11-кп/775/158/2017(м)

Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 , 15 червня 2015 року приблизно о 21 годині 40 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у кімнаті квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, що склались у неї зі співмешканцем ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень, підійшла до ОСОБА_7 , та умисно завдала останньому один удар ножем, що тримала у руці, в область грудної клітини зліва, спричинивши своїми діями тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колотого поранення грудної клітини ліворуч з наскрізним пошкодженням серця, геморагічного шоку 3 ступеню, посттравматичного плевриту зліва, лівостороннього гемопневмотораксу, гемоперикарду, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Після цього ОСОБА_8 звернулась до сусідів по квартирі, щоб викликати швидку медичну допомогу потерпілому, а після госпіталізації його до медичного закладу, з місця скоєння злочину втекла.
Не погодившись з судовим рішенням, обвинувачена ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
Обвинувачена ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та постановити новий вирок, яким визнати її винною за ст. 128 КК України, оскільки вона нанесла тілесні ушкодження потерпілому з необережності і умислу наносити йому тілесні ушкодження не мала.
На обгрунтування апеляційних вимог вказує, що суд у вироку надав перевагу одним доказам та не взяв до уваги інші, не обгрунтувавши свої висновки, а саме, ні при проведені досудового розслідування ані при судовому розгляді не перевірялись її показання, що ОСОБА_7 вчинив щодо неї насильницькі дії і вона внаслідок цього втратила дитину, ніхто не направив її на медичне обстеження. Факт вагітності підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , але суд не надав оцінки її показанням.
Також у вироку зазначено, що вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння, але потерпілий теж 15.06.2015 року вживав алкогольні напої, цей факт він не заперечував і це підтвердили свідки у судовому засіданні, але суд зазначив, що потерпілий був тверезий. Адже факт вживання нею і потерпілим спиртних напоїв підтверджується тільки показаннями свідків.
Звертає увагу суду, що при проведенні досудового слідства і при судовому розгляді було порушено її право на захист, оскільки захисник не була ознайомлена з матеріалами кримінального провадження та протоколом попереднього судового засідання, їй не роз`яснили, що вона має право не давати показання відносно себе, а постійно здійснювали на неї тиск, щоб вона надавала такі показання, які вигідні стороні обвинувачення і потерпілому, а останній постійно шантажував і вимагав гроші у її матері.
Вважає, що суд при постановленні вироку використав показання свідків, які характеризували її як агресивну, тому зробив висновок, що вона навмисно нанесла тілесні ушкодження потерпілому, не звернув увагу на показання свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що саме обвинувачена просила викликати швидку допомогу.
Також вважає, що при призначенні покарання суд не врахував її стан здоров`я, те, що у неї є неповнолітня дочка, але врахував характеристику, яку надав дільничний інспектор Орджонікідзевського РВ, хоча вона ніколи не проживала в цьому районі, приводів до поліції не мала і взагалі не була знайома з дільничним. В цій характеристиці зазначено, що вона не працює, але вона працювала і цей факт ніхто не перевіряв, а вона утримувалась під вартою і не мала змоги сама надати необхідні довідки.
Захисник ОСОБА_10 просить змінити оскаржуване судове рішення та виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченої, скоєння нею злочину у стані алкогольного сп`яніння, та призначити її підзахисній більш м`яке покарання, передбачене ч.1 ст.121 КК України, оскільки вона перебуває на обліку у лікаря гінеколога та потребує постійного лікування, має неповнолітню дочку.
Вказує, що факт знаходження обвинуваченої у стані алкогольного сп`яніння не підтверджується медичними документами, медичний огляд щодо цього взагалі не проводився, а сама ОСОБА_8 стверджувала, що в той день знаходилась у тверезому стані, оскільки була вагітна. Показання свідка ОСОБА_13 , фельдшера швидкої медичної допомоги, яка виїжджала за викликом на квартиру, де знаходився потерпілий, про стійкий запах алкоголю в квартирі, не можуть бути доказами того, що обвинувачена знаходилась у стані алкогольного сп`яніння. Цей запах міг відчуватися від потерпілого, який і сам не заперечував, що в той день вживав спиртні напої, що також у судовому засіданні підтвердила і свідок ОСОБА_11 .
Крім того, висновок судово-медичної експертизи № 377 щодо ОСОБА_7 , в якій зазначено, що будь-яких даних, які б могли свідчити про наявність або відсутність етилового спирту в його крові на момент надходження у лікувальний заклад в наданих на експертизу медичних документах не знайдено, не може бути доказом відсутності алкоголю в його крові, а лише підтверджує той факт, що такі дані не були надані.
Суд не перевірив і не спростував показання обвинуваченої в частині, що 15.06.2015 року потерпілий знаходився як у стані алкогольного так і у стані наркотичного сп`яніння, не витребував його історію хвороби з медичного закладу.
Разом з тим, неадекватна та агресивна поведінка обвинуваченої, як на те вказують свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_13 не є свідченням знаходження її у стані алкогольного сп`яніння, а пояснюється тим, що вона страждає емоційно-нестійким розладом психіки відповідно до висновку амбулаторної психолого-психіатричної експертизи.
Потерпілий ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити вирок суду першої інстанції у частині призначення покарання і знищення речових доказів та призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст.121 КК України максимальне покарання, а йому повернути речі: брюки світлі, синю рубашку в клітину, носки чорного кольору, білизну, ніж кухонний, наволочку, мобільний телефон «Алкатель».
Апелянт вказує, що обвинувачена у судовому засіданні не визнала себе винною, не вибачилась, а навпаки, вела себе зухвало та агресивно, на теперішній час йому не відшкодували ані сама ОСОБА_8 ані члени її родини матеріальні збитки та моральну шкоду, оскільки він перебував на лікуванні з 15.06.2015 року по 01.07.2015 року, витратив кошти на лікування та відновлення здоров`я, після цих подій у нього була моральна травма.
Вважає, що вина обвинуваченої повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, а версія, на якій наголошує обвинувачена, спростовується показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 .
Прокурор Маріупольської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_17 надіслав до апеляційного суду заперечення на апеляційні скарги обвинуваченої, захисника та потерпілого, в яких просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги апелянтів без задоволення. Вважає вирок суду законним та обгрунтованим, дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 128 КК України не вбачається. Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника на те, що вона не знаходилась у стані алкогольного сп`яніння є неспроможними, оскільки цей факт підтвердили свідки. Посилання обвинуваченої на те, що вона втратила дитину та спричиненні тілесні ушкодження вважає необгрунтованими, оскільки в судовому засіданні вона відмовилась від проведення судово-медичної експертизи.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали свої апеляційні вимоги, не визнали апеляційні вимоги потерпілого, потерпілого, який не визнав апеляційні скарги обвинуваченої та захисника, підтримав свої апеляційні вимоги в частині призначення обвинуваченій максимального покарання, думку прокурора, який не визнав апеляційні скарги обвинуваченої, захисника та потерпілого, вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисними діями обвинуваченої ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_7 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Обвинувачена ОСОБА_8 вину свою визнала частково та наполягала на тому, що не мала умислу на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, заподіяла потерпілому тілесні ушкодження з необережності.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченою своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, висновки суду про доведеність її винуватості в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.
В апеляційній скарзі обвинувачена оскаржує кваліфікацію вчиненого нею кримінального правопорушення за ст. 121 ч.1 КК України, вважає, що її дії повинні бути кваліфіковані за ст. 128 КК України, оскільки вона не мала умислу на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, а заподіяла потерпілому тілесні ушкодження з необережності.
Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченої, у тому числі і зазначені в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли.
Вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами, а саме показами потерпілого ОСОБА_7 , частково показами самої обвинуваченої, яка не заперечувала того факту, що тяжкі тілесні ушкодження у потерпілого виникли в результаті її дій, показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , які є сусідами потерпілого та за проханням ОСОБА_8 викликали швидку допомогу, стверджували, що від ОСОБА_8 відчувався стійкий запах спиртного, тілесних ушкоджень на ній вони не бачили; показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , лікаря та фельдшера швидкої допомоги, які показували, що потерпілий був без свідомості на час їх приїзду, а ОСОБА_8 пояснювала, що він сам заподіяв собі тілесні ушкодження ножем, від ОСОБА_8 відчувався запах спиртного; показами свідка ОСОБА_11 , що 15.06.2015 року з обіду десь до 18 години у неї вдома були потерпілий разом з ОСОБА_8 , всі вживали спиртні напої, ОСОБА_8 вела себе агресивно, казала, що вагітна, але не знала чи залишати дитину; висновками судово-медичних, судово-імунологічних та судово-цитологічних експертиз, протоколами слідчих дій та іншими письмовими доказами кримінального провадження, дослідженими судом першої інстанції.
Так, потерпілий ОСОБА_7 як у суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду показував, що 15.06.2015 року між ним та ОСОБА_8 не було конфлікту, все було спокійно, він її не бив. Він був у зальній кімнаті, коли обвинувачена раптово для нього, підійшла та нанесла йому удар кухонним ножем в область серця. В той день вони з обвинуваченою були в гостях у його брата та пили горілку, обидва вживали спиртне, ОСОБА_8 випила біля 250 гр. горілки. ОСОБА_8 не була вагітною на той час. Свої апеляційні вимоги підтримав частково, наполягав на максимальній мірі покарання для ОСОБА_8 , яка не розкаялася та не вибачилась, відмовився від апеляційних вимог стосовно речових доказів, оскільки вказані речи зіпсовані і не потрібні йому.
На своїх показаннях потерпілий наполягав при проведенні слідчого експерименту та у присутності двох понятих за участю статиста виклав обставини заподіяння йому обвинуваченою ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, що зафіксовано у протоколі проведення слідчого експерименту від 02.09.2015р. (т3 а/п 28-33).
Крім того, з висновку додаткової судово-медичної експертизи № 377/124 від 11.09.2015 вбачається, що враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, наявних у потерпілого ОСОБА_7 , вони могли утворитися за обставин, на які він посилається у протоколах допиту та проведення слідчого експерименту (т3 а/п 36-37).
Отже, показання потерпілого ОСОБА_7 є послідовними, узгоджуються з іншими доказами у справі та повністю спростовують доводи обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що вона причинила потерпілому тілесні ушкодження з необережності.
Обвинувачена ОСОБА_8 в ході апеляційного розгляду наполягала на тому, що не мала умислу на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, заподіяла потерпілому тілесні ушкодження з необережності та в результаті самозахисту, захищала своє життя та здоров`я, а також майбутню дитину. Показувала, що потерпілий вчинив щодо неї насильницькі дії, внаслідок чого вона втратила дитину, потерпілий зламав їй куприк. З приводу перелому куприка вона через тиждень після події зверталася до міської лікарні №1 у м. Маріуполі, через місяць після події вона втратила дитину і у м. Донецьку вона також зверталася до лікарів з цього питання. Наполягала, що не вживала спиртних напоїв 15.06.2015р., оскільки була вагітна, але припускає, що могла пригубити в гостях у ОСОБА_11 .
Апеляційні доводи обвинуваченої про самозахист та наявність у неї тілесних ушкоджень, а також і доводи захисника про те, що обвинувачена 15.06.2015 не перебувала у стані алкогольного сп`яніння не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами справи та добутими по кримінальному провадженню доказами.
На підтвердження перебування у стані вагітності та втрати дитини ОСОБА_8 не надано жодного доказу, більш того, з її свідчень вбачається, що дитину вона втратила через місяць після заподіяння нею потерпілому тілесних ушкоджень та з цього приводу зверталась до лікарів у м. Донецьку.
Так, ОСОБА_8 була обстежена судово-медичним експертом 03.09.2015, з висновку якого вбачається, що зі слів обвинуваченої 15.06.2015 ніяких конфліктів не було, ніхто їй тілесних ушкоджень не причиняв, скарг нею не заявлено, а наявні у неї тілесні ушкодження, виявлені на підставі її судово-медичного обстеження утворилися задовго до огляду, характер та механізм їх утворення із-за тривалості часу встановити не є можливим (т3 а/п 24).
Крім того, з довідки начальників Маріупольського СІЗО та медичної частини МСІ вбачається, що ОСОБА_8 25.08.2015 була консультована лікарем-гінекологом, виставлений діагноз міома матки 16 тижнів (вузлова). Під час огляду скарг на стан свого здоров`я не висловлювала. Потребує «Д» спостереження і лікування у лікаря гінеколога (т4 а/п 83, т1 а/п 58).
Судом першої інстанції перевірялись доводи ОСОБА_8 про перелом куприка, які не знайшли підтвердження (т1 а/п 48, 59), а від проведення рентген-дослідження в ході судового розгляду обвинувачена відмовилась.
Факт знаходження обвинуваченої ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння 15.06.2015 року підтверджено показами потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , а провести медичний огляд обвинуваченої на стан сп`яніння було неможливо, оскільки вона з місця скоєння злочину втекла.
Стосовно апеляційних вимог обвинуваченої та захисника в тій частині, що суд не перевірив і не спростував показання обвинуваченої, що 15.06.2015 року потерпілий знаходився як у стані алкогольного так і у стані наркотичного сп`яніння, колегія суддів не приймає їх до уваги. Оскільки перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння, що не заперечує і сам потерпілий, ніяким чином не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченої.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи з сукупності вказаних та інших досліджених в судовому засіданні доказах, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, суд першої інстанції обґрунтовано та правильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України.
Також не знайшли підтвердження та спростовуються матеріалами провадження апеляційні доводи обвинуваченої про порушення її права на захист при проведенні досудового слідства і при судовому розгляді, оскільки захисник не була ознайомлена з матеріалами кримінального провадження та протоколом попереднього судового засідання та їй не роз`яснили, що вона має право не давати показання відносно себе.
Обвинуваченій ОСОБА_8 при проведенні досудового слідства під розпис 25.08.2015 року була вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, в тому числі і роз`яснена стаття 63 Конституції України (т2 а/п 230-231), також у підготовчому судовому засіданні 05.02.2016 обвинуваченій вручена пам`ятка про права та обов`язки обвинуваченого (т1 а/п 38), згідно журналу судового засідання їй були зрозумілі права.
Крім того, обвинуваченій був призначений захисник ОСОБА_18 (т2 а/п 229), від якого обвинувачена 24.09.2015 відмовилась (т3 а/п 113) та їй було призначено адвоката ОСОБА_19 (т3 а/п 114-115), яка ознайомлена з матеріалами кримінального провадження (т3 а/п 123-124, 199-200). Від захисника ОСОБА_19 обвинувачена відмовилась 26.10.2016 (т4 а/п 56, 65), призначено захисника ОСОБА_10 (т4 а/п 61, 68), яка з матеріалами кримінального провадження ознайомлена, згідно журналу судового засідання від 27.12.2016р. (т4 а/п 85).
Апеляційні вимоги обвинуваченої про здійснення щодо неї тиску при проведенні досудового слідства, щоб вона надавала такі показання, які вигідні стороні обвинувачення і потерпілому, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки обвинувачена в ході апеляційного розгляду не змогла пояснити в чому полягає тиск, уточнила, що фізичне насильство щодо неї не застосовувалося та заявила, що не пам`ятає, які саме показання вона давала під тиском.
Також колегія суддів не може погодитися з апеляційними вимогами обвинуваченої та захисника про призначення обвинуваченій суворого покарання, без урахування пом`якшуючих обставин, а саме стану здоров`я обвинуваченої, наявності у неї неповнолітньої дочки, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.
Як вбачається з вироку суду, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд навів в мотивувальній частині вироку мотиви прийнятого ним рішення: врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки скоєного обвинуваченою злочину та тяжкість злочинних наслідків, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а саме що ОСОБА_8 скоїла тяжкий злочин, раніше судима за злочин проти життя та здоров`я особи, згідно характеристики дільничного інспектора Орджонікідзевського РВ зловживає спиртними напоями, підтримує зв`язок з особами, що ведуть антигромадський спосіб життя, схильна до вчинення злочинів та правопорушень, не працює, має неповнолітню дитину, на обліках у медичних закладах не значиться, проте потребує «Д» спостереження і лікування у лікаря гінеколога, обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також рецидив злочину.
З наведених підстав, колегія суддів вважає, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченій, відповідає вимогам ст.65 КК України, по своєму виду та розміру є справедливим й достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових злочинів.
Крім того, колегією суддів враховується думка потерпілого, який просив призначати обвинуваченій максимальне покарання.
Колегією суддів не взяті до уваги апеляційні доводи обвинуваченої про безпідставне врахування судом її характеристики, яку надав дільничний інспектор Орджонікідзевського РВ, хоча вона ніколи не проживала в цьому районі, приводів до поліції не мала і взагалі не була знайома з дільничним, а також що вона не працює, з тих підстав що обвинувачена зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 та для надання характеристики дільничному не потрібно особисто знати ОСОБА_8 , а також в ході апеляційного розгляду сама обвинувачена показала, що на час скоєння правопорушення та затримання вона не працювала.
Потерпілий в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду та призначити обвинуваченій максимальне покарання, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, тобто погіршити становище обвинуваченої, в мотивування наводить крім іншого, також не відшкодування обвинуваченою заподіяних йому збитків. Однак, потерпілим у вказаному провадженні не пред`являвся цивільний позов до обвинуваченої.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Таким чином, оскільки потерпілий в апеляційній скарзі просить погіршити становище обвинуваченої, але при цьому не ставить питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку, колегія суддів вважає його апеляційні вимоги не підлягаючими задоволенню.
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченої ОСОБА_8 , її захисника ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_7 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , її захисника адвоката ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28.12.2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4