Справа №479/726/14-к 17.01.2017

Провадження № 11-кп/784/ 26/17 Категорія ст. 119 ч. 1 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України; -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_9
потерпіла ОСОБА_10
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тернувате Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, вйськовозобов`язаного, раніше не судимого, проживаючого на АДРЕСА_1 ; -

- засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Заявлені потерпілою ОСОБА_10 цивільні позови про стягнення матеріальної шкоди в сумі 14 276 грн. 40 коп., моральної шкоди в сумі 450 000 грн. та понесених судових витрат по оплаті повторної комісійної експертизи в сумі 10 175 грн. 30 коп. залишені без розгляду.
Остаточна позиція прокурора ОСОБА_6 викладена в зміненій апеляційній скарзі від 16 січня 2017 року, в якій прокурор просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник адвокат ОСОБА_11 17 жовтня 2016 року подали на адресу апеляційного суду відповідні заяви про відмову від апеляційної скарги останнього в порядку ст. 403 КПК України.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Прокурор ОСОБА_6 твердить:

що оскаржуваний вирок ухвалено із такими істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення та унеможливлюють надання оцінки відповідності висновків суду щодо обвинувачення, визнаного доведеним, фактичним обставинам кримінального провадження;
що судом не дотримано вимог статей 2, 7, 374 ч.3 КПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.09.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», щодо мотивувальної частини обвинувального вироку, яка має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів;

що в мотивувальній частині оскаржуваного вироку судом вибірково зазначено фактичні обставини обвинувачення висунутого ОСОБА_7 органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 121 КК України;
що суд не встановив фактичні обставини обвинувачення за ч. 1 ст. 119 КК України, яке визнав доведеним, та не виклав їх у мотивувальній частині вироку із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. При цьому у вироку наведені міркування суду щодо можливого механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень від яких настала смерть та зроблено висновок про те, що ОСОБА_7 свідомо не допускав та не бажав таких наслідків;
що судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону та порушено право обвинуваченого на захист, адже останній у силу ст. 42 КПК має право знати, у чому його обвинувачують. Таке право особи захищене загальними засадами кримінального провадження, передбаченими ст. 7 КПК, яких суди мають дотримуватись.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 10 січня 2014 року приблизно о 01.00 год. в АДРЕСА_2 вийшов на вулицю з магазину-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » після святкування дня народження двоюрідного брата ОСОБА_12 та закриття бару, де знаходився ОСОБА_13 , який приїхав із своїм знайомим, мешканцем потерпілим ОСОБА_14 , та також знаходились ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які також були відвідувачами магазину-бару.
Біля входу до магазину-бару між обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 з іншого боку виникла сварка, яка переросла в бійку.
Побачивши біля магазину бару на відстані 7 м. від себе потерпілого ОСОБА_14 , який не приймав ніякої участі в конфлікті, обвинувачений ОСОБА_7 підбіг до нього з метою умисного нанесення тілесних ушкоджень, зробив підсічку правою ногою ударивши під коліно потерпілого, умисно кулаком лівої руки наніс удар в голову потерпілому, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_14 схопив обвинуваченого за одежу, втратив рівновагу та впав разом з обвинуваченим ОСОБА_7 на спину на асфальтне покриття прохожої частини дороги, вдарившись головою у тверду поверхню дороги.
Після цього обвинувачений наніс удар ногою в голову потерпілого, умисно спричинивши потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани середньої лінії лоба з садном по периметру, поверхневу рану нижнього віка правового ока, садна спинки носа, кінчика носа, правого тім`яного бугра, дві садни в проекції стріловидного шва.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 18 від 12 лютого 2014 року у потерпілого ОСОБА_14 також виявлено крововиливи в шкірно-м`язові лоскути лоба, тім`яного бугра справа, потиличної області справа. Забій мозку лівої тьмяно - скроневої долі, посттравматична субдуральна гематома зліва. Причиною смерті потерпілого ОСОБА_14 , що наступила 11 січня 2014 року о 12.52 год. стало причинення тяжкої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку, посттравматичного субдурального крововиливу лівої скроне тім`яної долі.
Ці дії обвинуваченого ОСОБА_7 досудовим слідством кваліфіковані як умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого за ч. 1 ст. 121 КК України.
Проте, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_10 , свідків, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 119 КК України вбивство, вчинене через необережність.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 ; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 на підтримку апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 ; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000096; обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно приписів ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині обвинувального вироку, окрім іншого, зазначаються:
3. У мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються:

формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;

статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;

мотиви неврахування окремих доказів;

мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Згідно роз`яснень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року N 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку» судам слід мати на увазі, що згідно вимог КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом, доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього - докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Формулювання недоведеної частини пред`явленого підсудному обвинувачення з наведенням підстав, з яких воно визнається недоведеним, повинно бути викладено після доказів, якими обґрунтовано доведену частину обвинувачення.

Цих вимог закону судом не дотримано.
Так, судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного вироку дійсно вибірково зазначені фактичні обставини справи, які прокурор вважав встановленими, викладені в обвинувальному акті за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України.
При цьому суд вказав, що ці дії обвинуваченого ОСОБА_7 досудовим слідством кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
У подальшому суд, навівши зміст досліджених доказів, прийшов до висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України.
Але при цьому суд не сформулював обвинувачення, визнане судом доведеним за ч. 1 ст. 119 КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину.

Диспозиція ч. 1 ст. 119 КК України визначає кримінальну відповідальність за вбивство, вчинене через необережність.
У ст. 25 КК України міститься визначення необережності та її видів, відповідно до яких необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість (ч. 1 ст. 25 КК України);

ч. 2 ст. 25 КК України - необережність є злочинною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.

ч. 3 ст. 25 КК України - необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Проте, в оскаржуваному вироку жодна із видів необережності не встановлена та не сформульована, і з цього приводу вирок не містить жодного обґрунтування та мотивів.
Суд першої інстанції лише навів у вироку міркування щодо можливого механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть, та зробив висновок про те, що ОСОБА_7 свідомо не допускав та не бажав наслідків у виді смерті потерпілого.
Тобто, суд, окрім наведеного, допустив ще й істотні суперечності між викладеними ним фактичними обставинами справи та кваліфікацією дій обвинуваченого судом.
За такого, вирок суду за формою та змістом не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України, а тому не може залишатися у силі і підлягає скасуванню.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінального процесуального Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції, окрім іншого, загальних засад кримінального провадження - верховенства права та законності (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, розглянути кримінальне провадження в межах належним чином висунутого та сформульованого обвинувачення, дати належну правову оцінку діям ОСОБА_7 , доводам апеляційної скарги прокурора по суті справи, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_7 не застосовувався, тому відсутні правові підстави для вирішення цього питання апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 405, 407 ч. 3, 412, 415, 416, 7, 9 ч. 6, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Кривоозерського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Скасувати вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2016 року відносно ОСОБА_7 .

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча

Судді