АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/764/17 Справа № 201/6323/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника заявника ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2017 року про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_12 ,та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, торгівельний павільйон, за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлова будівля, торгівельний павільйон, за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлова будівля, торгівельний павільйон, за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлова будівля, торгівельний павільйон, за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Пастера, будинок, 14а.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою встановлення відомостей про обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна та скасувати ухвалу в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на те, що слідчий суддя не встановив, хто є власником нерухомого майна, на яке накладено арешт, та на яких підставах така особа його набула, оскільки, 03 жовтня 2016 року ОСОБА_10 за нотаріальним договором купівлі-продажу придбала у власність вищевказане нерухоме майно у громадянки ОСОБА_13 ; не перевірив, чи оголошена ОСОБА_10 обґрунтована підозра у межах кримінального провадження №0004427 від 20.10.2016 року; не встановив, чи насправді заявлено сторонами цивільний позов, оскільки, досудовим розслідуванням не встановлено особу (підозрюваного, обвинуваченого), яка фактично може бути вказана у якості цивільного відповідача, а цивільний позивач не подав жодних доказів в обґрунтування своїх вимог та підтверджуючих доказів заподіяння йому майнової шкоди внаслідок моїх протиправних дій, а також розміру заподіяної шкоди.

Також апелянт зазначає, що клопотання слідчого про накладення арешту не

відповідає вимогам кримінального процесуального кодексу України, оскільки така мета як встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню, не відповідає вимогам ч.2 ст.170 КПК, а ухвала від 04.05.2017 року винесена з порушенням процесуального законодавства, оскільки її мотивувальна частина не містить підстави застосування арешту майна, які передбачені ст.170 КПК, а також не вказано порядок її виконання та спосіб інформування заінтересованих осіб, що є порушенням ст. 2 КПК України.

Додатково представник заявника вказує на те, що в межах кримінального провадження №0004427 від 20.10.2016 року, за клопотанням слідчого декілька разів накладалися арешти на вказане вище нерухоме майно, які в подальшому були скасовані слідчими суддями внаслідок відсутності врученої підозри стороні та відсутності заявленого цивільного позову.

В обґрунтування вимог щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження посилається на те, що заявник не приймав участь в розгляді клопотання слідчого про арешт майна, а тому з апеляційною скаргою вони звертаються в межах 5-ти денного строку з моменту розгляду клопотання власника майна про скасування арешту у порядку ст. 174 КПК 19.06.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку та пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання про дотримання представником строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу подана після розгляду клопотання про скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про поважність причин пропуску строку та необхідність його поновлення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч. ч. 3, 6 ст. 170, пунктів 1, 2, ч. 2 ст. 173 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (ст. 170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що вказане нерухоме майно, відповідає критеріям зазначеним в ст. 98 КПК України, зокрема містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є предметом кримінально протиправних дій, що також є підставою для накладення арешту на вказане майно.
Також, арешт майна застосовується з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ували слідчого судді, а також що для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 170 КПК України тимчасове накладення арешту на майно є доцільним та необхідним.

Апеляційним судом встановлено дотримання належним чином слідчим суддею вимог п. п. 2, 5 ч. 2 та п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України щодо врахування ним можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), що досудове розслідування здійснюється за статтею КК України, санкція якого передбачає конфіскацію майна та особі у провадженні повідомлено про підозру, а також вимоги щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також щодо визначення порядку виконання ухвали.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
З огляду на необхідність певного час для проведення досудового розслідування та збирання доказів, що є одним із завдань досудового розслідування, а арешт майна є один із засобів забезпечення кримінального провадження, тому в даному випадку застосування такого заходу є необхідним для досягнення його дієвості. При цьому, якщо в подальшому відпаде потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження або в обмеженні права користування чи відчуження вказаним майном, а так само і порушення органом досудового розслідування принципу розумних строків, третя особа або її представник може звернутись до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою, підстав для її скасування не встановлено, а відповідні доводи захисника задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2017 року про накладення арешту на майно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3