АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/2547/17-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/789/49/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Тернопільської області матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 26 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Тернопільській області, погоджене із прокурором відділу прокуратури Тернопільської області, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрездена, Німеччина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз у 2015 році Львівським Апеляційним судом за ч.4 ст.187, ч.2 ст.257 КК України до 15 років позбавлення волі, звільненого 12 лютого 2016 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та застосовано запобіжний захід - тримання під вартою без визначення розміру застави.

Датою закінчення дії ухвали зазначено 00 год 00 хв.21 квітня 2017 р.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, старшим слідчим СУ ГУ Національної поліції в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 від 23 лютого 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

У клопотанні зазначено, що 22 лютого 2017 року у ОСОБА_7 , раніше судимого за вчинення корисливого злочину, судимість за який не погашена, виник злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Діючи умисно, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_10 , з м. Львова автомобілем марки Сітроен прибули у м. Тернопіль, де зустрілись із ОСОБА_11 , який повідомив ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про громадянку ОСОБА_12 , щодо якої є можливість вчинити кримінальне правопорушення, а саме викрадення її особистого майна.

22 лютого 2017 року о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_10 та ОСОБА_7 біля магазину Львів м. Тернополя зустрілись із ОСОБА_11 , з яким поїхали в м. Хоростків Гусятинського району, де біля 22 год зупинились неподалік житлового будинку ОСОБА_12 , що по АДРЕСА_3 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, 22 лютого 2017 року близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_10 , Понаровський та ОСОБА_11 зайшли в будинок, де, ховаючи обличчя, користуючись масками типу балаклава, застосували насильство, яке не є небезпечним для життя і здоровя потерпілої ОСОБА_12 , яке виразилось у звязуванні її рук та ніг, а також нанесенні двох ударів долонею по обличчі, чим спричинили останній тілесні ушкодження, та відкрито викрали належне їй майно, а саме: 13 000 євро, що згідно курсу НБУ станом на 22 лютого 2017 року становило 370 431, 10 грн.; 1 500 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 22 лютого 2017 року становило 40 563,75 грн.; 3 900 гривень; пляшку коньяку Айпетрі вартістю 130 грн.; пляшку лікеру Амаретті вартістю 240 грн.; пляшку вермуту Мартіні вартістю 300 грн.; мобільний телефон марки Самсунг вартістю 400 грн.; мобільний телефон марки Філіпс вартістю 500 грн.; годинник на шию позолочений з пластинами вартістю 1 000 грн.

Із викраденим майном ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з місця вчинення злочину втекли, чим спричинили ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 417 464,85 грн.

24 лютого 2017 року о 20.25 год. ОСОБА_7 було затримано.

25 лютого 2017 року ОСОБА_7 у встановленому законом порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Задовольняючи клопотання старшого слідчого, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення особливо тяжких злочинів, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства.

Вищевказані обставини, на думку суду, давали йому підстави вважати, що з урахуванням особи ОСОБА_7 , його поведінки та обставин вчинення злочину, існують ризики, що у випадку незастосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави підозрюваний, зважаючи на санкцію кримінального правопорушення, у якому останній підозрюється, зможе і надалі перешкоджати досудовому слідству, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, потерпілу та інших підозрюваних, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, оскільки вважає її незаконною та необгрунтованою, та відмовити у застосуванні запобіжного заходу або застосувати арешт із визначенням розміру застави.

Вказує, що слідчим суддею не надано належної оцінки матеріалам, доданим до клопотання слідчого, в звязку з чим прийшов до необгрунтованого висновку щодо наявності підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Зокрема зазначає, що зі змісту підозри, предявленої ОСОБА_7 , неможливо встановити участь, дії та існування між трьома особами чоловічої статі попередньої домовленості. Крім цього, підозра та матеріали, які, на думку органу досудового розслідування та сторони обвинувачення, її обґрунтовують, містять розбіжності та невідповідності вимогам кримінального процесуального закону.

Так, заява потерпілої ОСОБА_12 написана 22 лютого 2017 року, в той час як огляд місця події проведено 23 лютого 2017 року в період часу з 01 години по 05 годину ранку. Відповідно до підозри, час вчинення злочину - 22 година. Викликає сумнів проведення невідкладної слідчої дії після спливу трьох годин з моменту вчинення злочину.

Крім того, відповідно до протоколу огляду місця події -автомобіля марки Сітроен, належного дружині підозрюваного, огляд проводився на АДРЕСА_4 . До протоколу не додано фототаблиці, як додатку, чим порушено вимоги ст.104 КПК України. Із змісту протоколу неможливо встановити належність даного транспортного засобу, так як в протоколі зазначена реєстрація - республіка Польща. До клопотання не додано жодного документа, який би підтверджував сам факт існування і належності чи права користування автомобілем Сітроен будь-кому. Окрім цього, органом досудового розслідування встановлено, що даний автомобіль був використаний у вчиненні кримінального правопорушення, яке інкримується ОСОБА_7 .. Натомість всупереч вимогам КПК України вимоги щодо речових доказів проігноровано. Із змісту підозри вбачається, що з міста Тернопіль до м.Хоростків Гусятинського району автомобілем Сітроен керував ОСОБА_10 .. Даний транспортний засіб жодним чином не ідентифікований.

Протокол огляду місця події-квартири, в якій, зі слів органу досудового розслідування, проживає ОСОБА_7 , не є доказом з урахуванням наступного. Протокол огляду транспортного засобу та квартири складений за участю тих самих понятих. Окрім цього, власником даного житла відповідно до інформації з реєстру речових прав є ОСОБА_13 . Останній учасником даної слідчої дії не був, письмової згоди на огляд квартири не надавав, ухвали слідчого судді на проведення такого огляду (обшуку) слідчим чи прокурором під час розгляду клопотання надано не було. Окрім цього, слідчий з клопотанням про проведення такого до суду не звертався, що дає підстави вважати, що на даний час і в подальшому цей доказ отриманий з грубим порушенням закону.

Жодним чином не встановлено підставу перебування ОСОБА_14 у даному житлі та наявність у неї прав власника.

Протоколи огляду також не доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Із змісту пред`явленої підозри неможливо встановити, в який спосіб проникли підозрювані особи у господарство потерпілої, оскільки підозра містить формулювання «пішли до господарства» та «зайшли в будинок». Натомість при квалікації дій ОСОБА_7 орган досудового розслідування інкримінує проникнення у житло.

Не конкретизовано дії підозрюваних (хто власне застосував насильство, яке, і в чому воно полягало: зв`язування рук, ніг, нанесення ударів долонею по обличчі, чи погроза такого застосування).

Зазначає, що всупереч вимогам положень КПК України щодо застосування запобіжного заходу до клопотання не додано жодного документа відносно особи ОСОБА_7 .. Зі слів учасників суд встановив, що ОСОБА_7 одружений, має місце проживання та реєстрації. Інформація щодо наявності чи відсутності судимості відсутня. Тому твердження слідчого судді про наявність судимості за вчинення особливо тяжких злочинів жодним чином не підтверджене.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України.

Окрім цього, слідчим суддею проігноровано вимоги щодо обов`язку суду врахувати положення статті 178 КПК України.

Судом не взято уваги твердження підозрюваного про наявність у нього хронічних захворювань, а саме: хронічного гепатиту, сечокам`яної хвороби та хронічного панкреатиту.

Крім того, ОСОБА_7 підтримує відносини з сім`єю, а саме матір`ю - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою пенсійного віку, має хронічні захворювання, разом з якою проживає її мати-бабця підозрюваного- ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особа похилого віку, яка також хвора. ОСОБА_7 підтримує відносини з синами від шлюбу з ОСОБА_17 : ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спілкується, відвідує їх за місцем проживання, спільно проводять вихідні та святкові дні.

З квітня 2015 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спільно виховують сина від першого шлюбу дружини- ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Відповідно до акту №500, складеного комісією, встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та її син - ОСОБА_21 проживають у квартирі АДРЕСА_5 без реєстрації. Скарг від сусідів на них не надходило.

Зазначає, що вищевикладене спростовує припущення слідчого судді щодо відсутності соціальних зв`язків за місцем проживання ОСОБА_7 .

Крім цього, вказує, що викладені в ухвалі слідчого судді ризики є припущеннями, які обєктивними даними не підтверджені, оскільки ні сторона обвинувачення у судовому засіданні, ні слідчий у клопотанні, погодженому прокурором, не навели наявність ризиків для застосування ОСОБА_7 взяття під варту без визначення розміру застави.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника із наведених в ній мотивів, прокурора, який заперечував проти задоволення вказаної апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та матеріалів справи, в провадженні старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Тернопільській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000062 від 23 лютого 2017р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

24 лютого 2017р. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

25 лютого 2017р. ОСОБА_7 - повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

26 лютого 2017 року старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області звернувся до слідчого судді Тернопільського районного суду із клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину, а тому з метою виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні його під час досудового розслідування належить утримувати під вартою.

26 лютого2017р. ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду вказане клопотання задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави до 21 квітня 2017 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.

Обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у виді взяття під варту, суд перевірив, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена прокурором та сумнівів не викликає.

Під час розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи. Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , та відомості про його особу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправданим за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (Лабіта проти Італії № 26772/95).

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, відповідно до закону не визначив підозрюваному розмір застави, врахувавши як встановлені під час розгляду клопотання ризики, особу підозрюваного, те, що він неодноразово судимий, в тому числі і за особливо тяжкі злочини, так і те, що він знову обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке за своєю кваліфікацією є тяжким, а тому обґрунтовано, на підставі п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 цього Кодексу, визнав неможливим визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що, враховуючи значну суспільну небезпеку вчиненого злочину, на даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

На об`єктивне переконання колегії суддів Апеляційного суду сукупність всіх даних дає достатні підстави вважати ймовірною причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, що є підставою для застосування щодо підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням викладеного є безпідставними посилання захисника на необґрунтованість підозри.

Крім того, не підлягає задоволенню клопотання захисту про визнання недопустимими ряд доказів, на які він посилається у апеляційній скарзі, оскільки відповідно до ч.4 ст. 87 КПК України докази, передбачені ч.4 ст.87 КПК України, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

За таких обставин ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та обрання підозрюваному ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів Апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Тернопільської області -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від від 26 лютого 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 від 23 лютого 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Тернопільській області, погоджене із прокурором відділу прокуратури Тернопільської області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , задоволено та застосовано до останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою до 00 год. 00 хв. 21 квітня 2017 року без визначення застави, - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2