Справа № 303/1241/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою освітою, одружений, маючий утриманців, працюючий слюсарем ПАТ Закарпатгаз, не судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання , не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Питання про речові докази вирішено в порядку вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжним заходом ОСОБА_6 до вступу вироку у законну силу залишено особисте зобов`язання.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 3592 гривень.

За вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим за вчинений злочин при таких обставинах.

12.10.2014 року приблизно о 20:20 годині ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в темну пору доби, керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ-2107 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою в с. Бобовище Мукачівського району , неподалік будинку № 41 по вулиці Миру , в порушення вимог п.п.10.1,11.3 ПДР України , не забезпечив безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку , в результаті чого не впорався з керуванням транспортного засобу , допустив виїзд на смугу зустрічного руху , де в той час йому на зустріч в напрямку с. Жуково, Мукачівського району рухався мотоцикл марки Speed Gear Racing RXX 6 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 з яким їхала пасажир неповнолітня ОСОБА_9 , допустив зіткнення із мотоциклом , внаслідок чого водій мотоцикла ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження , а пасажир мотоцикла неповнолітня ОСОБА_9 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та не відповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м?якості. Просить апеляційний суд постановити новий вирок , яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки без застосування вимог ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги в частині ухвалення апеляційним судом свого вироку та призначення обвинуваченому покарання без застосування вимог ст. 75 КК України, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника , які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, а призначене покарання достатнім та справедливим, перевіривши та дослідивши матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, правильність кваліфікації діянь ОСОБА_6 учасниками кримінального провадження в апеляційних скаргах не оспорюються, внаслідок чого вони відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Судом першої інстанції розгляд провадження відбувся в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, так як ніким з учасників не оспорювалися фактичні обставини справи. Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за встановлених судом першої інстанції обставин підтверджується сукупністю зібраних і досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказах. Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано вірно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування і судовий розгляд проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частина 1 ст. 421 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю скасувати неправильне звільнення від відбування покарання, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку , є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2016 року колегія суддів вказала, що у разі доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину в тому ж обсязі та тих самих даних про його особу , призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати неправильним і м`яким.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Разом з тим, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, судом при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого ОСОБА_6 не у повній мірі враховано всі обставини кримінального провадження , ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки. Зокрема те, що останній вчинив тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння , внаслідок злочинних дій потерпілі отримали тяжке та середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалюючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання суд належним чином не мотивував, які саме обставини провадження або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що приводять до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і дають підстави для застосування ст. 75 КК України. Суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а лише послався на обставини, що пом`якшують його покарання та висловлену позицію потерпілих щодо призначеного покарання.

Крім того, з встановлених судом першої інстанції обставин кримінального правопорушення, які не оспорюються жодною стороною кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 під час вчинення злочину, перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Отже , висновок суду щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України , свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості , таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У ході апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який класифікується за ст. 12 КК України, як тяжкий злочин, суспільну небезпечність вчиненого діяння та наслідки у вигляді заподіяння потерпілим тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, одружений , має на утриманні неповнолітніх дітей, кримінальне правопорушення вчинив вперше; наявність обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину ; за наявності обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Під час апеляційного розгляду нових даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено не було.

Крім того, апеляційний суд враховує поведінку обвинуваченого після скоєння злочину, який примирився з потерпілими та потерпілі не мають до обвинуваченого претензій матеріального характеру.

Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує вимоги ст. 404 КПК України , відповідно до якої суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб , в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Апеляційний суд врахувавши наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 : вину у вчиненому визнав повністю та розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину , з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, приходить до переконання про можливість на підставі ст. 69 КК України призначити ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами , яке колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та справедливим.

Одночасно , апеляційний суд вважає, що з врахуванням тяжкості злочину, конкретних обставин справи, наслідків вчиненого злочину, обставини, що обтяжує покарання, що ОСОБА_6 є особою суспільно-небезпечною і його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 420, 421 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково .

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України за ч. 2 ст. 286 КК України 2 (два) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

У решті вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом, а засудженим , який тримається під вартою ,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: