Справа № 466/8668/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/78/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2017 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у кримінальному провадженні № 0003283 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя м. Донецька,

та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю :

секретаря ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

розглянула апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2016 року, яким ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено кожного до п`яти років позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід та речові докази.

В апеляційних скаргах захисники, покликаючись на суворість покарання призначеного обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , просять вирок змінити та пом`якшити його.

В обґрунтування захисник ОСОБА_8 вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_11 районний суд не повністю взяв до уваги пом`якшуючі обставини. Зокрема, не врахував того, що ОСОБА_11 частково відшкодував потерпілій шкоду повернувши їй викрадене майно, активно сприяв розкриттю злочину, який був вчинений ним внаслідок збігу тяжких обставин, оскільки на день його вчинення він не мав можливості задовольнити свої елементарні потреби та був позбавлений можливості повернутися додому в м. Донецьк, який знаходиться на тимчасово окупованій території. Крім того, суд не встановив обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, а потерпіла ОСОБА_13 не наполягала на призначенні йому суворого покарання. Просить пом`якшити ОСОБА_11 призначене покарання до 4-х ( чотирьох ) років трьох місяців позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_9 в обґрунтування вказує, що в якості обставин, які пом`якшують покарання, суд не взяв до уваги активне сприяння ОСОБА_12 у розкритті злочину та добровільне часткове відшкодування потерпілій завданих збитків. Призначивши обвинуваченим однакову міру покарання суд не дотримався принципу індивідуалізації, не розмежував роль кожного з обвинувачених у вчиненні злочину та не врахував того, що ОСОБА_12 жодного удару потерпілій ОСОБА_13 не наносив, а лише забрав у неї речі. Просить пом`якшити ОСОБА_12 призначене покарання до рівня мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свої апеляційні скарги підтримали і просили їх задовольнити.

Прокурор з доводами апеляційних скарг не погодився і просив залишити їх без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про зміст вироку і доводи апеляційних скарг, вислухавши виступи сторін з приводу поданих апеляцій, вивчивши матеріали справи, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, встановила наступне.

Вказаним вироком ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнано винними в тому, що вони, близько 22 год. 30 хв. 25 вересня 2015 року діючи за попередньою змовою з метою відкритого викрадення чужого майна, на перехресті вулиць Жовківської - Остряниці у м. Львові підійшли до потерпілої ОСОБА_13 , яка у цей час поверталась додому з роботи, де ОСОБА_11 наніс їй удар правою рукою в обличчя, а коли потерпіла почала відбиватися, повалив її на землю та продовжив наносити удари руками і ногами по тілу, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження. У цей час ОСОБА_12 , який знаходився поруч, вирвав у неї з рук рюкзак з речами в якому знаходились ноутбук « Леново » з зарядним пристроєм, вартістю 12 000 гривень, графічний планшет « Ваком » вартістю 5 000 гривень, дві папки з малюнками вартістю 300 гривень, альбом із чорними листами вартістю 60 гривень, фломастери, олівці, пензлі та інше майно, загальною вартістю 20 983 гривень, після чого з місця злочину втекли і через деякий час із викраденими речами були затримані працівниками поліції на одній з вулиць м. Львова.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та дав належну правову оцінку діям обвинувачених, правильність яких сторонами не заперечується і під сумнів не ставиться.

Що стосується покарання, то таке було призначено ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з дотриманням вимог ст. 65 КК, з врахуванням обставин справи, тяжкості скоєного злочину і даних про їхні особи.

Як вбачається з матеріалів справи, цей тяжкий злочин був вчинений ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в період непогашеної судимості, через кілька днів після їх звільнення з місць позбавлення волі після відбуття покарання за раніше вчинені злочини.

При цьому, всупереч доводів захисників, викрадене майно було вилучено у них працівниками поліції при їх затриманні 26.09.2016, а не було добровільно повернуто ними потерпілій, як це вказують в апеляціях захисники.

Доводи захисника ОСОБА_8 про вчинення злочину ОСОБА_11 внаслідок збігу тяжких особистих обставин є безпідставними, так як таких судом встановлено не було і сам обвинувачений про це ні під час досудового розслідування ні в суді не заявляв. Скрутне матеріальне становище ОСОБА_11 , про що вказує захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, у даному випадку не може бути визнано обставиною, що пом`якшує його відповідальність, оскільки останній є дорослою працездатною особою і після звільнення з місць позбавлення волі 11.09.2015 не був позбавлений можливості задовольнити свої потреби та покращити матеріальне становище у законний спосіб.

Не відповідають дійсності доводи апеляцій захисників про активне сприяння обвинувачених у розкритті злочину, так як активне сприяння розкриттю злочину передбачає, що винна особа добровільно своїми активними діями надає допомогу органам слідства або суду у з`ясуванні тих обставин злочину, які мають істотне значення для його повного розкриття, чого судом встановлено не було, а даний злочин був розкритий за заявою потерпілої ОСОБА_13 відразу після його скоєння та затримання ОСОБА_11 і ОСОБА_12 працівниками поліції 26.09.2015.

Відповідно до ст. 65 КК, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, згідно вимог Кримінального кодексу, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону при призначенні покарання обвинуваченим районним судом були дотримані.

Так, за вчинення даного кримінального правопорушення законом передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

При призначенні покарання обвинуваченим районний суд взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про їхні особи, у тому числі непогашену судимість за попередні злочини, та відсутність обставин, що обтяжують покарання. В якості обставини, що пом`якшує покарання, суд взяв до уваги їх щире каяття у скоєному.

При цьому не можна погодитись з обґрунтованістю доводів апеляції захисника ОСОБА_9 про порушення судом принципу індивідуалізації при призначенні покарання ОСОБА_12 .. Як вбачається з матеріалів справи, вказаний злочин був вчинений обвинуваченими за попередньою змовою із розподілом ролей. ОСОБА_11 з метою подолання опору потерпілої наносив їй удари, а ОСОБА_12 у цей час вирвав у неї з рук рюкзак з речами. Отже, їхня роль у вчинені злочину, як співвиконавців, є однаковою. А тому районний суд обґрунтовано і правильно, з врахуванням їх активної участі та однакової ролі у вчинені злочину, тяжкості скоєного і даних про їхні особи, призначив кожному покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

З врахуванням викладеного призначене обвинуваченим покарання не можна визнати явно суворим і несправедливим. Навпаки, воно є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи наведене підстав для задоволення апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і з цього дня протягом трьох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженими, у той же строк з дня отримання її копії.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_14