Єдиний унікальний номер:448/491/17
Провадження № 1-кп/448/76/17
У Х В А Л А
20.04.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого не з`явився;
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
та захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
В С Т А Н О В И В:

До Мостиського районного суду Львівської області на розгляд надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Відповідно до ухвали суду від 18 квітня 2017 року призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку запобіжних заходів у виді тримання під вартою терміном на 60 діб, покликаючись на те, що: останні обґрунтовано підозрюютьсяу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб; ухвалами слідчого судді Городоцького районного суду Львівської області їм було обрано запобіжний захід тримання під вартою на строк до 23.04.2017року, без права внесення застави; термін дії обраних обвинуваченим запобіжних заходів закінчується 23.04.2017, однак ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані судом при обранні запобіжних заходів, продовжують існувати, тому є необхідність у продовженні обвинуваченим запобіжних заходів тримання під вартою на 60 діб.

В обґрунтування доцільності продовження запобіжного заходу тримання під вартою, прокурор у поданому клопотанні наводить наступні ризики та обставини, які передбачені ст.ст.177,178 КПК України.

Так, беручи до уваги те, що як обвинувачений ОСОБА_5 так і обвинувачений ОСОБА_4 непрацюючі, неодружені, дітей та утриманців не мають, що свідчить про відсутність у них соціально-стримуючих факторів, які б давали підстави вважати, що вони не вчинять інше кримінальне правопорушення.

Також зазначає, що ОСОБА_4 раніше судимий за скоєння злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, на даний час, разом із ОСОБА_5 підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення по ч.2 ст.187 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років, обвинувачений ОСОБА_5 після вчинення злочину зник з постійного місця проживання; за місцем реєстрації та проживання в с.Волиця Мостиського району ОСОБА_5 надсилалися повістки про виклик, які родичі відмовлялися отримувати, оскільки самого ОСОБА_5 вдома не було і на виклики він не прибував, тому є підстави вважати, що обвинувачені будуть переховуватись від суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та покарання за вчинений ними злочин.

Крім цього, враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 непрацюючі, не мають постійного джерела доходу, то є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що у разі обрання їм запобіжного заходу, не пов`язаному з позбавленням волі, вони і надалі вчинятимуть нові злочини, у тому числі насильницькі та корисливі.

Відтак, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не забезпечить належне виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, зазначеним вище.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Захисники підозрюваних адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в судовому засіданні заперечили щодо застосування відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, покликаючись на те, що прокурором не доведено вчинення обвинуваченими інкримінованого їм кримінального правопорушення, жодним чином не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України на які вказує прокурор, а також не доведено необхідності застосування найбільш суворого запобіжного заходу тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки обвинувачені не мають наміру ухилятися від слідства та суду, тому просять застосувати відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання та вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку запобіжних заходів тримання під вартою на 60 днів.

Залишаючи обвинуваченим раніше обраний вид запобіжного заходу, суд виходить саме з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, зокрема щодо можливості обвинувачених перешкоджати кримінальному провадженню, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинувачених, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали.

Щодо клопотання сторони захисту щодо повернення обвинувального акту прокурору, то з даного приводу слід зазначити таке.
Під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_7 просив повернути обвинувальний акт прокурору, як такий що не відповідає вимогам КПК, зокрема ст.ст.109, 291 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

В матеріалах кримінального провадження міститься обвинувальний акт, який не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення і правової кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, як того вимагає п.5 ст.291 КПК України. Натомість у вказаному обвинувальному акті міститься формулювання підозри, а саме « ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ….. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.187 КК України».

Відповідно п.13 ч.1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом ч.4 ст.110 КПК України обвинувачення формулюється в обвинувальному акті - процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вимоги до обвинувального акту, відрізняються від вимог до письмового повідомлення про підозру, визначені уст. 277 КПК України.

В обвинувальному акті формулюється не зміст підозри, а зміст обвинувачення.

Зокрема, п.5 ч.2 ст.291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувальний акт, як одна із форм завершення досудового розслідування повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Отже, обвинувальний акт це - обґрунтоване відповідно до норм права і сукупністю досліджених доказів твердження органу досудового слідства і прокурора про вчинення певною особою конкретного кримінально караного діяння і яке створює умови для реалізації повноважень учасниками процесу з метою подальшого вирішення кримінальної справи по суті в судовому порядку і можливого покарання обвинуваченого, винність якого хоча й обґрунтована, проте залишається версією обвинувачення в силу презумпції невинуватості і свободи оцінки доказів. Обвинувальним актом встановлюються межі кримінальної відповідальності особи та гарантується можливість реалізації прав особи як обвинуваченого.

До того ж відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, який висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення, яке має бути викладене після фактичних обставин та правової кваліфікації.

Прокурором і слідчим не висунуто обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

В обвинувальному акті (а.с.2-3) викладено лише зміст підозри, а також ті встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, в якому вони підозрюються.

Отже, із урахуванням змісту норм кримінального процесуального права, суд вважає, що викладені в обвинувальному акті відомості, відповідно до ст.277 КПК України, становлять зміст письмового повідомлення про підозру, а не зміст обвинувачення, відповідно до вимог ст. 291 КПК України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі КЗПЛ) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом п.а ч.3 ст.6 КЗПЛ, кожен, кого обвинувачено у вчинення кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Тобто, відповідно до вимог Конвенції, коли людину обвинувачують у вчиненні кримінального злочину, у органів держави виникає додатковий обов`язок вдаватися до активних дій задля надання цій людині докладної інформації про обвинувачення і щоб пересвідчитися в тому, що вона все це розуміє.

Європейський суд з прав людини у справі (далі ЄСПЛ) "Абрамян проти Росії" від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Більше того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "в" п.3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції" від 25.03.1999 року. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у підпункті "в" п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі "Маттоціа проти Італії" від 25.07.2000 року).

Проте, направлений до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не містить формулювання обвинувачення, а лише вказують на те що особи підозрюються і є докази для підозри їх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187КК України, про що їх повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та далі за текстом викладається сама підозра.

Згідно з вимогами ст.ст.109, 291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який є його невід`ємним додатком.

Приписами ч.2 ст.109 КПК України встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Проте, суд вважає, що вказані вимоги КПК України прокурором належним чином не виконані.

Так, реєстр не містить інформації про всі процесуальні дії, зокрема відсутні дані про складання та затвердження самого обвинувального акту.

Також в зазначеному реєстрі ухвали внесені до ІІІ Розділу реєстру є без жодних їх реквізитів, а самі рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є без зазначення, кого вони стосуються та без строку їх застосування.

Враховуючи вищенаведені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт та додані до нього матеріали, не відповідають вимогам, встановленим нормами КПК України, а тому у відповідності до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109, 110, 209,291, 177, 314, 315, 316, 331, 372 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 18.06.2017року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 18.06.2017року включно.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 від 23.02.2017р. за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України повернути прокурору, для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам, прокурору, а також направити для відома начальнику Львівського слідчого ізолятора.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_1

Ухвала набрала законної сили:

«__»______________20_ р.

Суддя ОСОБА_1