АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглядаючи в залі суду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 12 квітня 2017 року матеріали кримінального провадження № 0003114, за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокурату № 4 ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз 16 грудня 2008 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком на 4 роки 6 місяців, звільнений 31 березня 2013 року по відбуттю строку покарання,

та
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Оратів, Вінницької області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз 12 листопада 2009 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком на 4 роки, звільнений 29 вересня 2010 року умовно-достроково на 6 місяців 27 днів,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено кожному з них покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Також, судом вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.
При цьому, прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини обвинувачених та юридичну кваліфікацію їх дій, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку зі застосуванням місцевим судом закону, який не підлягає застосуванню, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і яке за своїм видом є явно несправедливим, внаслідок м`якості. Водночас, просить ухвалити новий вирок, відповідно до якого, призначити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. Апеляційна скарга прокурора мотивована зокрема тим, що призначаючи покарання суд першої інстанції не врахував позицію прокурора при призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, конкретні обставини справи і те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить змінити вирок районного суду та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього виконання обов`язків, передбачених ст.76 КК України, або застосувати ст.ст. 69 чи 69-1 цього ж Кодексу. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що його було засуджено до занадто суворого покарання, яке повністю не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Разом з тим зазначає, що районним судом не враховано, що викраденні у потерпілого ОСОБА_9 речі були повернуті йому у належному стані ще в ході проведення досудового розслідування.

Разом з тим, до початку розгляду апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 та заступник прокурора міста Києва ОСОБА_10 подали заяви про відмову від поданих апеляційних скарг на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо ухвала суду першої інстанції не була оскаржена іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокурату № 4 ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 376, 403, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Провадження за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокурату № 4 ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено кожному з них покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, закрити, у зв`язку з відмовою прокурора та обвинуваченого від поданих апеляційних скарг.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/390/2017 Категорія КК: ч. 2 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1