Справа №486/835/16-к 09.02.2017
У Х В АЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 лютого 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000330 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Южноукраїнська Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області скасувати, визнати його невинуватим в інкримінованому злочині.

Захисник ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року відносно ОСОБА_5 скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 невинним у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдати його за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2015 року, і остаточно визначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з 06 липня 2016 року.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року, який набув законної сили 24.12.2015 року) зарахувати у строк позбавлення волі попереднє ув`язнення ОСОБА_5 у період з 06.07.2016 року до дня набрання вироком законної сили (включно) з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.. та моральну шкоду у сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп., а всього 6000 (шість тисяч) гривень 00 коп..
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на невідповідність висновкам суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що показання потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 наданні на досудовому слідстві та у судді містять протиріччя.

Звертає увагу суду на необхідність викликати та допитати свідка ОСОБА_10 якому він продав частину золотого виробу.

Захисник ОСОБА_6 вважає винесений вирок суду незаконним та необґрунтованим з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновкам суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що з показань потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 вбачається, що обличчя обвинуваченого вони не бачили, а у вироку викладено, що свідки вказали на те, що саме обвинувачений зірвав золотий ланцюг з потерпілої.

На свідка ОСОБА_11 взагалі був здійснений тиск з боку правоохоронних органів, а тому остання відмовилась від дачі свідчень.

Крім того, звертає увагу суду на те, що свідка ОСОБА_10 , на допиті якого наполягали і сторона обвинувачення і сторона захисту, взагалі не було допитано.

Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками взагалі є недопустимими доказами, оскільки дані, які в них відображені, суперечать матеріалам справи та наданими на судовому розгляді свідченнями.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, 05 травня 2016 року близько 19.30 годин ОСОБА_5 , прогулюючись зі своєю дружиною ОСОБА_11 по бульвару Шкільному в м. Южноукраїнську Миколаївської області, неподалік ЗОШ № 2, помітили раніше незнайому жінку потерпілу ОСОБА_8 , на шиї в якої був золотий ланцюжок з підвіскою у вигляді іконки, на заволодіння яким у нього виник умисел. Реалізуючи свій корисливий умисел направлений на протиправне відкрите заволодіння вказаними золотими прикрасами, ОСОБА_5 , пішов за ОСОБА_8 а коли вона проходила вздовж будинку АДРЕСА_2 , раптово підбіг ззаду і почав зривати ланцюжок з шиї останньої. Так як потерпіла почала утримувати рукою частину ланцюжка з підвіскою, ОСОБА_5 вдалося зірвати лише його частину довжиною 15 см, вагою 2.1 гр.. Викраденою частиною ланцюжка останній розпорядився на власний розсуд продавши його, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 2 412.00 грн..

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав, що вирок підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження,передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, окрім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 та ухвалення вироку.

Так,обґрунтовуючи свої висновки про винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого злочину, суд послався на покази потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , протокол огляду предмету від 05.05.2016 р., протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_13 та свідку ОСОБА_10 та довідку від 12.05.2016 р. про вартість одного грама золота. Проте, суд не звернув увагу на наявність протиріч у наведених доказах, щодо даних про час вчинення обвинуваченим злочину.
Разом з тим, зазначені докази суд лише перерахував, при цьому їх не проаналізував і не дав їм оцінки з точки зору їх допустимості, достатності, законності та належності, й не перевірив кожен із них на відповідність вимогам статей 85,91 КПК України.
Не навів суд у своєму рішенні й доказів, наданих стороною обвинувачення, які поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину.
Крім того, суд першої інстанції не дав належної оцінки довідці про вартість майна, аналогічного до викраденого, як доказу розміру заподіяних збитків, з огляду на положення ч.2 ст. 242 КПК України, якими передбачено обов`язок слідчого чи прокурора звернутися до експерта для проведення експертизи для встановлення розміру матеріальних збитків.
Розглядаючи цивільний позов, у відповідності до вимог ст.129 та ч.3 ст. 374 КПК України суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Однак , суд першої інстанції даних вимог закону не дотримався, оскільки в мотивувальній частині вироку замість викладення обґрунтування підстав з яких він вважає, що цивільний позов має бути задоволений та саме в такому розмірі, суд лише формально зазначив, що заявлений позов підлягає задоволенню, ненавівши мотивів прийнятого рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню.
Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п.п.2,3,4,5,6,7 ч.2 ст. 412 КПК України.

Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Враховуючи наведені положення ч.6 ст.9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальної засади кримінального провадження - законності (п.2 ч.1 ст.7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального й кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, перевірити інші доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких умисних злочинів, тобто ризики зазначені в ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшились, апеляційний суд вважає за необхідне залишити раніше обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, та продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 409, 412, 415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року відносно ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без змін, продовживши його до 09.04. 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді