Справа №480/71/17 10.05.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/320/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 81 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судової справи № 480/71/17 (провадження №1-в/480/46/17) з питань, пов`язаних з виконанням вироку, за апеляційною скаргою прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року, якою
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
-умовно-достроково звільнено від подальшого відбування покарання на невідбутий строк 4 місяці 7 днів.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
засуджений ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_9 ,
представник установи ОСОБА_10 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року, якою засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання на невідбутий строк 4 місяці 7 днів, скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього положень ст. 81 КК України.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено від подальшого відбування покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2014 року на невідбутий строк 4 місяці 7 днів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.
Стверджує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки характеристиці засудженого, яка не відображає процесу його виправлення.
Вказує, що засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання у «Ольшанській виправна колонія (№ 53)» має 3 заохочення та 5 стягнень, які погашені в установленому законом порядку, не приймає участі у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених, не навчається у навчальному центрі при установі, так як не має бажання підвищувати свій освітній рівень, працевлаштувався днювальним медичної частини лише перед настанням пільги.
Зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про можливість застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, не взяв до уваги діюче рішення адміністративної комісії установи від 31 березня 2016 року, яким відмовлено засудженому ОСОБА_7 у застосуванні положень ст. 81 КК України, так як даний засуджений не довів свого виправлення.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
17 січня 2017 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , в якому він просив суд застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від покарання.
ОСОБА_7 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 2 лютого 2016 року згідно ч. 5 ст. 72 КК України перераховано строк попереднього ув`язнення з 27 березня 2014 року по 19 травня 2014 року.
Задовольняючи клопотання, суд послався на задовільну характеристику засудженого, його сумлінне ставлення до праці, наявність 3 заохочень, погашеність стягнень в установленому законом порядку, каяття у вчиненому злочині.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, думку представника установи, який вважав, що засуджений не довів своє виправлення, вивчивши матеріали судового провадження, матеріали особової справи та додатково надані під час апеляційного розгляду матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням
до праці довів своє виправлення.
Вказані вимоги закону та роз`яснення суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого належним чином не дотримався.
На момент розгляду клопотання засуджений ОСОБА_7 відбув більше двох третин строку покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України.
Разом з тим, висновки суду першої інстанції про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 не ґрунтуються на законі, не підтверджуються, доказами дослідженими під час судового розгляду.
Так, як слідує із даних характеристики від 1 лютого 2017 року, затвердженої начальником «Ольшанської виправної колонії (№ 53)» (а.с. 9), засуджений ОСОБА_7 після прибуття до установи 25 липня 2014 року виявив бажання працювати, був працевлаштований на виробництві при виправній колонії, приймав участь під час чергувань двогодинних відпрацювань та в роботах з благоустрою місць позбавлення волі, поставлені об`єми робіт виконував в повному обсязі, за що отримав два заохочення правами начальника установи. Згодом засуджений знехтував вимоги режиму утримання та п`ять разів порушив режим утримання. Після проведення індивідуально-виховної роботи змінив ставлення, був працевлаштований до виконання робіт по господарчому обслуговуванню, днювальним медичної частини, та за сумлінне виконання робіт отримав заохочення права начальника установи. У відношенні до представників адміністрації тактовий, але не завжди виконує їх законні вимоги. Схильний до провокування конфліктних ситуацій. За характером скритний. У середовищі засуджених не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. Участі у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. В навчальному центрі при «Ольшанській виправній колонії (№ 53)» не навчається, так як не бажає підвищувати свій освітній рівень. Дотримується норм санітарної гігієни, стежить за своїм зовнішнім виглядом. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується.
Виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення (а.с. 10), засуджений в період відбування покарання піддавався стягненням за: зберігання заборонених предметів, нетактовну поведінку по відношенню до представників адміністрації, порушення режиму локалізації.
Згідно даним довідки від 1 лютого 2017 року (а.с. 12), засуджений ОСОБА_7 не приймає участі у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених, не навчається в Ольшанському навчальному центрі при «Ольшанській виправній колонії (№ 53)».
Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.
Дійсно, п`ять стягнень, які були застосовані до засудженого погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.
Працевлаштування, а також заохочення у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень ч. 2 ст. 81 КПК України, та як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.
Окрім того, задовольняючи клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції визнав доведеним не виправлення засудженого в силу сумлінної поведінки та ставленням до праці, як того вимагає положення ч. 2 ст. 81 КК України, а визнав можливим застування такого звільнення, так як засуджений ОСОБА_7 твердо став на шлях виправлення.
За наведеного, висновки суду першої інстанції щодо можливого умовно-достроково звільнення засудженого ОСОБА_7 є безпідставними.
Виправлення засудженого не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи вплинула на неправильність застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме ст. 81 КК України.
Як свідчать матеріли судової справи та особової справи засудженого, 31 березня 2016 року адміністрацією установи виконання покарань було відмовлено ОСОБА_7 в зверненні до суду з клопотанням щодо застосування відносно нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у зв`язку з тим, що засуджений не довів своє виправлення.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги прокурора є прийнятними, тому, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 409, ст. 411 КПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової ухвали.
Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_7 не доводять того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням
до праці довів своє виправлення, то його клопотання про умовно-дострокове звільнення не підлягає задоволенню.
Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 405, 407, 409, 411, 418, 419, 424, 532, 539 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2014 року скасувати повністю та ухвалити нову ухвалу.
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий
Судді: