У Х В А Л А

13 червня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2., розглянувши заяву обвинуваченого ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Апеляційний суд Полтавської області ухвалою від 12 квітня 2017 року відмовив у задоволенні подання Лубенського міськрайонного суду Полтавської області щодо направлення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подання про вирішення питання направлення з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів кримінального провадження № 0000098 від 27 грудня 2012 року по обвинуваченню ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 18 травня 2017 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на зазначену ухвалу апеляційного суду на підставі пункту 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки усупереч вимогам частини другої статті 424 цього Кодексу касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, мотивуючи тим, що воно не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, та, крім того, згідно з частиною п'ятою статті 34 КПК спори про підсудність між судами не допускаються.

Обвинувачений звернувся до Верховного Суду України із заявою, в якій порушує питання про перегляд рішення суду касаційної інстанції щодо нього у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, а саме - частини першої статті 32 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. На обґрунтування неоднакового правозастосування касаційного суду посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року, якою подання заступника голови Апеляційного суду Київської області задоволено, кримінальне провадження № 0000026 за обвинуваченням ОСОБА 1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 190 КК, направлено з Бориспільського міськрайонного суду Київської області до Дніпровського районного суду м. Києва для розгляду по суті. Просить рішення касаційного суду, про перегляд якого подано заяву, скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Однак заяву подано без додержання вимог пункту 2 частини першої статті 449 КПК.

Відповідно до указаної норми процесуального закону до заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України додаються копії цих судових рішень.

Такі копії мають бути оформлені і засвідчені, як це передбачено пунктом 13.7 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173.

Проте, електронні копії оскаржуваних судових рішень з Єдиного державного реєстру судових рішень, долучені до заяви ОСОБА_1, не завірені належним чином та не містять даних про особи учасників судового провадження, через що неможливо встановити, чи стосуються вони інтересів заявника.

Зазначені недоліки, встановлені при перевірці відповідності заяви вимогам КПК, перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и л а:

Про недоліки заяви повідомити ОСОБА_1 та надати йому строк для їх усунення до 13 липня 2017 року.

Роз'яснити, що у разі, якщо зазначені в ухвалі недоліки заяви не буде усунуто в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2