АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/267/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/357/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 14 червня 2017 року в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області 11 квітня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, відбуває покарання в Софіїівській виправній колонії №45
про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
представник Софіївської
виправної колонії № 45 ОСОБА_8
засуджений ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 11 квітня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в оскаржуваній ухвалі від 11 квітня 2017 року, відмовляючи засудженому ОСОБА_6 у задоволенні його клопотання, дослідив документи, додані до клопотання, оцінив поведінку засудженого за весь період відбування покарання, на виробництві не працевлаштований, є інвалідом ІІ групи. Згідно матеріалів особової справи, ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується негативно, неодноразово викликався на засідання адміністративної комісії, де з ним проводилися бесіди виховного характеру але засуджений належних висновків для себе не зробив. За допущення порушення порядку відбування покарання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку не завжди утримує у чистоті, охайного зовнішнього вигляду не має. Не приділяє дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими засуджений користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належного догляду, використовує їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через свою особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватись правил пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок. Не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в їх роботі. Соціально-корисні зв`язки з рідними простежуються слабко на побачення не приїжджають, переписка не простежується.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що він працює санітаром у санчастині, допомагає інвалідам. Зауважує, що у нього не було жодних порушень дисципліни. До цього не мав жодних судимостей. Зробив для себе висновки, виправився і зрозумів, що родина для нього найголовніше, а тому хоче вийти на волю та створити родину.
Під час апеляційного розгляду в судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 просив його апеляційну скаргу задовольнити, звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування призначеного покарання.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, зазначив, що ОСОБА_6 своєю поведінкою не довів свого виправлення.
Представник Софіївської ВК №45 в судовому засіданні при апеляційному розгляді заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого, представлені органом відбування покарання та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи засудженого ОСОБА_6 щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове-звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", судам, при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
На підставі закону умовно-дострокове звільнення можливе за обов`язкової і одночасної наявності і їх сукупності підстав і умов, при цьому, основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини справи та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що останній не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, оскільки таке звільнення є правом, а не обов`язком суду.
При цьому, суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, з матеріалів справи та особової справи на засудженого видно, що засуджений ОСОБА_6 звернувся з клопотанням до суду про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він відбув необхідну частину строку покарання, і сумлінним ставленням до своїх обов`язків, довів своє виправлення та заслуговує на розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання (а.кп.1)
Проте, колегія суддів з думкою засудженого про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання через неналежне дослідження судом першої інстанції його особи погодитись не може, і вважає такі доводи необґрунтованими.
З матеріалів провадження та особової справи на засудженого ОСОБА_6 вбачається, що до останнього фактично за часом відбування покарання може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, проте, проаналізувавши всі відомості про особу засудженого за весь період відбування ним покарання у своїй сукупності, факт перевиховання та виправлення, на думку колегії суддів, не підтвердився, про що суд першої інстанції правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі.
Так, вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 вересня 2014 року ОСОБА_6 було засуджено за ст.ст.289 ч.1, 185 ч.3 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі (а.с.6).
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року засудженому ОСОБА_6 було відмовлено у застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (а.с.7).
Згідно характеристики від 10.02.2017 року, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 17.10.2014 року. Під час утримання в Харківському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо. Вимог режиму утримання в місцях попереднього ув`язнення не порушував. Стягнень та заохочень не мав. З 24.11.2014 року відбував покарання у Холодногірській ВК №18, характеризувався посередньо, порушень вимог порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 07.08.2015 року відбував покарання в Темнівській ВК №100, порушень вимог порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 17.01.2016 року відбуває покарання в Софіївській ВК №45. на виробництві установи не працевлаштований, є інвалідом ІІ групи. За час відбування покарання характеризується негативно, неодноразово викликався на засідання адміністративної комісії, де з ним проводилися бесіди виховного характеру, але засуджений належних висновків для себе не зробив. За допущення порушення порядку відбування покарання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку не завжди утримує у чистоті, охайного зовнішнього вигляду не має. Не приділяє дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими засуджений користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належного догляду, використовує їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через свою особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватись правил пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок. Не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в їх роботі. Соціально-корисні зв`язки з рідними простежуються слабко на побачення не приїжджають, переписка не простежується (а.с.8-9)

Крім того, згідно витягу з протоколу №5 від 22 лютого 2017 року засідання комісії при Державній установі «Софіївська ВК №45» засудженому ОСОБА_6 було відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, в умовно-достроковому звільненні як такому, який не довів свого виправлення (а.с.8).
Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_6 , що у нього не було жодних порушень дисципліни та цього він не мав жодних судимостей.
Як видно з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 притягувався до дисциплінарної відповідальності за антисанітарний стан приліжкової тумбочки та спального місця (а.с.8-9). Крім того, згідно вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, ОСОБА_6 був раніше засуджений Мар`їнським районним судом Донецької області за ст.155 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки (а.с.6)
А та обставина, що він є інвалідом ІІ групи, була предметом розгляду в суді першої інстанції та досліджувались судом безпосередньо в судовому засіданні, цьому факту було надано правильну оцінку.
Колегія суддів, враховуючи положення п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002 року №2, після з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, праці та навчання, щодо додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях, даних про особу засудженого ОСОБА_6 , за весь період перебування в установах відбування покарань, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання у своїй сукупності не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці. Тому, погоджуючись з думкою суду першої інстанції щодо відсутності належних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково від відбування покарання, і вважає, що засуджений звернувся передчасно із клопотанням про застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженого такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржену ухвалу такою, що підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області 11 квітня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України залишити без змін.
Ухвала підлягає до негайного виконання і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4