Справа № 129/2705/16-к
Провадження №1-кп/148/39/17
УХВАЛА

18 травня 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області
складі: судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження -
з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про зміну його підзахисному ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В обґрунтування клопотання послався на те, що на підставі ухвали суду від 01.03.2017 року спеціалістами Вінницького ендокринологічного диспансеру проведено обстеження ОСОБА_4 та встановлено, що він має важку форму діабету І типу, яке ускладнилось розвитком катаракти обох очей. Даний висновок свідчить про те, що за період тримання ОСОБА_4 під вартою стан його здоровя за три місяці значно погіршився, так як згідно відповіді в.о. начальника Вінницької УВП (№1) на адвокатський запит від 25.11.2016 року у ОСОБА_4 був діагностований цукровий діабет середнього ступеня важкості, а загальний стан його здоров`я відзначався як задовільний. Захисник вважає, що за станом свого здоров`я обвинувачений не може утримуватись під вартою. Крім того, звертає увагу, що до тяжко хворих осіб взяття під варту, як правило, не застосовується. Зазначає, що судом при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу має враховуватися, стан здоров`я обвинуваченого у разі необхідності стаціонарного лікування у зв`язку з тяжким хронічним захворюванням. Вагомою підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належне врахування стану здоровя обвинуваченого та визначення можливості отримувати медичну допомогу в умовах СІЗО. У зв`язку з чим просить змінити запобіжний захід, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22:00 по 07:00 за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 клопотання підтримали, посилаючись на обставини викладені в ньому. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що два тижні тому стан здоровя його погіршився, у нього сталася кома, однак ніякої допомоги йому в умовах СІЗО надано не було, крім того він не має можливості постійно вимірювати рівень цукру в крові, не має належних умов в СІЗО для дотримання дієти, а тому просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт. Зазначив, що в нього немає достатніх коштів для внесення застави і такі витрати ляжуть на його батьків.
Прокурор заперечив проти клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, посилаючись на те, що стороною захисту не доведено того факту, що за своїм станом здоров`я ОСОБА_4 не може утримуватися в умовах СІЗО та отримувати відповідне лікування, як і того, що його стан здоров`я є перешкодою утриманню його під вартою. А тому просив у задоволенні вказаного клопотання відмовити.
Суд, вислухавши думку учасників процесу з приводу заявленого клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
При обранні відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 05.08.2016 року слідчим суддею зокрема враховано, що він небезпідставно підозрюється у вчиненні п`яти епізодів тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та двох епізодів середньої тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на особистісні чинники стримуючого характеру такі, як постійна робота, сім`я, засоби до існування, які у нього відсутні, також враховано ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що він може ухились від слідства, продовжити злочинну діяльність, ухилитись від виконання процесуальних обов`язків, незаконно впливати на свідків. При обранні запобіжного заходу, слідчим суддею також визначено розмір застави в сумі 150 000 грн., в разі внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти з покладенням на нього відповідних обов`язків.
Згідно відповіді Вінницького обласного клінічного високоспеціалізованого ендокринологічного центру на виконання ухвали суду від 01.03.2017 року встановлено, що ОСОБА_4 14.03.2017 року був обстежений та проконсультований лікарями ендокринологом, офтальмологом, виконано глюкозу крові. Виставлено діагноз: цукровий діабет І тип, важка форма (гіпоглікемічна кома 27.08.2014 року) в стадії декомпенсації. Діабетична дистальна сенсорна полінейропатія ніг, початкова стадія. Початкова ускладнена катаракта обох очей. Рекомендовано інсулінотерапія постійно підшкірно, дієта.
З відповіді головного лікаря Вінницького обласного клінічного високоспеціалізованого ендокринологічного центру від 03.04.2017 року на запит суду вбачається, що ОСОБА_4 потребує чотириразового введення інсуліну на добу підшкірно, контролю глюкози в крові щоденно тнатще та двічі на тиждень глікемічного профілю, доступу лікаря до пацієнта при виникненні невідкладних станів.
Як вбачається із відповіді в.о. начальника Вінницької установи виконання покарань (№1) від 11.04.2017 року після проведення 14.03.2017 року обстеження, консультування ОСОБА_4 та призначення йому відповідного лікування, він відповідно до призначень лікаря-ендокринолога отримує лікування, яке надходить від його родичів. Вказаною відповіддю поінформовано також і про те, що згідно вимог спільного наказу Мінюсту та МОЗ України від 15.08.2014 року № 1348/5/572 (додаток 12) наявне у підслідного захворювання не входить до переліку захворювань, які є підставою для звільнення засуджених від подальшого відбування покарання за важкою хворобою.
З аналізу вказаних вище доказів судом не встановлено, що за станом діагнозтованих у ОСОБА_4 захворювань він не може проходити відповідного курсу лікування в умовах СІЗО та що наявні у нього захворювання унеможливлюють перебування його в умовах СІЗО та є підставою для звільнення від подальшого перебування під вартою.
Інших нових доказів, які б свідчили про наявність вказаних підстав, а також про необхідність стаціонарного лікування ОСОБА_4 у зв`язку з наявним у нього захворюванням стороною захисту не представлено. Згідно показань свідка ОСОБА_8 , яка є лікараем-ендокринологом та матірю обвинуваченого, її син хворіє на цукровий діабет з 2011 року, сам здійснює собі введення інсуліну, вона надає йому необхідні медикаменти для підтримання стану здоровя, оскільки належного лікування, як вона вважає, він в умовах СІЗО не отримує.
Не доведено стороною захисту того, що дійсно протягом двох останніх тижнів стан здоровя обвинуваченого в умовах СІЗО різко погіршувався, з приводу чого від звертався до адміністрації СІЗО, як і того факту, що у саме в цей час у нього сталася гіпоглікемічна кома та що у звязку з цим йому не було надано відповідної медичної допомоги.
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу за наявності ризиків, які виправдовують його тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 193, 194, 201 КПК України, суд,-
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий ОСОБА_1