Номер провадження: 11-сс/785/142/17
Номер справи місцевого суду: 521/865/17-к,1-кс/521/488/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

слідчого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого ОВС 2 ВКР СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0004311 від 13 січня 2017 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.204 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2016 року відмовлено в задоволені клопотання слідчого з ОВС 2 ВКР СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна вилученого в ході проведення обшуку 28 листопада 2016 року на автозаправочній станції мережі «БРСМ Нафта», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна. Вважає, що доводи викладені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а сама ухвала постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що виявлені під час обшуку первинні фінансово-господарські документи, грошові кошти та паливно-мастильні матеріали, відповідають ознакам, перерахованим в ч.1 ст.98 КПК України та є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. На думку прокурора є обґрунтовані підстави вважати, що не накладення арешту на виявлене майно та повернення його власнику може призвести до їх зникнення, втрати або пошкодження, або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню і суттєво вплинути на його подальший хід, зважаючи на зацікавленість службових осіб ТОВ «Стейт Оіл» у тому, щоб вчинити вищевказані дії.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника ТОВ «Стейл Оіл» - адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Статтею 173 КПК України передбачено, що
1. Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
2. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дотримався вимог зазначених норм закону та обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
Так, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що матеріали провадження не містять відомостей про власника вилученого під час обшуку майна. Жодній посадовій особі ТОВ «Стейл Оіл» під час досудового розслідування кримінального провадження наразі не повідомлено про підозру.
Крім того, прокурор та слідчий не змогли довести, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям майна, на яке у відповідності до положень ст.170 КПК України, може бути накладений арешт, а саме, що це майно є предметом злочину, або було набуто в результаті його вчинення.
Під час апеляційного розгляду представник власника майна ОСОБА_7 надав копію ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 10 січня 2017 року.
Вказаною ухвалою слідчого судді, яка набрала законної сили, відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно вилучене в ході проведення обшуку в період часу з 11 години 40 хвилин 28 листопада 2016 року по 24 годину 00 хвилин 02 грудня 2016 року на автозаправочній станції мережі «БРСМ Нафта», яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селищна рада Таіровська, масив 11 № 33/1.
З мотивувальної частини вказаної ухвали вбачається, що слідчим суддею Малиновського районного суду м.Одеси було розглянуто аналогічне клопотання та ухвалою від 06 грудня 2016 року, воно було задоволено, а на майно вилучене в ході проведення обшуку на автозаправочній станції мережі «БРСМ Нафта» був накладений арешт.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Одеської області ухвала слідчого судді від 06 грудня 2016 року скасована, та постановлена нова ухвала, якою клопотання про арешт майна повернуто прокурору через невідповідність вимогам ст.171 КПК України та йому встановлений строк в 72 години з моменту отримання ухвали для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали.

Згідно з ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання .

Однак не усунувши викладенні в ухвалі апеляційного суду недоліки та не виконавши ухвалу апеляційного суду в частині повернення арештованого майна власнику, прокурор повторно звернувся до Малиновського районного суду міста м.Одеси з аналогічним клопотанням.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що кримінальне провадження було відкрито за заявою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про придбання ними недоброякісного дизельного палива на АЗС мережі «БРСМ Нафта». Однак, як вбачається з клопотання слідчого, автомобіль ОСОБА_10 перестав заводитись 06 липня 2015 року, а пальне вона придбала 13 липня 2015 року, тобто після звернення до автосервісу. Також в клопотанні про арешт майна вказано, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 звернулись із заявами про придбання неякісного дизельного пального, однак в ході проведення обшуку, крім пального було вилучено і інше майно, зокрема бензин різних марок, документація та грошові кошти, необхідність вилучення яких слідчий взагалі не обґрунтував.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.
Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 .

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 23 січня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого з ОВС 2 ВКР СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0004311 вилученого в ході проведення обшуку 28 листопада 2016 року на автозаправочній станції мережі «БРСМ Нафта», яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський ройон, селищна рада Таїровська, масив 11 №33/1 в рамках залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4