АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/229/17 Справа № 708/1532/16-к Категорія: ч.1 ст.122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора обвинуваченої захисникаОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора в Черкаській області ОСОБА_9 на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта середня-спеціальна, не одружена, не працююча, маючої на утриманні трьої неповнолітніх дітей, раніше не судимої

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 , 27 жовтня 2016 року о 17:00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на території домоволодіння, зокрема у дворі за адресою: АДРЕСА_2 , в якому мешкає ОСОБА_10 , стоячи напроти останньої, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, обхвативши обома руками ліву кисть ОСОБА_10 , за допомогою сили власних рук почала вивертати їй пальці на лівій кисті в різні сторони, внаслідок чого потерпіла відчула різкий біль у нігтьовій фаланзі п`ятого пальця лівої кисті, чим спричинила вказаній особі фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді перелому нігтьової фаланги п`ятого пальця лівої кисті, крововилив п`ятого пальця лівої кисті, які згідно висновку експерта № 02-01/2252 від 22.11.2016 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Не погоджуючись з вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року прокурор звернувся з апеляційною скаргою в якій просить вказаний вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винною та засудити за ч.1 ст.122 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника про безпідставність апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, колегія суддів вважає, що місцевий суд, при обставинах викладених у вироку обґрунтовано встановив, що ОСОБА_7 своїми діями заподіяла середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 та вірно дії обвинуваченої за ч.1 ст.122 КК України і у цій частині вирок учасниками процесу не оскаржується.

Проте, при призначенні покарання суд не у повній мірі дотримався положень кримінального закону виходячи з наступного.

Статтею 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 ст. 61 КК України визначено, що покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, які досяг пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

Однак суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 є матір`ю трьох неповнолітніх дітей 2002, 2010 та 2014 років народження. Двоє з її дітей не досягли чотирнадцятирічного віку, а тому під час призначенні обвинуваченій покарання вимог ч.3 ст.61 КК України не було дотримано.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачена входить до переліку осіб, яким у відповідності до вимог ст. 61 КК України не може бути призначено такий вид покарання як обмеження волі.

Проте, всупереч вимогам ч. З ст. 61 КК України місцевий суд невірно призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі, оскільки у даному випадку повинен був призначити інший вид покарання.

Статтею 12 КК України злочин, за який ОСОБА_7 визнано винною відноситься до категорії середньої тяжкості та посягає на здоров`я особи.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції в достатній мірі не було враховано, що ОСОБА_7 вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої.

Визнання своєї вини та надавання обвинуваченою показань не вказують на щире каяття з боку обвинуваченої ОСОБА_7 , а лише свідчать про усвідомлення нею невідворотних наслідків у вигляді понесення покарання за скоєне.

Вироком суду ОСОБА_7 помилково призначено покарання у виді обмеження волі всупереч ст. 61 КК України та судової практики, оскільки в даному випадку жінкам, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, покарання у виді обмеження волі не призначається, а також призначене обвинуваченій покарання є занадто м`яким.

А тому, під час ухвалення вироку та визначення виду покарання обвинуваченій місцевий суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, тим самим порушивши вимоги КПК України, що зобов`язують ухвалювати законний, обґрунтований та вмотивований вирок, керуючись нормами Кримінального та Кримінального процесуального закону.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

У свою чергу колегія суддів ураховуючи наведені вище пом`якшуючі обставини, зокрема те, що ОСОБА_7 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, злочин учинила вперше, тому вважає можливим застосувати положення ст.75 КК України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитового строку з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст. ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора в Черкаській області ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року, відносно

ОСОБА_7 обвинуваченої за ч.1 ст. 122 КК України скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року, відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :