АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/322/17 Справа № 179/498/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000290 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перещепине Дніпропетровської області, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-14 травня 2012 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2, 3 ст.185, ч.1 ст263 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. 02 липня 2015 року звільнений умовно-достроково на підставі ст.81 КК України, не відбутий строк покарання 1 рік 1 місяць 19 днів;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи по кримінальному провадженню в розмірі 351 грн. 84 коп.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення за наступних обставинах.

23 травня 2016 року близько 18 години в с. Йосипівка Магдалинівського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, через незачинене віконне скло, проник до приміщення гаражу, розташованого на території домоволодіння, належного ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , звідки почав виносити майно, а саме: домкрат масляний вартістю 373 гривні, водяний насос «Харків» вартістю 1300 гривень, а всього на загальну суму 1673 гривень, яке складав за територією даного домоволодіння в чагарниках, чим повторно таємно намагався вчинити крадіжку вищевказаного майна належного ОСОБА_9 , виконавши усі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як був застигнутий на місці скоєння злочину очевидцем ОСОБА_10 .
Не погоджуючись з судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо нього змінити та пом`якшити останньому призначене покарання.
Обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи доведеність вини у вчиненні незакінченого злочину та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, обґрунтовує апеляційні вимоги тим, що суд першої інстанції не врахував пом`якшуючих обставин, зокрема наданні опіки своїй матері інваліду ІІ групи. Також обвинувачений звертає увагу колегії суддів, що під час вчинення інкримінованого незакінченого кримінального правопорушення не перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, вирок суду змінити та пом`якшити обвинуваченому призначене покарання, прокурора ОСОБА_7 , яка вважала вирок суду законним і обґрунтованим, та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням в інше приміщення, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування належними і допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції та об`єктивно лягли в основу обвинувального вироку суду.

Як вбачається з апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та правильність кваліфікації його дій фактично не оспорює, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в його апеляційній скарзіпро невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких.

Згідно даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , останній за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, повторно скоїв умисний злочин в період умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , судом визнано його щире каяття, а обставинами, що обтяжують покарання рецидив злочинів та скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого злочину та його рівень суспільної небезпеки, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання, можливо, виключно за умови ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі, обравши достатній строк такого покарання, що знаходиться в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність та з урахуванням положень закону щодо вчинення закінченого замаху на злочин та вчинення злочину в період умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком, яке слід вважати законним та обґрунтованим.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.»
Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення, по даному провадженню не встановлено.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що під час вчинення кримінального правопорушення обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння, не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Так, під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував факт перебування ним в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, як і інших обставин кримінального правопорушення, обвинувальний акт отримав завчасно, у передбачені кримінальним процесуальним законом строки та з викладеними обставинами, кваліфікацією його дій та формулюванням обвинувачення погоджувався.

Крім того, факт перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння за вказаних обставин, було визнано ним самим в ході судового розгляду, а саме що 23 травня 2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, він заліз через вікно до гаражу, звідки викрав металевий домрат та водяний насос.

Колегія суддів також звертає увагу, що при наданні характеристики за місцем мешкання обвинуваченого, поведінку останнього розцінюють як схильну до зловживання спиртними напоями та порушення громадської дисципліни (а.п.41 т.1).

Згідно довідки Магдалинівського управління соціального захисту населення №2420/04-23 від 21 жовтня 2016 року, обвинувачений здійснює догляд за ОСОБА_11 та є одержувачем щомісячної компенсації, однак дана обставина не може слугувати підставою для визнання її пом`якшуючою покарання, оскільки не свідчить про перебування вказаної особи на цілковитому утриманні з боку обвинуваченого з урахуванням відсутності офіційного джерела доходу останнього (а.п.56 т.2).
Судом першої інстанції було взято до уваги дану обставину та її враховано при дослідженні даних про особу обвинуваченого, про що маються відповідні посилання в мотивувальній частині вироку суду.
Таким чином, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст.87, 412 КПК України, які були б підставою для визнання деяких доказів недопустимими або для зміни чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 25 жовтня 2016 року по 06 квітня 2017 року включно, у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Судді: