОСОБА_8 , який ніде не працює, на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин в період іспитового строку, вважає, що призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України та суперечить положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», є надто м`яким, несправедливим і таким, що не відповідає принципам законності та індивідуалізації покарання.

Наведені обставини, на думку прокурора, не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного ним вироку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вказаний вирок суду та застосувати до обвинуваченого ст..75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням, вказуючи на те, що суд призначив йому надто суворе, несправедливе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі.

Зокрема зазначає, про те, що ОСОБА_8 у вчиненому щиро розкаюється, сприяв органу досудового розслідування у розкритті даного кримінального правопорушення, повністю відшкодував збитки потерпілому,на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, брав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, займався волонтерською діяльністю у зоні проведення АТО.

До початку апеляційного розгляду даного кримінального провадження прокурор ОСОБА_10 відмовилася від поданої ним апеляційної скарги, про що зазначив у відповідній заяві від 03 квітня 2017 року за №1960 вих.-17.

Заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який просив закрити апеляційне провадження, у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за скаргою прокурора підлягає закриттю, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, в апеляційній скарзі захисником та самим обвинуваченим не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, який таємно заволодів дизельним пальним марки ДТ-Л-К5 на загальну суму 1443,00 грн., яким розпорядився на свій власний розсуд, для задоволення власних потреб.

Як пояснив ОСОБА_8 під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, який відносяться до категорії середньої тяжкості, особу ОСОБА_8 , який ніде не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин в період іспитового строку.
Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання суд визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_8 покарання судом не встановлені.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності вчинених ОСОБА_8 кримінального правопорушення та його особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 за сукупністю вироків,остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років 1 місяця, є справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатніх та обґрунтованих підстав для застосування ст. 75 КК України, про що просить захисник в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не достатньо враховано його особу, щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті даного кримінального правопорушення та те, що він перебував в зоні проведення антитерористичної операції та був волонтером,є безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 403, 404, 405, 407,418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000710 від 02 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 403 КПК України - закрити, у зв`язку з відмовою прокурора від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000710 від 02 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ: (підписи )
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .