Справа № 466/4259/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000193 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, одруженого, із вищою освітою, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого у Львівській філії КТМ, фахівцем, ( АДРЕСА_1 ), зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше несудимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

у с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_4 у період часу з 23 години 05 серпня 2013 року по 01.00 годину 06 серпня 2013 року, знаходячись по АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_5 , умисно спричинив останній тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1326 від 06.08.2013 відносяться до легкого тілесного ушкодження і не були небезпечними для життя в момент спричинення, а саме: у виді синців на руках, на правій молочній залозі, в ділянці лівого кульшового суглобу, лівого гомілково-ступеневого суглобу, які могли утворитись від дії тупих предметів і могли виникнути протягом доби 06 серпня 2013 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав, просить суд його виправдати та пояснив, що із ОСОБА_5 проживав у громадянському шлюбі з 2012 року, мали намір одружитись. В нічний час 05 серпня 2013 р. між ним та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, ініціатором якого була потерпіла; вона накинулась на нього, почала його бити, він захищався від її ударів. Ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не наносив. Вважає ,що вона могла їх отримати після того, як вночі 06 серпня 2013 р. після 01 години ночі покинула з особистими речами його помешкання на АДРЕСА_3 .

Суд знаходить, що незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, його винуватість доводиться іншими доказами, здобутими під час судового розгляду справи:

- показаннями потерпілої ОСОБА_5 у судовому засіданні про те, що вона з обвинуваченим познайомилася у 2012, з грудня 2012 року проживала з ним у цивільному шлюбі за адресою АДРЕСА_4 та у зв`язку з конфліктною ситуацією ОСОБА_4 з її батьками, вони перейшли проживати на квартиру обвинуваченого за адресою АДРЕСА_2 . З червня 2013 року між ними часто виникали конфліктні ситуації, які переростали у сварки та скандали. Так, 05серпня 2013 року після 21 години обвинувачений ОСОБА_4 прийшов додому у нетверезому стані, та повідомив їй, що немає наміру на ній одружуватись та проживати разом в одній квартирі. А вона дізналась, що він з кимось переписується на сайті знайомств, з приводу чого висловила йому претензії і між ними почалася сварка. Близько 23ї години ОСОБА_4 почав викидати з квартири її речі і виганяти з помешкання. Обвинувачений спочатку вчепився за її лікті, потім замахнувся, щоб вдарити її в обличчя, на що вона відхилилася і вдарилася головою об дверний кут, оскільки стояла біля дверей. В подальшому ОСОБА_4 вчепився правою рукою за її футболку в області грудей, а лівою за пояс штанів та сильно шарпав її від чого футболка і штани порвалися. Після цього обвинувачений кулаком правої руки наніс їй удар в ділянку живота, від якого вона впала, а він своєю лівою ногою наступив їй на ліву ногу. В результаті конфліктної ситуації ОСОБА_4 наніс їй тілесні ушкодження;

показання свідка ОСОБА_7 даними нею в судовому засіданні про те, що ОСОБА_4 є ї сином. У нічний час 05.08.2013р. з 23 години вона була присутня в квартири АДРЕСА_5 , в цей час між її сином та потерпілою ОСОБА_5 відбувся конфлікт, в результаті якого ОСОБА_5 покинула в нічний час їх помешкання. Хто кому( ОСОБА_5 чи її син ОСОБА_4 ) наносили тілесні ушкодження не бачила, оскільки в той час перебувала у своїй кімнаті. Свідок засвідчила, що виходила в нічний час на вулицю та, бачила як на лавці біля будинку сиділа ОСОБА_5 з речами та чекала таксі. В цей час повертався додому її ( ОСОБА_7 ) чоловік, який запитав ОСОБА_8 : « Чи він тебе вдарив ?»;

- висновком експерта № 1326 від 06.08.2013 р., з якого вбачається, що у потерпілої ОСОБА_5 виявлено: синці на руках, на правій молочній залозі, в ділянці лівого кульшового суглобу, лівого гомілково - ступневого суглобу, які утворились від дії тупих предметів, могли виникнути протягом доби 06 серпня 2013 р. і відносяться до легкого тілесного ушкодження і не були небезпечними для життя в момент спричинення. (Т.1, ас. 14);

- висновком комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 105 від 04.06.2014 р., з якого вбачається, що у потерпілої ОСОБА_5 на момент проведення первинної судово медичної експертизи було виявлено: синці на правому і лівому плечах, на правій молочній залозі, на задній поверхні ділянки правого ліктьового суглобу, в ділянці лівого кульшового суглобу, лівого гомілково - ступневого суглобу. Синці на обох плечах могли виникнути внаслідок стиснення їх пальцями, як продемонструвала потерпіла ОСОБА_5 на зображенні № 1 під час проведення слідчого експерименту. Синці на правій молочній залозі і в ділянці лівого кульшового суглобу могли виникнути внаслідок контакту із рукою, коли ОСОБА_9 схопив її за футболку на грудях та за пояс штанів, як показала потерпіла на зображенні № 3. Синці в ділянці правого плечового суглобу і на задній поверхні ділянки правого ліктьового суглобу могли виникнути внаслідок падіння потерпілої назад і контакту задньої поверхні плеча і ліктя із площиною. Синець на внутрішній поверхні ділянки лівого гомілково ступневого суглобу міг виникнути внаслідок контакту стопи і ділянки внутрішньої кісточки лівої гомілки, коли ОСОБА_9 наступив ногою на стопу потерпілої зверху. Можливий механізм виявлення синців в ділянці правого плеча, правого ліктя та нижньої третини лівої гомілки гр. ОСОБА_5 продемонстровано на зображенні № 5. (Т.1, а.с. 79-80);

-показаннями експерта ОСОБА_10 даними в судовому засіданні про те, що вона підтримує висновок експерта №1326 від 06.08.2013 р. та висновок комісійної судово-медичної експертизи № 105 від 12.06-16.06.2014 р. (т.1 а.с.79-80) та додатково зазначила, що при проведенні 06 серпня 2013 року експертизи № 1326 нею та лікарем ОСОБА_11 проводився огляд ОСОБА_5 та зазначені у висновку тілесні ушкодження були виявлені ними при огляді потерпілої. Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 105 було зроблено на підставі наданих слідчим матеріалів кримінального провадження;

- протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06.08.2013 р. з якого вбачається, що ОСОБА_5 звернулась о 05 годині 06.08.2013р. до ДІМ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_12 із заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно неї,а саме, що ОСОБА_4 06 серпня 2013 року близько 01 години вчинив скандал, погрожував фізичною розправою, нецензурно виражався та вдарив її рукою в обличчя, шарпав за руки, порвав футболку і штани, після чого викинув її на вулицю з її речами; зазначила, що їй було заподіяно тілесні ушкодження (Том 1, а.с. 9).

Суд приймає твердження захисника ОСОБА_13 про визнання копії довідки з Травматологічного пункту, яка видана ОСОБА_5 та копія якої знаходиться в матеріалах кримінального провадження ( а.с.15 т.1 ) недопустимим доказом, оскільки вона долучена до матеріалів справи досудовим слідством з порушенням вимог чинного законодавства.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами справи, стверджуються іншими об`єктивними доказами по справі-показаннями свідка, експерта, висновками експертиз.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_7 суд надає Їм віри частково в частині того, що між її сином та ОСОБА_5 вніч з 5 на 6 серпня 2013 року виник конфлікт, в результаті якого ОСОБА_5 покинула помешкання, в якому проживала тривалий час разом з ОСОБА_4 .

В частині свідчень свідка, що її син- ОСОБА_14 ніколи не бив потерпілу, суд до уваги не приймає, оскільки при дачі пояснень суду свідок зазначила під присягаю: " що в ту ніч, коли повертався додому її чоловік, він звернувся із запитанням до ОСОБА_15 , яка сиділа в нічний час на вулиці з речами,: " Чи він тебе вдарив ?". Відтак, з даного запитання вбачається, що мешканці квартири АДРЕСА_5 знали про систематичні конфлікти між обвинуваченим та потерпілою, в результаті яких ОСОБА_4 наносив удари ОСОБА_5 .

Суд не приймає до уваги заперечення ОСОБА_4 щодо пред`явленого йому обвинувачення та твердження його захисника про визнання інших доказів недопустимими, оскільки такі спростовуються зібраними та дослідженими в ході судового слідства доказами, суперечать дійсним обставинам справи та спрямовані на те, щоб уникнути покарання за вчинений злочин.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У відповідності до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає належними і допустимими для використання в процесі доказування показання потерпілої та висновків експертів, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, є узгодженими між собою та іншими доказами у справі, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Здобуті в ході досудового розслідування, надані та досліджені судом докази спростовують усі сумніви щодо вини ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) доведена повністю, а його умисні дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, оскільки обвинувачений наніс потерпілій ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та, відповідно до ст.65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який притягається до кримінальної відповідальності вперше, обставини справи, пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, обставин, суд не вбачає, вважає, що покарання слід обрати ОСОБА_4 в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано злочин у виді штрафу.

Окрім того, згідно санкції ч.1 ст.125 КК України максимальна міра покарання передбачена у виді виправних робіт на строк до 1 року. Тому, відповідно до ст.12 КК України вищевказаний злочин відносяться до злочину невеликої тяжкості.

Згідно ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два рокив - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.

У відповідності до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" від 23.12.2005 року - особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності та відбування покарання за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому за ч.1 ст.125 КК України, суд дійшов висновку, що необхідно врахувати вимоги ст.74 КК України та п.1 ч.1 ст.49 КК України та звільнити ОСОБА_4 від покарання за вчинення даного злочину, оскільки з часу його вчинення ним до набрання вироком законної сили минуло понад трьох років. Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинене ним кримінальні правопорушення за ч.1 ст.125 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, з моменту скоєння злочину минуло понад 3 років, він не ухилявся від суду, а також не вчинив нового злочину.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази-одяг потерпілої ОСОБА_5 -повернути ОСОБА_5 (а.с.32 т.1)

Керуючись ст.ст. 49, 368, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50(п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян(850 грн.) в дохід держави.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Речові докази-одяг потерпілої ОСОБА_5 -повернути ОСОБА_5 (а.с.32 т.1)

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова..

Суддя ОСОБА_1