Справа № 373/646/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0001501 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який проживає в іншому незареєстрованому шлюбі, від якого має на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, що не перебуває на обліку служби зайнятості, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, тяжкими хворобами не страждає,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
встановив:

ОСОБА_6 обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що 31.12.2016 близько 11:00 год., перебуваючи на подвір`ї домогосподарства АДРЕСА_1 , під час бійки з ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з непрямими умислом, усвідомлюючи протиправний та незаконний характер своїй дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння у виді завдання ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, однак не бажаючи настання його смерті, лежачи на землі обличчям догори, лівою рукою дістав з кишені своєї куртки ніж, що був у нього з собою, після чого з метою помсти, тримаючи в лівій руці ніж, наніс ОСОБА_8 , який сидів поверх нього, два удари в стегно, а саме: один колото-різаний удар в середню третину правого стегна та один колото-різаний удар в середню третину правого стегна, після чого, перемістивши ніж в праву руку, діючи умисно, лезом ножа наніс ОСОБА_8 один колото-різаний удар в ліве плече та один колото-різаний удар в ліву бічну поверхню тулуба, спричинивши таким чином останньому, згідно висновку експерта №1 від 02.02.2017 тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент заподіяння, що в подальшому призвели до настання смерті ОСОБА_8 .

По суті пред`явленого обвинувачення в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 себе винним не визнав, вказавши на невірну кваліфікацію його дій органом досудового розслідування.

По суті пред`явленого обвинувачення підсудний показав, що дійсно 31.12.2016, перебуваючи разом з ОСОБА_9 в гостях у ОСОБА_10 , маючи на меті відсвяткувати наближення Нового року, близько 10:00 год., вирішили випити спиртного. Вдома у ОСОБА_10 вже був ОСОБА_11 , який з господарем будинку накривали стіл у веранді будинку. Коли вся компанія сіла за стіл, приготувавшись до споживання спиртного та їжі, до будинку ОСОБА_10 зайшов потерпілий ОСОБА_8 , який був в стані сп`яніння і маючи лиху вдачу, почав словесно чіплятися до всіх присутніх та ображати їх, в тому числі і нецензурно лаявся. Він не встиг навіть випити в компанії, і зробив потерпілому зауваження, на що останній відреагував агресивно, вилаявшись на його адресу, дав йому ляпас і запропонував вийти на подвір`я для з`ясування стосунків.

В той час він мав перелом ноги, пересувався за допомогою милиці, знав неабияку лиху вдачу та конфліктність потерпілого, а тому намагався вгамувати його словесно. Однак, потерпілий, взявши його за куртку, витягнув із-за столу і спровадив до вхідних дверей. Дійшовши до дверей, потерпілий виштовхнув його з веранди будинку, бо йшов позаду нього. В результаті цього він впав із порогу будинку, перелетівши через сходи і опинився на землі. Потерпілий почав завдавати йому удари ногами по його ногах, в тому числі і по пошкодженій нозі, а потім, сівши на нього зверху бити кулаками, ліктями в різні частини тіла, в тому числі і голову. Він намагався скинути його з себе, але цього зробити не вдалося. Під час нанесення йому ударів потерпілий постійно погрожував, що вб`є його. Очевидці цієї події намагалася стягти потерпілого з нього, але зробити їм цього не вдалося. Вгледівши ножа, що випав з кишені його куртки, він взяв його лівою рукою і наніс кілька ударів потерпілому в ногу. Від цього потерпілий став ще більш агресивнішим і почав дужче його бити.

Моменту нанесення потерпілому ножом ударів в інші частини тіла він не пам`ятає, оскільки злякався за своє життя і здоров`я і, наносячи йому удари, не міг передбачити такі наслідки як смерть потерпілого. Побачивши кров на потерпілому, коли він зліз з нього, він попросив очевидців надати потерпілому допомогу та викликати швидку допомогу. Однак, потерпілий, який вибіг з подвір`я, впавши на вулиці помер від втрати крові до приїзду швидкої допомоги, яка невчасно прибула на місце події.

Іншого способу, аніж нанесення ударів ножом, що потрапив до його рук, для захисту свого життя та здоров`я, він не бачив, жалкує про те, що сталася смерть потерпілого, будучи впевненим у тому, що якби він не захищався в такий спосіб, то від дій потерпілого настала б його смерть або каліцтво.

Відповідно до ст.36 КК України та п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у ст.118 та ст.124 КК України.

Для встановлення наявності або відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони, слід враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Злякавшись за життя та здоров`я обвинувачений завдав потерпілому кілька ударів ножом в різні частини тіла, в тому числі і в тулуб, пошкодивши пристінкову плевру, ліву легеню, діафрагму та селезінку. Локалізація, характер та кількість тілесних ушкоджень у потерпілого не виключає вірогідності утворення їх за показаннями обвинуваченого та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказав на те, що обставини справи не пам`ятає, оскільки після інкримінованого обвинуваченому злочину, отримав травму голови і деякі моменти пригадати не може.
Свідок ОСОБА_9 , дав суду показання з яких вбачається, що дійсно 31.12.2016 перебував разом з обвинуваченим в гостях у ОСОБА_10 , де вони мали намір випити горілки напередодні Нового року. До їх компанії приєднався потерпілий, який почав ображати всіх присутніх. До цього моменту ОСОБА_6 ще не встиг випити. На зауваження ОСОБА_6 припинити такі дії, потерпілий почав вести себе зухваліше. Зокрема, викликав обвинуваченого з веранди будинку ОСОБА_10 на подвір`я, щоб з`ясувати стосунки. Обвинувачений спочатку не погоджувався, а потім під тиском і на вимогу потерпілого погодився. В той час, коли він виходив з веранди потерпілий його виштовхнув з приміщення і обвинувачений впав з порогу будинку, що має високі східці, на землю. При цьому обвинувачений пересувався за допомогою милиці. Коли обвинувачений впав, потерпілий сів на нього зверху і почав бити. Разом із іншими очевидцями він намагався зняти потерпілого з обвинуваченого в момент бійки, але це їм не вдалося, бо потерпілий пручався та відбивався. Під час нанесення ударів обвинуваченому потерпілий постійно говорив, що вб`є його. Згодом всі помітили в обвинуваченого кров на нозі, почали надавати йому медичну допомогу, і на вимогу обвинуваченого викликали для потерпілого швидку медичну допомогу. Вважає, що саме потерпілий був ініціатором бійки і якби не його поведінка, трагедії не сталося б.
Свідок ОСОБА_11 показав суду, що 31.12.2016 вранці разом із ОСОБА_10 пили горілку в нього вдома. Згодом прийшли ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які також забажали до них приєднатися. Відразу за ними, через 5-10 хв., прийшов потерпілий з пляшкою горілки, будучи напідпитку і відразу ж почав чіплятися до всіх присутніх, особливо до обвинуваченого. Потім почав виводити його на вулицю всупереч його волі, а коли обвинувачений дійшов до порогу штовхнув його і він впав із сходів на землю, пересуваючись в цей час на милиці. Потерпілий почав бити обвинуваченого, сидячи на ньому зверху, коли той лежав на землі обличчям догори. Наносячи удари обвинуваченому, потерпілий постійно кричав, що вб`є його. За життя потерпілий в стані сп`яніння вів себе неадекватно, так було й того дня. Вважає, що обвинувачений захищався і причиною конфлікту була саме поведінка потерпілого.
Свідок ОСОБА_10 показав суду, що дійсно 31.12.2016 близько 07:00 год. потерпілий прийшов до нього та запропонував випити. Вони випили пляшку горілки і потерпілий пішов за іншою. В цей час прийшов ОСОБА_11 , з яким він також випив, а згодом прийшли обвинувачений та ОСОБА_9 . Вони також вирішили випити, однак в цей час прийшов потерпілий і відразу почав чіплятися до всіх та ображати. Обвинувачений зробив йому зауваження на що потерпілий відреагував агресивно, не давши йому випити, виштовхнув його на вулицю. ОСОБА_6 впав, а потерпілий, сівши на нього зверху почав його бити, постійно погрожуючи, що вб`є його. Ініціатором бійки був саме потерпілий. Він бачив як обвинувачений наносив потерпілому удари в ногу, але чим не знає. Якби обвинувачений не захищався, то потерпілий міг його вбити.
Протоколом огляду місця події від 31.12.2016 встановлено місце вчинення злочину, розташування та місце смерті потерпілого, а також знаряддя вчинення злочину ніж. Окрім того, наявність видимих тілесних ушкоджень у потерпілого. Фототаблицею до цього протоколу також встановлено і підтверджено факт перебування обвинуваченого на милиці та відсутність явних пошкоджень на його обличчі.
Однак, медичного освідування обвинуваченого органом досудового розслідування здійснено не було, а тому підтвердити чи спростувати факт отримання ним тілесних ушкоджень від дій потерпілого не вдається можливим.
З місця події були вилучені певні об`єкти: зразки крові потерпілого, його одяг для проведення відповідного експертного дослідження.
З висновку експерта №1 від 02.02.2017 вбачається, що на тілі потерпілого було виявлено колото-різане поранення лівого плеча; проникаюче колото-різане поранення лівої плевральної порожнини та черева; ушкодження пристінкової плеври, лівої легені, діафрагми та селезінки; поверхнева колото-різана рана на задній поверхні правого стегна; колото-різане поранення у середній третині правого стегна; пошкодження стегнової артерії та садна в лобній ділянці праворуч і крововиливи у м`які тканини голови.
Експерт дійшов висновку, що смерть потерпілого наступила від крововтрати, що виникла від численних колото-різаних ран тулуба та кінцівок і ускладнилася розвитком малокрів`я. Виявлені тілесні ушкодження є прижиттєвими та виникли незадовго до настання смерті. Колото-різані рани отримані від клинка ножа і оцінюються в сукупності як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, що призвели до смерті потерпілого. Пошкодження на лобі могли виникнути за життя від удару тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі) предмет (предмети) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Потерпілий перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння - 3,19%.
Висновком експерта № 19/10-1/104-СЕ/17 від 22.03.2017 встановлено, що кров на клинку ножа належить потерпілому, а клітини з ядрами на руків`ї ножа належать обвинуваченому.
Протоколами проведення слідчого експерименту від 17.02.2017 за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , а також відезаписом цих слідчих дій, що були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, підтверджуються обставини, що викладені в показаннях свідків по справі.
Протоколом слідчого експерименту від 24.03.2017 за участю обвинуваченого та відеозапису цієї дії, що був досліджений в судовому засіданні, також підтверджується вказана вище версія свідків і обвинуваченого.
З висновку експерта № 22 від 21.03.2017 вбачається, що тілесні ушкодження, що були виявлені на трупі ОСОБА_8 за своїм характером, локалізацією та кількістю не виключають вірогідність їх утворення при умовах, що зазначені в протоколах допиту підозрюваного та слідчому експерименті за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 від 17.02.2017, однак є розбіжність судово-медичних даних за кількістю травматичних впливів травмуючого предмету (предметів) і даними за кількістю заподіяних ударів на які вони вказують.
Потерпіла по справі ОСОБА_13 донька ОСОБА_8 подала суду письмову заяву про те, що претензій майнового характеру до обвинуваченого не має і просить справу розглянути без її участі.
Біологічна смерть потерпілого наступила до приїзду бригади екстреної медичної допомоги, бригада медпрацівників прибула на місце злочину через 23 хвилини від часу виклику.
Висновком судово-психіатричного експерта № 140 від 09.03.2017 встановлено, що обвинувачений під час скоєння інкримінованих дій на психічне захворювання не страждав, а перебував в стані алкогольного сп`яніння. Ознак психічного захворювання в нього не виявлено і він під час скоєння інкримінованих дій в стані фізіологічного афекту не перебував, як і не перебував в іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність.
Проте, об`єктивних даних та допустимих доказів перебування обвинуваченого в стані сп`яніння під час інкримінованих йому дій в судовому засіданні не встановлено. Висновок експерта грунтується на фабулі справи, що була викладена слідчим.
Обвинувачений впізнав знаряддя злочину ніж, що підтверджується не лише його показами, що дані в судовому засіданні, а й протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 28.03.2017.
Вищенаведене дає підстави суду для висновку, що встановлені досудовим розслідуванням обставини події, які інкримінуються обвинуваченому, відрізняються від обставин, встановлених судом.
Таким чином, суд вважає, що у сформульованому обвинуваченні ОСОБА_6 не враховано встановлені судом обставини наявності при заподіянні ОСОБА_8 обвинуваченим умисних тілесних ушкоджень у стані оборони.
За таких обставин, суд вважає неправильною кваліфікацію дій ОСОБА_6 , стороною обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України, як таких, що виразились в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що потягло смерть потерпілого.
Суд не вбачає підстав вважати, що реального суспільно небезпечного посягання на обвинуваченого з боку потерпілого не було, а ОСОБА_6 неправильно оцінив його дії.
Як встановлено вище, виникла ситуація свідчила про те, що потерпілий сам спровокував та розпочав бійку, достовірно знаючи про певні тимчасові фізичні обмеження обвинуваченого, який перебував на милиці. Завдаючи йому ударів, погрожуючи вбивством, а також те, що обвинувачений перебував в більш невигідному положенні, вказують на реальність посягання.
Разом з цим, зазначене посягання не мало такого ступеню небезпеки для ОСОБА_6 , який би дозволив застосувати ніж для нанесення численних ударів в потерпілого із застосуванням зусилля.
Отримані потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та його смерть знаходяться в причинному зв`язку з діями обвинуваченого ОСОБА_6 .
Разом з тим, для цілей цього кримінального провадження суд застосовує сталу в доктрині кримінального права та правозастосовній діяльності теорію «необхідного спричинення». Судом встановлено, що нанесення тілесних ушкоджень передувало смерті ОСОБА_8 ; саме ці тілесні ушкодження спровокували та створили реальну можливість кровотечі, яка стала причиною крововтрати та смерті; без зазначених тілесних ушкоджень крововтрата та смерть не наступили би.
Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Таким чином, на підставі ч. 3 ст. 377 КПК України, ОСОБА_6 підлягає кримінальній відповідальності за ст. 124 КК України за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, а саме: за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину доведена повністю.
При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, приймає до уваги особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, в суді не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання також не встановлено, оскільки рецидив злочину відсутній в силу того, що обвинувачений вважається таким, що не судимий в силу ст. 89 КК України. Доводи прокурора щодо непогашення судимості, оскільки відсутні докази сплати ним штрафу за попереднім вироком, спростовуються матеріалами справи. Прокурором не доведено факту, що обвинувачений не відбув покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09.07.2004 року за ч. 1 ст. 249 КК України. На противагу цьому сторона захисту подала суду копію квитанції про сплату штрафу за цим вироком. Іншого не встановлено, а тому суд не вбачає наявності обтяжуючих обставин.
Вчинений ОСОБА_6 злочин, відповідно до ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.
Врахувавши всі обставини справи, суд призначає покарання у найсуворішому виді, який передбачено відповідною нормою кримінального закону та в межах санкції ст. 124 КК України.
Крім цього, суд враховує те, що обвинувачений характеризується посередньо, на утриманні має малолітню дитину.
Цивільного позову не заявлено.
Судові витрати на проведення експертизи суд на підставі ч.2 ст. 124 КПК України стягує з обвинуваченого на користь держави.
Відповідно до положень ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.
Керуючись ст. ст. 349, 373, 374, 395 КПК України, суд,
засудив:
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.124 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
Строк відбування покарання рахувати з 31.12.2016, зарахувавши ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення відповідно до вимог ст. 72 КК України, до набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід у виді взяття під варту до вступу вироку в законну силу залишити попередній взяття під варту, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 11 114 грн. 04 коп.
Речові докази: штани темно-сірого кольору, штани зеленого кольору, труси кольорові, кофту чорного кольору на блискавці, сорочку чоловічу в клітинку, светр фіолетового кольору, футболку тілесного кольору, шкарпетки чорного кольору, перчатки чорного кольору, ботинки гумові чорного кольору, шапку чорного кольору, 8 паперових конвертів зі змивами, зріз тканини бурого кольору, зовні схожу на кров, шматок тканини з і слідами бурого кольору, ніж знищити.
Скасувати арешт майна, що був накладений ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 01.01.2017.
Документи залишити у матеріалах кримінального провадження.
Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку може бути отримана обвинуваченим та прокурором негайно після проголошення.

Суддя ОСОБА_1