Справа № 592/453/17
Провадження № 1-кс/592/250/17

УХВАЛА

про накладення арешту

12 січня 2017 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого Сумського ВП (м. Суми) ГУ НП в Сумській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005602 від 28.12.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 259 КК України
Перевірив надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку слідчого ОСОБА_3 ,
встановив:
Слідчий своє клопотання мотивує тим, що у провадженні слідчого відділу Сумського відділу поліції (м. Суми) перебувають матеріали кримінального провадження №0005602 від 28.12.2016, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 259 КК України за фактом того, що 29 грудня 2016 року, близько 20:27 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за своїм місцем мешкання, а саме у кв. АДРЕСА_1 та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання шкоди громадській безпеці та бажаючи настання таких наслідків, маючи на меті помститися органам влади за неналежне на його думку виконання професійних обов`язків працівниками швидкої допомоги, зателефонував зі свого стаціонарного номеру телефону № НОМЕР_1 на номер «103» КЗ СОР СОЦМДТа МК та повідомив завідомо неправдиву інформацію про замінування, а саме про те, що у разі, якщо до нього не приїде автомобіль швидкої медичної допомоги, то він замінує будинок, достовірно знаючи, що ця поширена ним інформація є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку страху у населення, порушить громадську безпеку, а також відволіче сили МНС, Національної поліції від виконання їх обов`язків.
28.12.2016 у період часу з 21:00 год. до 21:30 год., за місцем мешкання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , з добровільної письмової згоди батька останнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (у фактичному володінні якого знаходиться вказана квартира) було проведено огляд місця події, під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки Нокіа-1208, чорного кольору, імеі: НОМЕР_2 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «МТС Україна» № НОМЕР_3 за допомогою якого, ОСОБА_5 ймовірно повідомляв про можливе замінування будинку.

28.12.2016, ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
На даний час, слідством остаточно не встановлено, з якого саме телефону та номеру підозрюваний ОСОБА_4 дзвонив на номер «103» та повідомляв про замінування будинку. Інформація про вхідні, вихідні дзвінки по стаціонарному номеру телефону, який встановлений у квартирі ОСОБА_4 , вилученому мобільному телефону та номеру « НОМЕР_4 », є охоронюваною законом таємницею та доступ до неї здійснюється лише за рішенням слідчого-судді за місцем фактичного розташування оператора зв`язку, що потребує значного проміжку часу. Слідство вважає, що ОСОБА_4 міг здійснювати дзвінок з вищевказаного мобільного телефону з сім-карткою, який у подальшому може бути речовим доказом у вказаному провадженні, як доказ факту здійснення дзвінка саме ОСОБА_4 .
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав у повному обсязі, просить його задовольнити.
Вивчивши клопотання та додані матеріали, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Підставами застосування арешту даного тимчасово вилученого майна є необхідність визнання вилучених предметів речовими доказами.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, 175 КПК України,
ухвалив:
Клопотання слідчого Сумського ВП (м. Суми) ГУ НП в Сумській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_3 задовольнити.
Накласти арешт на мобільний телефон марки Нокіа-1208, чорного кольору, імеі: НОМЕР_2 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «МТС Україна» № НОМЕР_3 .

Копію ухвали для виконання негайно направити слідчому Сумського ВП (м. Суми) ГУ НП в Сумській області ст. лейтенанту поліції ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1