Провадження №1-кс/127/6829/17
15 серпня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
представника скаржника ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3 підтримав вимоги скарги, просив суд скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Слідчий ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що при винесенні постанови про закриття кримінального провадження він діяв відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України та в межах наданих повноважень, у зв`язку з чим вважає скаргу не обґрунтованою. По даному кримінального провадженні проведені усі необхідні слідчі дії.
Слідчий суддя, заслухавши думку представника скаржника, слідчого, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги, виходячи з наступного.
В ході досудового розслідування встановлено, що 11.01.2017 року до Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПУАТ «Фідобанк» ОСОБА_5 про те, що клієнти банку ТОВ «СГТ» в лиці керівника ОСОБА_7 напередодні запровадження у Банку процедури тимчасової адміністрації, з метою створення видимості законності, шляхом перерахування грошей на карткові рахунки фізичних осіб, створили умови для отримання ними коштів, які перебували на її рахунку та не підлягали відшкодуванню, у вигляді гарантованих виплат за рахунок Фонду.
Слідчим зроблено зазначений висновок виходячи з того, що ОСОБА_7 чужим майном не заволодів, а розпорядився власним майном на свій розсуд, тому в його діях відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України.
Згідно ст. 190 КК України особливістю предмета шахрайства є те, що ним може бути як чуже майно, так і право на таке майно. Право на майно може бути закріплене у різних документах, наприклад цінних паперам, довіреностях на право розпорядження майном, боргових зобов`язаннях, заповітах тощо. Про поняття права на майно див. коментар. викладений у Загальних положеннях до цього розділу.
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.
Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.
Таким чином, під час проведення досудового розслідування кримінального провадження слідством не встановлено достовірних фактів, які свідчили б про заволодіння чужим майном чи придбання права на майно шляхом зловживання довірою.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Як перевірено слідчим суддею, при винесенні оскаржуваної постанови слідчим щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, в ході досудового розслідування проведені всі необхідні слідчі дії.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що рішення слідчого стосовно необхідності закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України відповідають вимогам закону та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановлені відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення.
Таке рішення слідчим прийнято на виконання вимог закону, з підстав, зазначених у ст. 284 КПК України.
Оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам, а також вимогам ст. 110 КПК України.
Таким чином, старший слідчий СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 при винесенні постанови про закриття кримінального провадження діяв в спосіб, визначений законом, в межах наданих йому повноважень, а тому підстави до задоволення скарги - відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя