11-кп/775/264/2017(м)
263/3936/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м. Маріуполі кримінальне провадження №0000853 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 березня 2017 року яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, судимого: 1) 22 лютого 2008 року Приморським районним судом м.Маріуполя за ч.1 ст.122, ст.75 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік з випробуванням (іспитовим строком один рік); 2) 16 жовтня 2008 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.; 3) 24 лютого 2009 року Приморським районним судом м.Маріуполя за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1,4 ст.70, ч.1 ст.72, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік дев`ять місяців та штрафу в розмірі 850 грн.; 11 грудня 2009 року звільнений умовно-достроково на підставі ухвали Микитивського районного суду м.Горлівки Донецької області на невідбутий строк 8 місяців 28 днів; 4) 15 жовтня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк один рік один місяць та штрафу в розмірі 850 грн.; 28 квітня 2012 року звільнений за відбуттям строку покарання; 5) 25 травня 2015 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк шість місяців, 29 жовтня 2015 року звільнений за відбуттям строку покарання, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що 04 березня 2016 року, приблизно о 21 годині 55 хвилин, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи в приміщенні торгівельного залу ТОВ «Фоззі-Фуд», магазину «Сільпо 289», розташованого по пр. Металургів, 112 в Центральному районі м. Маріуполя Донецької області, шляхом вільного доступу, з полиці вітрини викрав жіночі панчохи «Glamoi Ginestra» 40 glacepl|2#2, артикул 572462 в кількості 6 пар, чим спричинив ТОВ «Фоззі-Фуд» матеріальний збиток на загальну суму 399 гривні 96 копійок. Викрадене майно ОСОБА_7 сховав під одягнену на ньому куртку, пройшов через робочу касу, за товар не сплатив та попрямував у бік виходу магазина, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Однак злочин не було закінчено з причин, які не залежать від його волі, оскільки був затриманий на виході з приміщення магазина робітниками охорони.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією статті закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд призначив йому надто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та даним про його особу. Звертає увагу на те, що при ухваленні вироку суд належним чином не врахував того, що він визнав себе винуватим та щиро покаявся. Також скаржиться на те, що суд у вироку, в порушення вимог ч.5 ст.72 КК України, не зарахував йому у строк покарання попереднє ув`язнення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, думку прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого та законність судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, були зроблені на підставі його визнавальних показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які й не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, дані щодо особи обвинуваченого, а саме ті обставини, що хоча й останній визнав себе винуватим та щиро покаявся, вчинив злочин, який відповідно до ч.3 ст.12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, за місцем мешкання характеризується негативно, не має стійких соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий, в тому числі й за корисні злочини, проте відповідних висновків не зробив та на шлях перевиховання не став, та обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції закону України про кримінальну відповідальність з наведенням у вироку відповідного мотивування цього рішення. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, цілком відповідає вимогам та цілям, передбаченим ст.ст.50,65,68 КК України.

Підстав для зміни вироку та пом`якшення покарання, як на цьому наполягає апелянт, колегія суддів не вбачає, а тому доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, запобіжний захід щодо ОСОБА_7 взагалі не обирався, а тому у суду відсутні правові підстави для виконання вимог, передбачених ч.5 ст.72 КК України.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни вироку у даному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області