АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
за участю прокурора ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
його представника ОСОБА_11 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002795 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_12 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 р. щодо

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецька, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 16 червня 2009 р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі

визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_15 засуджено та визнано винним у тому, що він 02 липня 2016 року близько 00 год. 20 хвил., знаходячись поблизу буд. 47 «Б» по вул. Леонтовича у м. Дніпро, на ґрунті неприязних відносин, предметом схожим на ніж, наніс по одному удару по тулубу потерпілому ОСОБА_16 та потерпілому ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив останнім тяжкі тілесні ушкодження.
Дії обвинуваченого скоєні при вищенаведених обставинах судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК.
За даним законом ОСОБА_6 призначено покарання у виді 5 (п*яти) років позбавлення волі.
Захисник не згоден з рішенням суду. В апеляції просить його в частині призначеного покарання змінити, від якого на підставі ст. 75 КК звільнити з іспитом на 2 роки і відповідно до вимог ст. 76 КК покласти на останнього відповідні обов*язки, передбачені ст. 76 КК.
Не оскаржуючи кваліфікацію дій обвинуваченого та фактичні обставини справи, вважає вирок необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого.
Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано пом`якшуючу обставину, а саме надання допомоги потерпілому, що не залишив місця події, викликав скору допомогу. Стверджує, що судом безпідставно не взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, у скоєному розкаюється, активно сприяв слідству.
Представник потерпілого ОСОБА_16 також не згоден з рішенням суду. В апеляції просить вирок скасувати та постановити новий, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання.
Стверджує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, щодо кількості нанесених обвинуваченим ударів, та суперечать даним експертного дослідження про завдання потерпілим двох ударів, а не одного, гострим предметом по тілу.
Вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого, який раніше не одноразово судимий, в період умовно дострокового звільнення скоїв тяжкий злочин. Не прийнято до уваги, що останній наніс удари ножем в життєво важливі органи, а злочинні дії були припинені не з його ініціативи, через що для потерпілих могли настати більш тяжкі наслідки.
Прокурор не згоден з рішенням суду. В апеляції просить його скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_15 покарання у виді 7 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
Не заперечуючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі засудженого.
Вказує на те, що ОСОБА_15 раніше не одноразово судимий. Маючи не зняту та не погашену судимість, скоїв тяжкий злочин, у зв`язку з чим, призначене покарання не сприятиме його виправленню та попередженню вчинення нових злочинів.
Заслухав суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника про незаконність вироку в частині суворості призначеного покарання, прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та даним про особу обвинуваченого у зв*язку із м*якістю, потерпілого ОСОБА_17 та його представника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і про м*якість призначеного покарання, а також потерпілого ОСОБА_18 , який підтримав прокурора, Могильного та його представника, колегія суддів, обговоривши доводи апеляцій, перевірив надані матеріали провадження, вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню, вирок скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до КПК, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, форма вини та його мотиви, спосіб застосування насильства, погроз, наслідків злочину, та інші фактичні обставини, які складають елементи кримінально-караного діяння).
Між тим, вказані вимоги процесуального закону судом першої інстанції не було дотримано.

Із формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, вбачається, що ОСОБА_15 на ґрунті неприязних відносин предметом, схожим на ніж, наніс по одному удару по тулубу потерпілому ОСОБА_16 та по тулубу потерпілому ОСОБА_9 , чим заподіяв останнім тяжкі тілесні ушкодження.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до суперечливих висновків про обставини заподіяння потерпілому ОСОБА_18 тілесних ушкоджень.
Так, органом слідства було встановлено, що останньому спричинено два удари предметом схожим на ніж, про що вказано в обвинувальному акті.
Цей висновок підтверджено судово-медичним дослідженням потерпілого ОСОБА_18 про виявлення у останнього колото-різаного поранення, спричиненого від не менш двох механічних дій гострого предмету (т. 1 а.п. 174-176).
Даючи аналіз всім зібраним у справі доказам, тобто, фактичним даним, які містяться в показах свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, суд першої інстанції під час судового слідства обставини, які б свідчили про те, що потерпілому ОСОБА_18 спричинено одне пошкодження, не встановив. Своє рішення про такі наслідки, не вмотивував. Відповідними даними не підтвердив. Тому такі висновки, колегії суддів, уявляються явно сумнівними, і оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, відповідно до ст. 411 КПК, не можуть відповідати фактичним обставинам кримінального провадження і згідно зі ст. 409 КПК, являються підставою для скасування судового рішення.
Не може колегія суддів не звернути уваги на те, що відповідно до даних, які містяться в матеріалах кримінального провадження, від сукупності злочинних дій ОСОБА_15 потерпілим ОСОБА_19 та ОСОБА_18 було заподіяно, як тяжкі телесні ушкодження, так і ушкодження, віднесені до категорії легких, про що твердить у своїх висновках експерт при судово-медичному дослідженні потерпілих (т. 1 а.п. 174-176; 181-184).
Між тим, про те, що потерпілому ОСОБА_17 спричинено такі пошкодження орган слідства і суд першої інстанції не вказують. В той же час, про те, що легкі тілесні ушкодження від дій ОСОБА_15 заподіяні ОСОБА_18 , орган слідства і суд вказують, відповідно, в обвинувальному акті і мотивувальній частині вироку. Більш того, суд знайшов таким, який відповідає вимогам процесуального закону висновок про необхідність розмежування тілесних ушкоджень щодо потерпілого ОСОБА_18 на легкі та тяжкі тілесні ушкодження. Таке твердження може привести до висновку про необхідність кваліфікації дії обвинуваченого ОСОБА_15 не тільки за ч. 1 ст. 121 КК, а ще і за сукупністю з іншим Кримінальним законом, в порушенні якого суд може визнати останнього.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК, суд судовий розгляд проводить в межах висунутого обвинувачення згідно з обвинувальним актом. Разом з тим, встановив його невідповідність ст. 291 КПК про обсяг тілесних ушкоджень, наслідків злочинних дій, суд не запропонував прокурору змінити обсяг обвинувачення згідно зі ст. 338 КПК, що призвело до суперечливих висновків щодо обставин скоєного злочину, на що і вказує в апеляції представник потерпілого.

З огляду на наведене, колегія вважає, що висновки суду щодо формулювання обвинувачення визнаного доведеним, належить викладати у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого висновку.
Такі висновки, на переконання колегії суддів, являються суперечливими. Вони свідчать про те, що суд першої інстанції не використав всі можливі процесуальні можливості на відповідній стадії щодо вимог до обвинувального акту ст. 291 КПК.
Виявлені під час апеляційної перевірки процесуальні порушення, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 412 КПК, відносить до істотних, таких, які перешкоджають чи можуть перешкоджати суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, тому вирок підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції необхідно прийняти до уваги викладене. Детально допитати потерпілих, обвинуваченого, свідків події про особливості застосованого ОСОБА_15 насильства, його характеру, наслідків. Суду необхідно дати належну оцінку отриманим даним. Перевірити питання про узгодженість таких доказів даним, які отримані під час судово-медичного дослідження потерпілих про локалізацію, обсяг тілесних ушкоджень, механізм їх заподіяння та наслідків такого насильства. В разі отримання доказів, які суперечать висновкам, до яких надійшов орган слідства, надати прокурору можливість реалізувати свої процесуальні повноваження відповідно до вимог ст. 338 КПК. При необхідності провести інші процесуальні дії. Крім того, суду першої інстанції необхідно детально перевірити доводи апеляцій, на які посилаються учасники процесу, дати їм належну оцінку і прийняти законне і обгрунтоване рішення.
Обговорюючи доводи апеляцій прокурора та представника потерпілого щодо м*якості призначеного ОСОБА_15 покарання, колегія суддів вважає, що при підтвердженні вини останнього в тому ж обсязі, призначене йому покарання з урахуванням даних про його особу, обставин скоєного злочину, його наслідків, буде занадто м*яким.
Скасовуючи вирок, колегія вважає за необхідне вирішити питання пов*язане з продовженням строків тримання обвинуваченого під вартою.
Обговорюючи це його, колегія суддів звертає увагу на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК не зменшились, що знаходячись на волі ОСОБА_15 може скоїти інші злочини, застосувати вплив на потерпілих та свідків з метою уникнення відповідальності. Крім того, покарання, яке передбачене за скоєний останнім злочин у виді тривалого позбавлення волі, буде спонукати останнього скритись від суда та слідства.
З урахуванням наведених даних, обсягу виконная процесуальних дій, колегія вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_15 під вартою на 30 днів, тобто, до 12 травня 2017 р.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-
постановила:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 р. щодо ОСОБА_14 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на 30 діб, тобто, до 12 травня 2017 р.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4