Справа № 368/1664/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/173/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 13.02.2017

УХВАЛА
іменем України
13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 04.03.2016 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2016 року без змін в частині призначеного покарання, ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
12 грудня 2012 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про застосування до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 відмовлено, мотивуючи тим, що на момент вступу в дію зазначеного Закону ОСОБА_7 не мав статусу засудженого і не відбував покарання, а тому на нього не поширюється дія ст. 6 вказаного Закону.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак, суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 зазначених вимог закону в повній мірі не дотримався, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо його законності.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 04.03.2016 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2016 року без змін в частині призначеного покарання, засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого про застосування щодо нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VII від 08 квітня 2014 року, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» покарання у виді позбавлення волі не відбував, а відтак до нього не може бути застосована ст. 6 зазначеного Закону.
Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону.
Згідно із ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону. Положення вказаної норми закону свідчить про поширення її дії на засуджених за вчинення злочинів будь-якого ступеню тяжкості, незалежно від строку відбутого ними покарання.
Статтею 12 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Як вбачається з вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04.03.2016 року, ОСОБА_7 вчинив злочин, за який його засуджено, 10 грудня 2012 року, тобто до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», а тому, відповідно до ст. 12 зазначеного Закону, його дія поширюється і на засудженого ОСОБА_7 .

На переконання колегії суддів, будь-які застереження щодо незастосування зазначеного Закону, передбачені ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», чи ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо засудженого ОСОБА_7 відсутні.
Однак, вказані обставини залишилися поза увагою місцевого суду, що призвело до прийняття помилкового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування відносно засудженого ОСОБА_7 ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», у зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України з ухваленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання засудженого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
На підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скоротити наполовину засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 04 березня 2016 року.
Головуючий
Судді: