Справа № 750/93/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/70/2017
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріалів кримінального провадження №12.015.270.010.009.053, за апеляційною скаргою захисника, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Білорусь, Вітебської області, с. Горчаки, проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Вироком районного суду ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 18 по 20 листопада 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 861 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Не погодившись з вироком місцевого суду, захисник подав апеляційну скаргу в який просить його скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. Зазначає, що в ході судового розгляду даної справи в суді першої інстанції не було встановлено жодних доказів чи фактів, які б підтверджували версію сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_6 будь яких дій, спрямованих на скоєння чи готування до інкримінованого кримінального правопорушення. При винесенні вироку суд вказав, що покази свідка ОСОБА_9 не приймає до уваги, так як він є другом обвинуваченого, а тому зацікавлений в розгляді даного кримінального провадження на користь ОСОБА_6 .. Вважає дане твердження суду є необ`єктивним, сам факт того, що ОСОБА_9 є другом обвинуваченого, не свідчить про його зацікавленість. Будь якого прямого доказу зацікавленості свідка ОСОБА_9 встановлено не було. Крім того його покази не суперечать показам інших свідків, що вказує на його об`єктивність при дачі свідчень. Також суд не прийняв до уваги, що обвинувачений не мав умислу на заволодіння транспортним засобом. Оскільки обвинуваченому та ОСОБА_9 необхідно було з`їздити додому до останнього, вони викликали таксі. Але автомобіль, який вони викликали тривалий час не під`їжджав, вони пішли до автомобіля таксі «Волга», який стояв на протилежному боці дороги. Про відсутність умислу на заволодіння транспортним засобом у обвинуваченого свідчать і ті факти, що у нього були кошти на оплату проїзду в таксі, а він сам не володіє навичками керування транспортними засобами взагалі. Також потерпілим не надано будь яких переконливих свідчень, що обвинувачений намагався знайти саме ключі від його автомобіля. Крім іншого дії обвинуваченого необхідно оцінювати в розрізі того, що останній тривалий час перебував в зоні проведення «антитерористичної операції» на сході України, йому необхідна адаптація до «мирного» життя, а його дії, в даному випадку хоча й порушують встановлені норми поведінки в суспільстві, нічого спільного з ознаками протиправного, суспільно-небезпечного, кримінально-караного діяння яке інкримінується не мають. Окрім того, звертає увагу на те, що під час проведення підготовчого судового засідання, стороною захисту було заявлено клопотання, про повернення обвинувального акту, оскільки у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, обвинувальний акт повертається прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Підставою для звернення до суду з відповідним клопотанням було те, що обвинувальний акт, в порушення вимог п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України не містив дати складання та затвердження, а замість цього було «Пуста графа». Вказаний обвинувальний акт був наданий суду для огляду. Однак в задоволенні сторони захисту було відмовлено на підставі того, що до суду надійшов обвинувальний акт з датою складання та затвердження. Хоча у відповідності до ст. 293 КПК України стороні захисту повинні надати копію обвинувального акту.

При розгляді справи судом І інстанції встановлено, що 17 листопада 2015 року, приблизно, о 18 год. 15 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, по вул. Шевченка, 112, у м. Чернігові, незаконно, всупереч волі власника, погрожуючи ножем, намагався заволодіти транспортним засобом, а саме автомашиною марки «ГАЗ 3110», д.н.з. НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_10 , вартістю 58 565, 80 грн.. Виконавши всі дії, які ОСОБА_6 вважав необхідними для доведення злочину до кінця, останній намагався залишити місце вчинення кримінального правопорушення на вказаній автомашині, а саме сів за кермо і мав намір рухатися на транспортному засобі по вул. Шевченка, в м. Чернігові. Але з причин, які не залежали від його волі не довів злочинний умисел до кінця, а в подальшому був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений свою вину не визнав повністю.

Заслухавши доповідача, прохання захисника та обвинуваченого задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку прокурора про залишення її без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України.

Вина обвинуваченого повністю доведена дослідженими місцевим судом доказами, які узгоджуються між собою.

По суті і сам обвинувачений не заперечує, що, не виходячи із салону автомашини, із переднього пасажирського сидіння перебрався на місце водія.

Колегія суддів погоджується із кваліфікацією стороною обвинувачення цих дій як замаху на заволодіння транспортним засобом.

У той же час, відповідно до п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При перевірці матеріалів провадження апеляційним судом встановлено, що призначене покарання не відповідає вимогам закону через надмірну суворість і виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства.

Так, місцевим судом не враховано, що, не маючи можливості завести двигун автомашини із-за відсутності в замку запалення ключа, обвинувачений не вчиняв ніяких активних дій по доведенню до кінця своїх злочинних дій.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу ОСОБА_6 , не наполяганні потерпілого на суворій мірі покарання обвинуваченому та відсутність моральних і майнових претензій, участь обвинуваченого в антитерористичній операції на сході України, наявність індивідуальної відзнаки керівництва батальйону «Айдар» за гідність патріотизм та оборону держави, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування до нього ст.ст. 75, 76 КК України. Наведені обставини, дають підстави вважати, що виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті цей вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено о 15 год. 30 хв. 05 квітня 2017 року.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4