УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №289/1483/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.289 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
законного представника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №289/1483/16-к за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_10 , застосувавши звільнення від покарання за хворобою. При цьому, вважає цей вирок незаконним у зв`язку з незастосуванням закону, який підлягав застосуванню, що призвело до засудження неповнолітньої особи, яка захворіла на тяжку хворобу. Зазначає, що під час судового розгляду, після вчинення правопорушення, але до ухвалення вироку, виникли нові обставини, які не були відомі при проведенні судового розслідування кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_10 має тяжку хворобу - цукровий діабет 1 типу в стані декомпенсації, кетоцидоз, потребує інсулінотерапію в кількості не менше як 80 одиниць на добу і знаходився на стаціонарному лікуванні з 28.09.2016 р. по 13.10.2016 р., що підтверджується рядом відповідних документів. Звертає увагу на наказ від 15.08.2014 р. за №1348/5/572 Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» відповідно до якого підставою звільнення засуджених від подальшого відбування покарання є в тому числі згідно п.1 ч.1 Додатку №12 - цукровий діабет, інсулінозалежність з дозою інсуліну понад 60 одиниць на добу або важкий перебіг з нахилом до кетацидозу. Посилаючись на це, вважає, що характер хвороби свідчить про необхідність звільнення від відбування покарання ОСОБА_10 за двома медичними підставами. Крім того, звертає увагу на положення ч.2 ст. 84 КК України, відповідно до яких особа, яка після вчинення злочину захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає його відбуванню, може бути звільнена від покарання або від подальшого відбування покарання. При цьому, ОСОБА_10 є неповнолітнім, сприяв у розкритті злочину, щиро покаявся та повністю відшкодував спричинену злочином шкоду.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурор вважає, що вирок Радомишльського районного суду від 14.12.2016 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно, призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстави для його скасування відсутні, як і підстави для задоволення апеляційної скарги адвоката. При цьому, посилаючись на відповідні пункти Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, зазначає, що цей порядок регулює звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, а не звільнення від покарання обвинувачених. Зазначає, що за наявності підстав, передбачених ст.84 КК України, питання про звільнення від покарання за хворобою може бути вирішено місцевим судом, визначеним у порядку ч.2 ст.539 КПК України, тобто за місцем відбування покарання, на підставі подання установи, яка відає відбуванням покарання, і висновку лікарської комісії.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Радомишльського районного суду від 31.10.2014 р., у виді 1 місяця позбавлення вол, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання вирішено обчислювати з часу затримання обвинуваченого.
Стягнуто з обвинуваченого на користь держави судові витрати по справі за проведення судових експертиз в сумі 368 грн. 28 коп.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 26 вересня 2015 року, близько 01 години, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 , за попередньою змовою разом з особою матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прийшли до гаража ОСОБА_7 , розташованого в смт.Городок Радомишльського району, за допомогою молотка, зірвали навісний замок, переслідуючи корисливий мотив, проникли в гараж і незаконно заволоділи мотоциклом «УРАЛ» реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 8809 грн., який належав ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 , його законного представника та потерпілого в підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.289 КК України, ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції застосував положення ст.ст.69,71 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, його посередні характеристики, те, що він є раніше судимий (31.10.2014 р. Радомишльським районним судом за ч.3 ст.185, ст.75 КК України, до 1 року позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік), обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, вчинення правопорушення у неповнолітньому віці, сприяння у розкритті правопорушення, повне відшкодування спричиненої шкоди, відсутність обставин, обтяжуючих покарання.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від покарання за хворобою, апеляційний суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню за безпідставністю.
Так, згідно до ч.2 ст.84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973 р. №8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.
Додатком №12 «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказам Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 15.08.2014 за № 1348/5/572, (далі - Порядок), визначено перелік захворювань, що є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.
Пунктом 1 розділу VI Порядку передбачено, що медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в УВП, а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з додатком 12 до цього Порядку.
Пунктом 2 розділу VI Порядку визначено, що медичний огляд таких хворих засуджених проводять спеціальні лікарські комісії (далі - комісія) територіальних органів ДПтС України після обов`язкового лікування і ретельного обстеження хворого в стаціонарних умовах лікарняних закладів або закладів охорони здоров`я з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу.
Відповідно до п.5 розділу VI Порядку, з урахуванням результатів медичного огляду засудженого комісія негайно складає висновок спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, за формою, наведеною в додатку 13 до цього Порядку.
З урахуванням наведеного, посилання захисника на хвороби обвинуваченого ОСОБА_10 , що формально підпадають під перелік захворювань з якими закон передбачає звільнення від подальшого відбування покарання, не ґрунтується на законі, оскільки застосування ст.84 КК України здійснюється на підставі окремого клопотання (заяви) та в іншій процесуальній формі, зокрема за наявності відповідного висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного «Переліком захворювань, які є підставою для подання в суд матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання».
Натомість, в матеріалах кримінального провадження відсутні, як відповідні висновки спеціальної лікарської комісії про медичний огляд ОСОБА_10 , так і належні висновки медичних експертів відносно неможливості відбування останнім покарання у зв`язку з неможливістю забезпечити лікування ОСОБА_10 в умовах медичних частин пенітенціарної служби.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу і на п.6 ч.1 ст.537 КПК України, відповідно до норм якого, під час виконання вироків, суд має право вирішувати питання, зокрема, пов`язані із звільненням від покарання засудженого за хворобою.
Згідно п.1 ч.2 ст.539 КПК України, клопотання про вирішення питання, передбаченого п.6 ч.1 ст.537 КПК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Тобто, питання звільнення від покарання за хворобою вирішується місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку вирішенні судом питань, пов`язаних із виконанням вироку.
За даних обставин, підстави для зміни вироку суду першої інстанції з мотивів викладених в апеляційній скарзі відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , залишити без задоволення, а вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року відносно ОСОБА_10 , - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді :