Провадження № 11-кп/780/521/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 15 16.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
16 травня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
розглянула у закритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сядрине, Корюківського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, не працюючого, неодруженого, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
Визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, вчиненого за наступних обставин.

07.11.2016 року о 18 годині ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , що перебуває у володінні ОСОБА_8 , з метою незаконно проникнення до житла, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, порушуючи ст.30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла, а саме, не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за мотивованим рішенням суду, без будь-якого дозволу та всупереч волі власника, зайшов на прибудинкову територію та використовуючи знайдений на місці металевий предмет, схожий на лом, відчинив вхідні двері до будинку АДРЕСА_2 та проник до нього, де в подальшому був затриманий працівниками поліції.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, потерпілою ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставина кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що органами досудового розслідування дії ОСОБА_9 неправильно кваліфіковані за ч.1 ст.162 КК України, оскільки із матеріалів кримінального провадження вбачається, що він вчинив розбійний напад із проникненням у житловий будинок потерпілої ОСОБА_10 , 1936 р.н., із метою заволодіння чужим майном. У ході обстеження у потерпілої ОСОБА_10 були виявлені множинні переломи ребер, ЗЧМТ, забій головного мозку, ЗТГК. Після виписки із лікарні стан потерпілої з кожним днем погіршувався, в результаті чого ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла. Проте, доводи сторони захисту про зміну кваліфікації протиправного діяння ОСОБА_9 і клопотання про витребування висновку судово-медичної експертизи щодо визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , як доказ скоєння обвинуваченим тяжчого кримінального правопорушення, та приєднання його до матеріалів кримінального провадження були відхилені судом першої інстанції. Крім того, поза увагою суду залишились обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_9 , а саме: вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження, у відповідності до ст.2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ст.409 КПК України, підставою для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, крім іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що органами досудового розслідування дії ОСОБА_9 кваліфікуються за ч.1 ст.162 КК України, як порушення недоторканості житла.

При цьому, формулюючи обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_9 , органом досудового розслідування, використано загальну норму, та не конкретизовано в чому саме полягають протиправні дії останнього, кримінальна відповідальність за які передбачена ч.1 ст.162 КК України, чи то у «незаконному проникненні до житла чи до іншого володіння особи, незаконному проведенні в них огляду чи обшуку чи незаконному виселенні чи інших діях, що порушують недоторканність житла громадян».

Крім того, в порушення вимог ст.2 КПК України, судом першої інстанції при розгляді вказаного кримінального провадження не було розглянуто клопотання сторони захисту про вирішення питання притягнення обвинуваченого ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення. Не взято до уваги, що санкцією інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення не охоплюється застосування насильства та заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, що підтверджуються наступними доказами.

Із рапорту поліцейського Києво-Святошинського ВП капрала поліції ОСОБА_11 від 07.11.2016 року видно, що прибувши на місце події: в будинку АДРЕСА_2 було виявлено невідомого чоловіка, який лежав на дивані із розстібнутим ременем на штанях, на підлозі було виявлено роздягнуту жінку похилого віку, на тілі якої були кров, гематоми та синці (т.2, а.п.6).

Відповідно до протоколу огляду від 07.11.2016 року, працівниками поліції в присутності двох понятих було оглянуто будинок АДРЕСА_2 , в якому знаходяться пошкоджені вхідні двері, металевий лом та на ліжку в кімнаті знаходиться ОСОБА_9 (т.2, а.п.8-19).

Згідно протоколу допиту потерпілої ОСОБА_8 від 08.11.2016 року, вона 07.11.2016 року близько 18 год.00 хв. прийшла до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та побачила, що на вхідних дверях до будинку здерте лакофарбове покриття та відсутній навісний замок. Зайшовши до будинку вона побачила свою матір, яка лежить на підлозі оголена, із синцями на обличчі та тілі. При цьому, на ліжку в кімнаті спав невідомий чоловік із спущеними штанами, в стані алкогольного сп`яніння, на його руках та обличчі була кров (т.1, а.п.25-27).

На фотознімках, доданих до клопотання захисника відображені тілесні ушкодження, завдані потерпілій ОСОБА_12 , 1936 року народження (т.1 а.п.34-35).

Згідно висновку експерта №19 від 28.02.2017 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 , 1936 року народження, було виявлено хронічну субдуральну гематому над правою великою півкулею головного мозку та переломи 3-4 ребер зліва по середнє-паховій лінії в стадії формування кісткових мозолів, рубці лівої половини обличчя.

Зазначені вище обставини підтверджені також протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 08.11.2016 року (т.2, а.п.40-41); протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 08.11.2016 року (т.2, а.п.42-43); протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 08.11.2016 року (т.2, а.п.44-45).

Згідно п.6 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Всупереч зазначеним нормам кримінального процесуального закону, ні стороною обвинувачення, ні судом першої інстанції не було враховано обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 , а саме: вчинення злочину щодо особи похилого віку ОСОБА_10 , 1936 року народження та вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що було підтверджено показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 в суді першої інстанції

Залишивши поза увагою відсутність належним чином висунутого обвинувачення щодо ОСОБА_9 , суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги ст. 370 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Крім того, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність оцінювати справедливість під час провадження у справі,беручи до уваги розгляд справи в цілому (п. 47рішення у справі «Даллос проти Угорщини» від 1 березня 2001 року). Також вказує на необхідність дотримання права бути поінформованим про характер і причини обвинувачення, що має розглядатися у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (п. 54 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції`від 25 березня 1999 року та п. 47 «Даллос проти Угорщини» від 1 березня 2001 року).

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було належним чином висунуто в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року відносно ОСОБА_9 підлягає скасуванню, а провадження призначенню до нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст.412 КПК України та ст.9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно правильно кваліфікувати дії обвинуваченого, прийняти міри до всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, ретельно перевірити зібрані у справі докази, дати їм належну оцінку, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року відносно ОСОБА_9 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Головуючий:
Судді: