Кримінальне провадження №1-кп/760/454/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Про повернення обвинувального акту
14 березня 2017 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодон, що мешкає: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.305, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 307, ч.2 ст.305, ч.3 ст.15, ч.2 ст.307, ч.2 ст.305, ч. 3 ст.15, ч.2 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 10000110 від 08.06.2016

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт з додатками, яким органом досудового розслідування висувається обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.305, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 307, ч.2 ст.305, ч.3 ст.15, ч.2 ст.307, ч.2 ст.305, ч. 3 ст.15, ч.2 ст.307, ч.2 ст.307 КК України.

Прокурор вважає за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Захисник та обвинувачений подали клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, вказавши, що обвинувачення не є конкретизованим та стороні захисту не зрозумілим, а обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим Кримінальним процесуальним кодексом України.

В клопотанні про повернення обвинувального акту захисник, зокрема, вказав, що на аркуші 11 обвинувального акта зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у закінченому замаху на вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, хоча ч. 3 ст. 15 КК України передбачає вчинення незакінченого замаху. Крім того на арк.14 обвинувального акта формулюється обвинувачення щодо "незаконного зберігання з метою збуту", на стор. 15 те ж діяння вже кваліфікується як "незаконне придбання з метою збуту".

Прокурор дані обставини визнав та суду пояснив це технічною опискою, оскільки ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення по багатьох епізодах і при складанні обвинувального акту виникла зазначена плутанина. Вказав, що дані описки можуть бути усунуті в ході судового розгляду шляхом зміни обвинувачення відповідно до вимог ст. 338 КПК України.

Обвинувачений вказав, що не розуміє суті пред`явленого обвинувачення, стосовно того які незаконні дії йому інкримінуються. Вказав, що в обвинувальному акті одні положення суперечать іншим.

Вислухавши доводи учасників судового розгляду, суд прийшов до наступних висновків.

В даному обвинувальному акті слідчий та прокурор викладають обставини кримінального правопорушення, які прокурор, що затверджував даний акт вважає встановленими.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Виходячи із змісту викладення фактичних обставин кримінального правопорушення на стор. 4 та формулювання обвинувачення на стор. 11 обвинувального акту, ОСОБА_6 інкримінується закінчений замах на незаконне придбання з метою збуту 99 таблеток психотропної речовини.

Разом з тим, здійснюючи кваліфікацію даного діяння за статтями кримінального кодексу як закінчений замах, прокурор застосовує ч. 3 ст. 15 КК України, що визначає таку ознаку об`єктивної сторони, як незакінчений замах.

Крім того, на стор. 9 обвинувального акту, викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення та на стор. 14 обвинувального акту формулюючи обвинувачення, прокурор зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному зберіганні з метою збуту незаконно придбаної особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено.

Разом з тим, здійснюючи кваліфікацію даного діяння за ч. 2 ст. 307 КК України, прокурор посилається на кваліфікуючу ознаку: "незаконне придбання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини".

Таким чином, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення в обох випадках не відповідають пред`явленому обвинуваченню та правовій кваліфікації, їх не можна вважати встановленими, а пред`явлення обвинувачення, що не відповідає фактичним обставинам правопорушення є неприпустимим, оскільки суттєво порушує права обвинуваченого.

Саме таку позицію роз`яснює ЄСПЛ в своїх рішеннях, що обов`язкові до виконання на території України.

Так, відповідно до п. а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

По необхідність чіткого формулювання обвинувачення, тобто, про ті факти, що, на думку сторони обвинувачення, мали місце, вказує у своєму рішенні Європейський суд з прав людини в справі "Маттоціа проти Італії". В даному рішенні ЄСПЛ зазначає, що це є необхідним для підготовки для адекватного захисту.

Так, суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Таким чином, неконкретність обвинувачення позбавляє обвинуваченого можливості захищатися належним чином, про що він сам заявив в підготовчому судовому засіданні, оскільки суть пред`явленого обвинувачення в цій частині йому не зрозуміла і він не знає, від якого обвинувачення йому захищатися.

В рішенні від 9.10.2008, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи те, що повернення обвинувального акту прокурору з причин неналежного формулювання обвинувачення КПК України, не дивлячись на однозначну позицію ЄСПЛ в цьому питанні, чітко не врегульовано, суд вважає за необхідне застосувати ч. 6 ст. 9 КПК України, згідно якої у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, суд не погоджується з думкою прокурора, що пред`явлення обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, що не відповідає фактичним обставинам інкримінованого кримінального правопорушення є "простою опискою", оскільки воно є твердженням про винуватість особи у вчиненні злочину (в даному випадку тяжкого), а тому не може містити жодних описок.

Крім того, обвинувачення з опискою суттєво впливає на можливість захисту, порушує ст. 6 Європейської Конвенції та норму ч. 5 ст. 291 КПК України, яка передбачає можливість викладення в обвинувальному акті тільки тих фактичних обставин, що є встановленими прокурором.

Також суд не погоджується із думкою прокурора що така "описка" може бути виправлена під час судового розгляду в порядку ст. 338 КПК, оскільки відповідно до вимог даної статті зміна обвинувачення в суді можлива лише в одному випадку - якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Таким чином, виправлення описок, неточностей і невідповідностей в обвинувальному акті шляхом зміни обвинувачення в силу Закону є неможливою.

Для цього законодавцем спеціально передбачений інститут повернення обвинувального акту, як такого, що не відповідає вимогам Закону.

Виходячи із зазначеного, керуючись ст. 7, 8, 9, 314, 291 КПК України, ст. 6 Європейської конвенції, рішеннями ЄСПЛ "Абрамян проти Росії" та "Маттоціа проти Італії", суд

УХВАЛИВ:
Повернути прокурору обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 10000110 від 08.06.2016 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.305, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 307, ч.2 ст.305, ч.3 ст.15, ч.2 ст.307, ч.2 ст.305, ч. 3 ст.15, ч.2 ст.307, ч.2 ст.307 КК України

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1