Справа №127/351/17
Провадження №1-в/127/52/17
20 січня 2017 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці клопотання
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, засудженого 31 березня 1999 року Одеським обласним судом за ст.ст. 93 п. «а,г,є,і», 142 ч.3, 193 ч.3, 42 КК України (1960 року) до смертної кари розстрілу, з конфіскацією всього особистого майна, згідно ухвали Верховного суду України від 08 червня 2000 року, ОСОБА_5 смертну кару розстріл замінено на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна в тюрмі суворого режиму, про приведення вироку від 31 березня 1999 року та ухвали від 08 червня 2000 року у відповідність вимогам закону, -
До Вінницького міського суду Вінницької області 10 січня 2017 року надійшло клопотання ОСОБА_5 про перегляд, та приведення у відповідність до вимог чинного законодавства вироку відносно нього, мотивуючи свої вимоги, тим, що 07 травня 2008 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» від 15 квітня 2008 року, яким передбачені зміни вироку суду, згідно якого він відбуває покарання. Вироком Одеського обласного суду від 31 березня 1999 року він засуджений за cm. cm. 93 п. «а,г,є,і», 142 ч.3, 193 ч.3, 42 КК України до смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Верховного Суду України від 08 червня 2000 року виняткова міра покарання замінена на довічне позбавлення волі. На момент постановлення вироку 31 березня 1999 року ст. 93 КК України передбачала покарання у вигляді позбавлення волі від 8 до 15 років або смертну кару. Рішенням Конституційного суду України від 29 грудня 1999 року було визнано неконституційність існування і застосування в Україні виключного виду покарання - смертної кари. Вважає, що дане рішення є нормою прямої дії і з 29 грудня 1999 року в Україні санкція cm. 93 КК України містила лише покарання у вигляді позбавлення волі від 8 до 15 років позбавлення волі. Вирок, яким було призначено покарання - смертна кара повинен був бути переглянутий в напрямку приведення його у відповідність з вимогами чинного законодавства. Однак, Верховний Суд України переглянув вирок тільки після вступу в дію Закону України від 22 лютого 2000 року. Цим нормативним актом було введено новий, більш суворий вид покарання - довічне позбавлення волі. Таким чином ОСОБА_5 просить суд привести вирок Одеського обласного суду від 31 березня 1999 року та ухвалу Верховного Суду України від 08 червня 2000 року у відповідність з ч.4 cm. 5 КК України і замінити призначене йому покарання на покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання, в зв`язку з тим, що вирок Одеського обласного суду від 31 березня 1999 року відповідає вимогам чинного законодавства і приведений у відповідність вимогам закону.
Захисник ОСОБА_4 , в інтересах засудженого ОСОБА_5 просив суд задоволити клопотання та привести вирок Одеського обласного суду від 31 березня 1999 року та ухвалу Верховного суду України від 08 червня 2000 року у відповідність вимогам чинного законодавства.
Згідно клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , він не просив суд викликати та доставляти його в зал судового засідання, просив задовольнити його клопотання.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, особову справу засудженого, дійшов висновку, що клопотання необґрунтоване та задоволенню не підлягає.
Так, 22 лютого 2000 року Верховною Радою України внесено зміни до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України, а саме cm. 24 КК України, що передбачала міру покарання «смертна кара» - виключено, а доповнено cm. 25-2 КК України, якою передбачено міру покарання - «довічне позбавлення волі».
Рішенням Конституційного суду України від 29 грудня 1999 року положення статті 24 загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачають смертну кару як вид покарання, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та зобов`язано Верховну Раду України привести Кримінальний кодекс України у відповідність до вищезазначеного рішення.
Згідно чинного законодавства України, Конституційний Суд України приймає рішення щодо конституційності нормативно - правових актів та у разі визнання акту неконституційним зобов`язує орган, який видав його внести зміни чи скасувати.
Враховуючи викладене, слід вважати міру покарання «смертна кара» заміненою па «довічне позбавлення волі» з моменту внесення відповідних змін Верховною Радою України до Кримінального кодексу України (1960 p.), тобто з 22 лютого 2000 року.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» від 15 квітня 2008 року, дана норма не змінювалась, а тому посилання ОСОБА_5 на приведення вироку суду відповідно до ч.4 cm. 5 КК України в редакції від 15 квітня 2008 року - є безпідставним.
Крім того, вивченням матеріалів особової справи встановлено, що постановою Староміського суду м. Вінниці від 07 листопада 2008 року ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні заяви про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства вироку Одеського обласного суду від 31 березня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 08 березня 2000 року.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 березня 2009 року та постановою Верховного Суду України від 22 червня 2009 року постанова Староміського суду м. Вінниці від 07 листопада 2008 залишена без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку Одеського обласного суду від 31 березня 1999 року та ухвали Верховного суду України від 08 червня 2000 року у відповідність вимогам закону відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя :