Справа № 461/8191/16-к
Провадження № 1-кс/461/39/17
УХВАЛА

21.02.2017 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , скаржника адвоката ОСОБА_4 , представника заінтересованих осіб адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження,

в с т а н о в и в :
13 грудня 2016 року скаржник звернувся в суд зі скаргою на постанову начальника першого відділу процесуального керівництва слідчих прокуратури Київської області ОСОБА_7 від 09.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000413 від 28.11.2014 року за ч.4 ст. 189 КК України стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження №0000413 від 28.11.2014 року оголошено про підозру за ч.4 ст. 189 КК України ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та 15.07.2015 року обвинувальний акт у провадженні скерований в суд для розгляду по суті. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.10.2015 року обвинувальний акт повернуто прокурору прокуратури Київської області для усунення недоліків:складання нового тексту обвинувального акту та вручення його учасникам процесу. Натомість, 09.03.2016 року кримінальне провадження закрито щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпано можливості їх отримати. Це при тому, що на думку заявника, за результатами досудового розслідування, зібрано достатньо доказів для скерування обвинувального акту в суд щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 для розгляду по суті. Крім того, на думку заявника, у відповідності до вимог чинного законодавства прокурор не мав права вчиняти будь-які процесуальні дії, а лише виправити вказані недоліки в ухвалі суду про повернення обвинувального акту, після чого повторно скерувати обвинувальний акт в суд для розгляду по суті.

В судовому засіданні скаржник надала пояснення, аналогічні викладеним у скарзі, а також повідомила, що процесуальних строків оскарження прийнятого рішення не порушено, оскільки копію рішення про закриття отримано лише 06.11.2016 року, а відтак строків не порушено, просить скаргу задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти мотивів скарги заперечив, зазначивши, що оскаржувана постанова від 09.03.2016 року винесена з дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, на підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження. Повідомив, що зібраними в ході досудового розслідування доказами доводиться наявність цивільно-правових відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , про факт розслідування кримінального провадження працівниками правоохоронних органів стосовно ОСОБА_6 , однак жодним чином не доводиться винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України. На його думку підозру вищевказаним особам оголошено безпідставно. Також прокурор повідомив, що жодних процесуальних та слідчих дій на зібрання доказів не вчинялось, а прийняття будь - якого процесуального рішення, в т.ч. про скерування обвинувального акту в суд чи про закриття кримінального провадження чинним законодавством не заборонено. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Представник підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_5 повідомив, що оскарження постанови про закриття даного кримінального провадження відбулось з порушенням строків, оскільки заявникам ще 06.04.2016 року було відомо про прийняте рішення про закриття кримінального провадження, оскільки за їх зверненням ще у вказаний час було скасовано оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження, окрім цього ОСОБА_6 не був визнаний потерпілим у встановленому законом порядку, оскільки не допитувався в такому статусі, досудове розслідування проведено в понад встановлений статтею 219 КПК України термін. Просить відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000413, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Скаржник є особою, заява якого 28.11.2014 року, зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000413, після чого розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 14, ч.3 ст. 368 КК України. При цьому відповідно до ст. 55 КПК України права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання зави про вчинення кримінального правопорушення або про залучення її до провадження як потерпілого. Таким чином, скарга подана належним носієм права на оскарження постанови слідчого про закриття вказаного кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчиненні дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Копію постанови про закриття кримінального провадження ОСОБА_6 отримав лише 06.11.2016 року, після чого у встановлені строки оскаржив її до слідчого судді.

Згідно матеріалів кримінального провадження приводом до внесення відомостей до ЄРДР стали заява ОСОБА_6 та ОСОБА_12 від 28.11.2014 року про вчинення вимагання працівниками прокуратури Обухівського району Київської області неправомірної вигоди у вигляді земельної ділянки.

За результатами досудового розслідування ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 16.01.2015 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, а саме, що ОСОБА_8 , вичерпавши можливості цивільно-правового характеру, направлені на повернення земельної ділянки з володіння ОСОБА_6 , вирішив повернути свої права на вказане майно шляхом вимагання із застосуванням погроз щодо притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.

У подальшому ОСОБА_8 , його брат ОСОБА_8 , а також їх представники: ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , вступили у змову з прокурором Обухівського району Київської області ОСОБА_11 з метою надання ним незаконних вказівок процесуальному керівнику прокуратури Обухівського району Київської області ОСОБА_14 та слідчому Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_15 , здійснювати обмеження прав та свобод ОСОБА_6 шляхом його кримінального переслідування, діючи з корисливих мотивів з метою примушування його до передачі прав ОСОБА_8 на земельну ділянку, яка раніше належала останньому та була ним подарована ОСОБА_6 , а у подальшому переоформлена ним у власність його родички - ОСОБА_16 .

За результатами досудового розслідування 15.07.2015 року обвинувальний акт у провадженні скерований в суд для розгляду по суті, однак ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.10.2015 року його повернуто прокурору прокуратури Київської області для усунення недоліків: складання нового тексту обвинувального акту та вручення його учасникам процесу.

В подальшому дане кримінальне провадження відновлено слідством та 09.03.2016 року прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_7 прийнято рішення про його закриття щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпано можливості їх отримати.

04.04.2016 року вищевказану постанову про закриття кримінального провадження, а 19.05.2016 року постанову про відновлення досудового розслідування скасовано заступником Генерального прокурора України. В подальшому 12.10.2016 року Генеральним прокурором України скасовано постанови про скасування вищевказаних постанов та кримінальне провадження для подальшого розслідування скеровано до слідчого управління прокуратури Львівської області, працівниками якої 30.11.2016 року кримінальне провадження закрито щодо ОСОБА_11 та в цілому.

Допитані у провадженні прокурор прокуратури Обухівського району Київської області ОСОБА_14 та слідчий Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_15 повідомили, що ними здійснювалось процесуальне керівництво та досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , при цьому на спільних нарадах, під час заслуховування стану досудового розслідування прокурор Обухівського району Київської області ОСОБА_11 давав вказівки щодо забезпечення належного досудового розслідування та скерування кримінального провадження у стислі строки в суд для розгляду по суті.

З протоколів проведення негласних слідчих дій слідує, що між прокурором району, процесуальним прокурором, слідчим у провадженні та потерпілими відбувались розмови про стан досудового розслідування провадження, про скерування в суд процесуальних документів у провадженні тощо. Чітких розмов про вимагання коштів чи інших матеріальних цінностей, вказаними особами, у протоколах проведення негласних слідчих дій, немає.

Вивченням долучених до матеріалів провадження рішень судів встановлено, що між ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та іншими особами були наявні цивільно-правові відносини, які вирішувались шляхом судових спорів в судах Київської області.

З заяв про вчинення злочинів ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , а також їх допитів вбачається, що з ними неодноразово спілкувались ОСОБА_17 та їх представники ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з вимогами про передачу земельної ділянки, а також ОСОБА_12 зустрічався з прокурором ОСОБА_11 з питань припинення кримінального переслідування ОСОБА_6 за умов передачі ним земельної ділянки ОСОБА_8 . Водночас, судом критично оцінюються такі доводи, оскільки вони наведені самими заявниками, тобто зацікавленими особами, та окрім їх безпосередніх показів, іншими матеріалами провадження не підтверджуються.

Судом також взято до уваги твердження заявника адвоката ОСОБА_4 про те, що на даний час у провадженні проведено всі необхідні слідчі дії, та необхідно лише прийняти рішення про складання обвинувального акту та скерування його в суд для розгляду по суті, що в свою чергу свідчить про погодження заявником з тим, що органом досудового слідства забезпечено повноту досудового розслідування та необхідності, на даний час, лише надання оцінки зібраним доказам, щодо наявності підстав для складання скерування обвинувального акту в суд для розгляду по суті чи прийняття іншого рішення.

Суд погоджується з аналізом ч.4 ст. 189 КК України, наведеним у постанові про закриття кримінального провадження, що незаконна вимога у передачі майна (права на майно) повинна бути поєднана з погрозами, насильством, пошкодженням чи знищенням майна, незалежно від досягнення поставленої мети. Вимога задовольнити законні майнові претензії, що мало місце в даному випадку, не утворює склад такого правопорушення.

Суд також приймає до уваги, що на момент внесення до ЄРДР відомостей про скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ст.368 ч.3 КК України та повідомлення ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підозри за статтею 189 ч.4 КК України земельна ділянка ОСОБА_6 не належала.

Проведені негласні слідчі розшукові дії в кримінальному провадженні щодо прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою, але за відсутності ухвали слідчого судді використані в іншому кримінальному провадженні.

Оглядом матеріалів кримінального провадження встановлено, що у провадженні проведено всі можливі та необхідні слідчі дії та незважаючи на наведене доказів вчинення ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 злочинів не здобуто. Сам заявник таких також не надав, окрім власного трактування доказів зібраних органом досудового слідства, які, на його думку, доводять винуватість останніх, що спростовується самими матеріалами кримінального провадження.

Згідно системного тлумачення ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається. Відповідно до положення статті 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом. Закриття кримінального провадження є однією із форм закінчення досудового розслідування, а тому рішення про закриття кримінального провадження прийнято у відповідності до вимог КПК України та повноважень процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, а також відсутність обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови від 09.03.2016 про закриття кримінального провадження, враховуючи, що висновки та процесуальне рішення процесуального прокурора відповідають вимогами кримінального процесуального закону і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України,

у х в а л и в :
у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1