Справа №585/5136/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/580/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Суми апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2017 року щодо приведення вироку суду у відповідність до закону, -

ВСТАНОВИЛА:
27 грудня 2016 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_8 із клопотанням привести у відповідність вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 18 березня 2002 року за яким він визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів передбачених ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 296, ч.3 ст. 289, п.п. 1,9,12 ч.2 ст. 115, ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» 1492-VІІІ від 07.10.2016 року ст. 64, 68 КК України та винести судове рішення щодо пом`якшення призначеного йому покарання.

19 травня 2017 року ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області у задоволенні вимог клопотання засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку суду у відповідність до закону було відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції засуджений ОСОБА_8 оскаржив її в апеляційному порядку, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою вимоги його клопотання про приведення вироку у відповідність до закону задовольнити. Крім цього, висловлює свою незгоду з вироком суду за яким він відбуває покарання, а оскаржувану ним ухвалу вважає винесеною судом без об`єктивного дослідження матеріалів справи та поверхневому вивченню матеріалів, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без зміни, а вимоги апеляційної скарги засудженого без задоволення, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 18 березня 2002 року за ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 296, ч.3 ст. 289, п.п. 1,9,12 ч.2 ст. 115, ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

02 липня 2002 року вказаний вирок суду відносно ОСОБА_8 ухвалою Верховного Суду України був залишений без зміни, а касаційні скарги та касаційне подання без задоволення.

19 травня 2005 року ухвалою Верховного Суду України було виключено з мотивувальної частини ухвали колегії суддів судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 2 липня 2002 року щодо ОСОБА_8 запис про те, що «Прищепа також душив ОСОБА_9 » як очевидно помилковий. При цьому в описово-мотивувальній частині Ухвали вказано: «Вивченням матеріалів справи, які є у Верховному Суді, встановлено, що у мотивувальній частині ухвали на аркуш 4 є запис про те, що Прищепа також душив ОСОБА_10 .

Колегія суддів, вважає, що такий запис в ухвалі є очевидно помилковим, оскільки Прищепу, як це видно з вироку суду, не визнано винним у тому, що він душив ОСОБА_9 , а тому цей запис, як очевидно помилковий, підлягає виключенню з мотивувальної частини ухвали».

З 08 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України №1492-VIII, згідно якого ст. 68 КК України доповнено ч.4 наступного змісту: Довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 цього Кодексу», а до ч.2ст.64 КК України внесено зміни, згідно яких: Довічне позбавлення волі не застосовується до осіб, що вчинили злочини у віці до 18 років і до осіб у віці понад 65 років, а також до жінок, що були в стані вагітності під час вчинення злочину або на момент постановлення вироку, а також у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 68 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З огляду на вказані норми Закону засуджений ОСОБА_8 подав до суду першої інстанції клопотання з проханням привести вирок суду за яким він засуджений у відповідність норм вказаного Закону, оскільки на його думку, виключивши із судового рішення доводи про те, що він душив потерпілого ОСОБА_9 він відноситься до тої категорії осіб, на яку розповсюджується дія закону.

Однак, як встановив суд першої інстанції, та з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, заява ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, оскільки у чинному вироку відносно ОСОБА_8 відсутні дані про те, що він засуджений за готування до злочину чи за замах на вчинення злочину.

При цьому, посилання ОСОБА_8 на наявність в ухвалі Верховного Суду України помилок щодо опису об`єктивної сторони, не є підставою для приведення вироку у відповідність, оскільки вирок відносно ОСОБА_8 від 18 березня 2002 року чинний і жодних змін в ньому не відбулося.

Вказана ухвала не спростовує інших висновків суду, наведених у вироку судової колегії в кримінальних справах Чернігівської області від 18 березня 2002 року відносно ОСОБА_8 щодо винуватості ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій.

З огляду на викладені обставини колегія суддів, повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими, а тому вимоги апеляційної скарги про скасування оскаржуваного засудженим ОСОБА_8 судового рішення не можуть заслуговувати на увагу.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 , а саме в частині його тверджень про необ`єктивність та поверховість розгляду судом першої інстанції матеріалів його клопотання, то їх колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, з якого вбачається протилежне, зокрема те, що судовий розгляд клопотання ОСОБА_8 проведено у відповідності до норм КПК України, при цьому суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно обґрунтував свої висновки з якими за встановлених обставин погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Доводи ж апеляційної скарги апелянта в частині його незгоди із вироком суду, за яким він відбуває покарання, не впливають на законність оскаржуваного ОСОБА_8 судового рішення та не можуть бути враховані колегією суддів при апеляційному розгляді його скарги на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2017 року.

Враховуючи наведене, оскаржувана засудженим ОСОБА_8 ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі засудженого, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали суддею, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2017 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні вимог клопотання про приведення вироку суду у відповідність до закону залишити без зміни, а вимоги його апеляційної скарги без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.