Справа № 466/1207/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/516/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу з клопотанням адміністрації Личаківської виправної колонії (№30) у Львівській області та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз 21.08.2014 р. Франківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.125 КК України із застосуванням ст.ст.71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 6 місяців

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії (№30) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Франківського районного суду м. Львова від 21.08.2014 р.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_7 10 разів притягався до кримінальної відповідальності з призначенням покарання у виді позбавлення волі, при цьому його тричі у 2007, 2008, 2009 роках було умовно-достроково звільнено від призначених вироками судів покарань, однак він на шлях виправлення не став і продовжував вчиняти нові злочини. Також постановляючи оскаржувану ухвалу, суд вказав на те, що суб`єкти звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 не представили суду достатніх доказів на підтвердження факту виправлення останнього.

Не погоджуючись з такими висновками суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що при розгляді справи безпідставно не враховано, що він добровільно працевлаштований на виробничій дільниці колонії, займається виготовленням тирсоблоків, у зв`язку з цим в нього брали інтерв`ю журналісти, які знімали репортаж про колонію, а крім цього його дружина інвалід 2-ї групи потребує піклування, яке, крім нього, їй надати ніхто не може. Також вважає, що місцевий суд при розгляді клопотання не в повній мірі вислухав його доводи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. А тому, за замістом апеляційної скарги, просить оскаржувану ухвалу переглянути і застосувати до нього вимоги ст.81 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 на спростування апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.4 ст.401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

У справі щодо ОСОБА_7 засудженого повідомлено про час і місце розгляду справи апеляційним судом. Водночас клопотання від нього про участь в судовому засіданні апеляційної інстанції не надходило. З урахуванням цього та беручи до уваги, що у справі не порушується питання про погіршення становища засудженого, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд у відсутності засудженого ОСОБА_7 на підставі наявних матеріалів справи.

Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у Личаківській виправній колонії (№30) згідно вироку Франківського районного суду м. Львова від 21.08.2014 р., яким його засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 4 років і 6 місяців позбавлення волі. 25.04.2016 р. ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова на підставі ч.5 ст.72 КК України засудженому ОСОБА_7 зараховано термін попереднього ув`язнення з 16.09.2013 р. до 06.12.2013 р. та з 12.06.2014 р. до 03.10.2014 р.

З 16.12.2013 р. ОСОБА_7 відбував призначене йому за вироком Франківського районного суду м. Львова від 21.08.2014 р. покарання у Держівській виправній колонії (№110), а з 03.02.2016 р. продовжив відбуття покарання у Личаківській виправній колонії (№30).

Початок терміну відбування покарання ОСОБА_7 визначено 16.09.2013 р., завершення відбуття 05.09.2017 р.

Згідно характеризуючих даних, наявних в матеріалах справи, на ОСОБА_7 адміністрацією слідчого ізолятора двічі 07.11.2014 р. та 24.11.2014 р. накладалося стягнення у виді догани (а.с.4).

Крім цього, засуджений ОСОБА_7 перебуває на профілактичному обліку в установі відбування покарання як схильний до членопошкодження (а.с.3).

З характеристики, наданої Личаківською виправною колонією (№30), слідує, що 24.03.2015 р. і 22.12.2015 р. адміністративною комісією установи ДВК (№110) засудженому ОСОБА_7 відмовлялося в застосуванні заохочувальних норм, передбачених ст.ст.100, 101 КВК України і ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення. Також 14.07.2016 р. адміністративною комісією ЛВК №30 відмовлено в застосуванні до ОСОБА_7 ст.81 КК України як небажаючому (а.с.3).

У відповідності до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення. Належних доказів цьому суб`єкти звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення не представили.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі, не спростовують. Порушень законодавства, які могли б бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, не встановлено. Згідно журналу судового засідання Шевченківського районного суду м. Львова від 15.03.2017 р. засудженому ОСОБА_7 надавалось право виступу, перешкод для участі в розгляді справи у нього не було.

А тому, оскаржувана ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою, а висновки, викладені в ній ґрунтуються на матеріалах справи.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 р., якою відмовлено в задоволенні клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії (№30) про умовно-дострокове звільнення засудженого від покарання, призначеного йому вироком Франківського районного суду м. Львова від 21 серпня 2014 р., без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4