490/286/17 27.01.2017
н/п 1-кп/490/428/2017
Справа № 490/286/17

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2017 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик, Київської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, який проходить військову службу за мобілізацією на посаді водія-кулеметника військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 ;
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3
19.07.2015 року ОСОБА_3 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2015р. №281 ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія - кулеметника гаубичної артилерійської батареї 3 аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
18.07.2016 року о 07 год. 50 хв. солдат ОСОБА_3 не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив місце служби військову частину польова пошта НОМЕР_1 в пункті постійної дислокації АДРЕСА_2 , та ухилявся від військової служби до 05.01.2017 року, перебуваючи за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
В судовому засіданні ОСОБА_3 провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, не мають сумнівів у добровільності своїх позицій, судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що покинув військову частину в липні 2016 року через тяжку хворобу його матері, та знаходився із нею поряд до її одужання за місцем свого проживання, у військову частину повернувся в січні 2017 року добровільно. У вчиненому правопорушення щиро кається.
Дослідив обставини справи, суд вважає доказаною вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини як військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби негативно, є раніше не судимим, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , брав участь у АТО на території Луганської та Донецької областях, має статус учасника бойових дій.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в нижчих межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнити ОСОБА_3 в порядку ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.
Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням обов`язку з`являтися за кожним викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду - скасувати.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання з випробуванням.
Іспитовий строк встановити в один рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
За період проходження військової служби нагляд за виконання обов`язків покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , в разі звільнення зі служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи засудженого.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням обов`язку з`являтися за кожним викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду - скасувати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1