АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю секретаря ОСОБА_5

представника

ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» ОСОБА_6

директора

ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2017 року про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2017 року накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» (, юридична адреса: м. Дніпро, вул. Воронезька, буд. 4), які відкриті в АТ «ОТП Банк» (МФО 300528, МФО 300528, адреса: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43), а саме на рахунках: № НОМЕР_1 (код валюти 980) від 10.08.2006 року, № 1625 (код валюти 840) від 17.07.2009 року, № 1625 (код валюти 978) від 17.07.2009 року, № 1625 (код валюти 980) від 17.07.2009 року, № 1625 (код валюти 980) від 23.03.2010 року, № 1625 (код валюти 980) від 05.09.2011 року, № 1625 (код валюти 643) від 17.07.2009 року, шляхом накладення заборони на користування ними. Зупинено видаткові операції по зазначеним рахункам, за винятком видаткових операцій, пов`язаних з перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів) в бюджет або державні цільові фонди, а так само по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та видатків пов`язаних з виплатою заробітної плати.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що в провадженні слідчого з ОВС СВ Управління СБ України у Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000032 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, об`єктивна сторона якого полягає в тому, що 016 року по теперішній час керівник ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» () ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та іншими невстановленими особами, сприяє діяльності терористичних організацій так званих «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка», що виражається, у тому числі у наданні вказаним терористичним організаціям грошових коштів з прибутку, які були отримані в ході здійснення реалізації товарів, які використовуються в харчовій промисловості на територіях, які тимчасово контролюються терористичними організаціями так званими «ДНР» та «ЛНР» філіями ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» (), які фактично розташовані в м. Луганськ Луганської обл. та м. Дебальцеве Донецької обл. Вказані вище грошові кошти передаються представникам зазначених терористичних організацій для подальшого придбання речей першої необхідності, а саме: військової одягу, амуніції, медикаментів, продуктів харчування, паливно-мастильних матеріалів та запчастин для ремонту військової техніки тощо
Розглянувши клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання з метою забезпечення можливої конфіскації майна у майбутньому, яке є предметом кримінального правопорушення.
Не погодиішись з прийнятим рішенням, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.
В обґрунтуваннявимог апеляційної скарги посилається на те, що грошові кошти на рахунках не відповідають вимогам ст. 98 КПК України щодо речових доказів, тому це не може бути підставою для накладення арешту. Також, зазначає, що грошові кошти, на які накладено арешт, не відповідають критеріям, зазначеним в пунктах 2-3 ч. 2 ст. 170 КПК України і не підлягають конфіскації чи спеціальній конфіскації. Вважає, що слідчим суддею не дотримано вимог закону застосування способу накладення арешту, яке не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності. Також зазначає про невідповідність ухвали слідчого судді вимогам ст. 173 КПК України внаслідок відсутності належного обґрунтування наявних ризиків, правової підстави для накладення арешту та можливості використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні. Звертає увагу на те, що жодній службовій особі ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» в даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» та директора даного товариства ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката та просили її задовольнити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

*існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

*потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

*може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих матеріалів випливає, що існує підозра, що безготівкові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках суб`єкта господарювання, мають важливе значення для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні та є ключовими доказами, які допоможуть встановити джерела їх надходження, а також необхідні для забезпечення у майбутньому можливої конфіскації майна або цивільного позову з метою відшкодування спричинених державі збитків, а отже це є достатньо обґрунтованим і вагомим для вжиття на даному етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження.

Наявність такої підозри дає підстави ґрунтовно припускати, що грошові кошти на банківських рахунках даного підприємства є такими, що отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, ці кошти відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів, оскільки арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, та процесуального статусу останнього, а отже оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою та відповідає вимогам процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.

Посилання апелянта на відсутність зв`язку між діяльністю ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» та розслідуваним кримінальним правопорушенням колегія суддів вважає передчасними, оскільки дане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування та на даний час триває перевірка відповідних обставин у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. У випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним злочином у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, заявник не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Що стосується доводів апелянта про те, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий рівень втручання у діяльність підприємства, то його належить вважати суб`єктивною оцінкою зацікавленої особи. На думку колегії суддів, вжитий слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є необхідним на стадії з`ясування обставин, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, і має на меті збереження грошових коштів, тимчасове унеможливлення на даному етапі досудового розслідування розпорядження грошовими коштами ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» шляхом їх переведення на інші рахунки чи отримання готівкою.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2017 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3