Справа № 487/805/17
Провадження № 1-кп/487/208/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.05.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їхніх законних представників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, студента 1 курсу Миколаївського будівельного коледжу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Миколаєва, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, студента 1 курсу Миколаївського будівельного коледжу, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ:

21.12.2016 року близько о 14-36 годин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку №3-а по вул. Озерна в м. Миколаєві, побачили раніше їм незнайомого неповнолітнього ОСОБА_10 та у них виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом відкритого викрадення майна підлітка.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 підійшли до неповнолітнього ОСОБА_10 та з погрозою застосування фізичного насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, діючи умисно та протиправно, заволоділи майном останнього, а саме шапкою чорного кольору, вартістю 200 грн.

Після чого ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно, з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 і ОСОБА_4 спричинили неповнолітньому ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 200 грн.

Крім того, 21.12.2016 року і обідній час (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим) ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 перебували в приміщенні супермаркету ТОВ «АТБ-маркет», розташованого за адресою: м. Миколаїв вул. Озерна, 13/1, де в них виник спільний умисел направлений на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення майна з указаного супермаркету.

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку персоналу магазину, аааткож інших осіб, таємно викрали чуже майно, а саме пляшку лікеру «Jagermeister» об`ємом 0,5 л вартістю 175,96 грн., сховавши її у кармані ОСОБА_5 під час огляду продукції в торговому залі.

В подальшому, утримуючи викраде майно при собі, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зникли та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 і ОСОБА_4 заподіяли ТОВ «АТБ-маркет» матеріальний збиток на суму 175,95 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна із погрозою застосування насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб та ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав в повному обсязі та суду показав, що він що 21.12.2016 року приблизно о 14-30 год. він разом з ОСОБА_11 гуляли по мікрорайону «Намив» м. Миколаєва, їм на зустріч шов хлопець, який поглядів нахабним поглядом в їх бік та він спитав у нього «чи хоче він до них причепитися», на що хлопець нічого відповів. Після чого, ОСОБА_11 сказав потерпілому, щоб він підійшов до них, але потерпілий злякався та побіг через дорогу, ОСОБА_11 побіг за ним, він також побіг за хлопцями. Потім вони усі зупинилися, ОСОБА_11 стояв поруч з потерпілим, він на відстані від них, ОСОБА_11 ставив запитання потерпілому, словесно залякував потерпілого, потім ОСОБА_11 звертався до нього та він також підтверджував його залякування. При цьому потерпілий плакав, але він говорив йому щоб не плакав, оскільки вони нічого погано йому не зроблять. Потім ОСОБА_11 спитав у потерпілого, що за емблема у нього на шапці, на що хлопець відповів, що не знає. Після чого ОСОБА_11 сказав потерпілому щоб він знімав шапку, але останній відмовився. Потім потерпілий дістав свій мобільний телефон, ОСОБА_11 сказав, щоб потерпілий віддав йому телефон, але хлопець відмовився. Після чого, щоб залякати потерпілого, ОСОБА_11 сказав йому щоб він доставав ніж. Ножа у нього не було, але щоб підіграти ОСОБА_12 , він поліз у свій внутрішній карман, роблячи вигляд, що дістає ніж та став підходити до потерпілого. В цей час потерпілий побіг, став кричати про допомогу, у нього впала шапка на землю та ОСОБА_11 забрав шапку, потім вони злякавшись разом з ОСОБА_13 побігли у двори будинків, де ОСОБА_11 шапку поклав собі в рюкзак.

Після чого, в той же день 21.12.2016 року, вони разом з ОСОБА_11 пішли до супермаркету «АТБ», у нього на банківської картки було приблизно 300 грн. В приміщення магазину вони ходили по торговому залу, потім побачили на прилавку лікер та вирішили винести пляшки з лікером не заплатив за товар, вони взяли 2 пляшки лікеру, одну пляшку він сховав під куртку, а ОСОБА_11 сховав другу пляшку у свій карман, потім вони взяли ще дві пачки чіпсів та пішли до каси. Коли вони були біля каси до них підійшов працівник супермаркету та спитав у них куди вони подівали пляшку лікеру. Після чого він дістав пляшку з лікером та розрахувався за неї на касі, ОСОБА_11 свою пляшку не доставав та не платив за неї. Після чого вони вийшли з супермаркету та через деякий час були затримані працівниками поліції. Пляшку вони не повернули, оскільки він впав, пляшка випала у нього та її забрав чоловік, який проходив поруч.

У вчиненому ОСОБА_4 щиро розкаявся.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав в повному обсязі та суду показав, що 21.12.2016 року приблизно о 14-30 год. він разом з ОСОБА_4 були в мікрорайоні «Намив» м. Миколаєва, де гуляли, їм на зустріч шов хлопець, який поглядів в їх бік та ОСОБА_14 спитав у нього «чи хоче він до них причепитися», на що хлопець щось відповів, але вони не почули, що саме. Після чого, він сказав потерпілому, щоб він підійшов до них, але потерпілий напевно злякався, тому що побіг через дорогу, а він побіг за ним, ОСОБА_14 також побіг за ними та біг приблизно на відстані 1 м від нього. Потім вони усі зупинилися, він стояв поруч з потерпілим, ОСОБА_14 на відстані приблизно одного метра від них, він ставив запитання потерпілому, словесно залякував його, ОСОБА_14 також підтверджував його залякування. Потім він спитав у потерпілого, що за емблема у нього на шапці, на що хлопець відповів, що не знає. Після чого він сказав потерпілому щоб він знімав шапку, але останній відмовився. Потім потерпілий дістав свій мобільний телефон, мабуть хотів комусь зателефонувати, він сказав, щоб потерпілий віддав йому телефон, але хлопець відмовився, сказавши, що це подарунок. Після чого, він сказав потерпілому, щоб він вибирав, що йому важливіше здоров`я або телефон та щоб залякати потерпілого, сказав ОСОБА_15 щоб він доставав ніж. Ножа у ОСОБА_16 не було, але він поліз у свій внутрішній карман, роблячи вигляд, що дістає ніж та став підходити до нього і потерпілого. Він в цей момент хотів схопити потерпілого за воріт куртки, але потерпілий вирвався, побіг, став кричати про допомогу, при цьому у нього впала на землю шапка, яку він підібрав, ОСОБА_14 це бачив, навколо почали зупинятися люди, вони разом з ОСОБА_17 злякалися та побігли у двори будинків, де він шапку поклав собі в рюкзак.

Після чого, в той же день 21.12.2016 року, вони разом з ОСОБА_17 пішли до супермаркету «АТБ», у них були гроші у нього приблизно 50 грн. та як сказав ОСОБА_14 у нього на банківської картки було приблизно 300 грн. В приміщення магазину вони ходили по торговому залу приблизно 10 хв., потім побачили на прилавку лікер та вирішили винести пляшки з лікером не заплатив за товар, вони взяли 2 пляшки лікеру, одна пляшка якого стоїть приблизно 170 грн., одну пляшку сховав під куртку ОСОБА_14 , а він сховав другу у свій карман, потім вони взяли ще дві пачки чіпсів та пішли до каси. Коли вони були біля каси до них підійшов працівник супермаркету та спитав у них куди вони подівали пляшку лікеру. Після чого ОСОБА_14 дістав пляшку з лікером та розрахувався за неї на касі, а він злякався діставати плішку лікеру яку ховав, оскільки подумав, що не вистачить грошей за неї розплатитися. Після чого вони вийшли з супермаркету та через деякий час були затримані працівниками поліції. Пляшку вони не повернули, оскільки ОСОБА_14 впав, пляшка випала у нього та її забрав чоловік, який проходив поруч.

У вчиненому ОСОБА_5 щиро розкаявся.

Таким чином, суд вважає вину ОСОБА_5 і ОСОБА_4 доведеною, а кваліфікацію їхніх дій вірною.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_5 і ОСОБА_4 суд враховує роль та ступень участі кожного у вчиненні злочинів те, що вчинені ними злочини, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів (ст. 186 ч.2 КК України) та середньої тяжкості ( ст. 185 ч. 2 КК України).

Обставинами, які пом`якшують покарання судом, відповідно до ст. 66 КК України, є вчинення злочину ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у неповнолітньому віці, щиро каяття обвинувачених, активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування матеріальної шкоди потерпілим.

Обставин, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не виявлено.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_4 суд також враховує данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем навчання характеризується посередньо, на обліку в МОПЛ №1 і ОНД не перебуває.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_5 суд також враховує данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем навчання характеризується посередньо, за місцем проживання позитивно, на обліку в МОПЛ №1 і ОНД не перебуває.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_5 і ОСОБА_4 є покарання у вигляді позбавлення волі, з застосуванням правил ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Між тим, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріального збитку, вчинення злочинів у неповнолітньому віці, з урахуванням особи обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , суд вважає можливим застосувати положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі покарання, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України на строк 2 років.

Крім того, з урахуванням ступені тяжкості вчинених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , злочинів, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про їх особу, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 104 КК України, з покладенням обов`язків відповідно до п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України та призначить йому покарання:

за ч.2 ст. 186 з застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі

за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі

Відповідно до ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 1 рік 3 місяця.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 в період іспитового сроку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання і роботи, періодично з`являтись в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України та призначить йому покарання:

за ч.2 ст. 186 з застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі

за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі

Відповідно до ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначенного покарання, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 в період іспитового сроку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання і роботи, періодично з`являтись в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Речові докази: два компакт - диска - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

в