Єдиний унікальний № 510/2126/15-к
Провадження № 1-кп/500/159/17
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у клопотанні про повернення застави
16 січня 2017 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисники: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачені: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
заставодавець ОСОБА_8 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_8 про повернення суми застави у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000447, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Орлівка Ренійського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України,

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Орлівка Ренійського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 309 КК України,

встановив:
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні вказаних злочинів.

До Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшли клопотання ОСОБА_8 про повернення йому сум, внесених ним в якості застави за обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з посланням на те, що розмір застави був визначений ухвалами Ренійського районного суду Одеської області від 20.08.2015 р., строк дії яких сплив 18 жовтня 2015 року, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виконали умови такого запобіжного заходу, та з 18 жовтня 2015 року до них не застосований жодний запобіжний захід, при цьому заявив, що не дає своєї згоди на накладення стягнення на ці кошти.

Заявник ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав свої клопотання, просив їх задовольнити та повернути йому сплачені суми застави.

Суд, заслухавши думки прокурора ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення клопотань, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також їхніх захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтримали заяви заставодавця та просили повернути йому суми коштів, внесених як застави, дійшов до такого.

Так, ухвалами слідчого судді Ренійського районного суду Одеської області від 20.08.2015 р. відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосовані запобіжні заходи у виді тримання під вартою, строк дії ухвал встановлено рахувати з моменту затримання в якості підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тобто з 19.08.2015 р. з 12:30 год., до 18.10.2015 р. до 12:30 год. Цими ж ухвалами були визначені розміри застави в сумі по 24 360 грн., кожному, а також покладені певні обов`язки при внесенні застави.

Як вбачається з квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.10.2016, заявник ОСОБА_8 25 серпня 2015 року вніс застави за обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірах, визначених ухвалами слідчого судді Ренійського районного суду Одеської області від 20.08.2015 р., тобто по 24 360 грн. за кожного з обвинувачених.

Згідно ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Згідно ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 196 КПК України встановлений зміст ухвали про застосування запобіжного заходу, частиною 4 вказаної статті передбачений обов`язок слідчого судді, суду визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого КПК.

Таким чином, системний аналіз положень КПК України щодо застосування запобіжних заходів свідчить про те, що на відміну від запобіжних заходів у виді тримання під вартою або домашнього арешту, запобіжний захід у виді застави не обмежений будь-яким строком дії.

З урахуванням вказаних положень чинного законодавства, а також аналіз змісту ухвал слідчого судді від 20.08.2015 р. про застосування відносно підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, дає підстави для висновку, що вказані ухвали слідчого судді також не містять строку дії альтернативних запобіжних заходів у виді застави, визначених відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України.

Так, за вказаними ухвалами, слідчий суддя вирішив задовольнити клопотання слідчого, застосувати до підозрюваних запобіжні заходи у виді тримання під вартою строком з моменту затримання підозрюваних, тобто з 19.08.2015 р. з 12:30 год., до 18.10.2015 р. до 12:30 год., а вже потім після цього на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на той час підозрюваним, встановлені альтернативні запобіжні заходи у виді застави, з покладанням обов`язків, що вказані в ухвалі, без визначення строків дії самих запобіжних заходів у виді застави та обов`язків.

Тому суд не погоджується з твердженнями заставодавця ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також їх захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що на теперішній час строки дії вказаних ухвал слідчого судді в частині застосування альтернативних запобіжних заходів у виді застави закінчилися 18.10.2015 р. та з того часу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вважаються такими особами, відносно яких не застосовані жодний запобіжний захід. На думку суду, за ухвалами слідчого судді від 20.08.2015 р. про застосування відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжних заходів у виді тримання під вартою 18.10.2015 р. закінчилися лише строки їх тримання під вартою. Але у зв`язку з внесенням визначених у цих ухвалах сум коштів в якості застави, то з цього моменту, тобто з 25.08.2015 р., слід вважати, що відносно ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 застосовані запобіжні заходи у виді застави, строки дії яких, як було вище наведено, не встановлено ані вказаними ухвалами слідчого судді, ані чинним законодавством.

Чинним кримінальним процесуальним законодавством є лише строкові обмеження дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного,обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Таким чином, з урахуванням того, що в ухвалах слідчого судді від 20.08.2015 р. не були встановлені строки дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, то за змістом наведеної ч. 6 ст. 194 КПК України, слід вважати, що вони були покладені не більше як на два місяці, та зі спливом двомісячного строку з урахуванням того, що він не був продовжений, також відповідно до наведеної ч. 6 ст. 194 КПК України, слід вважати, що ухвали слідчого судді від 20.08.2015 р. припинили свою дію лише в частині покладання на обвинувачених (на той час підозрюваних) обов`язків, встановлених цією ухвалою. А зі спливом двомісячного строку сам запобіжний захід у виді застави не припинився та вважається таким, що діє на даний час.

Як було вище наведено, за змістом ч. 1 ст. 182 КПК України, слід вважати, що застава полягає у внесенні коштів на спеціальний рахунок під умовою звернення цих коштів у доход держави в разі невиконання обов`язків з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим не лише покладених на нього судом, передбачених ч. 4 ст. 195 КПК України, обов`язків, а й інших обов`язків, передбачених КПК України, у тому числі і ч. 7 ст. 42 КПК України.

Тому, враховуючи, що КПК України, зокрема ч. 7 ст. 42 КПК України, на обвинувачених покладені інші процесуальні обов`язки, забезпечення виконання яких і є метою запобіжного заходу у виді застави згідно ч. 1 ст. 182 КПК України, а також того, що на даний час кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не закінчене, то відповідно до ст. 203 КПК України запобіжні заходи у виді застав відносно останніх на даний час ще не припинили свою дію.

Отже, враховуючи, що застосовані відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжні заходи у виді застав не припинили свою дію, а ч. 11 ст. 182 КПК України передбачена можливість повернення застави виключно після припинення дії цього запобіжного заходу, то у клопотаннях заставодавця ОСОБА_8 про повернення йому сум застав слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 8, 182, 203, 370 372 КПК України, суд
постановив:
У клопотаннях заставодавця ОСОБА_8 про повернення йому сум, внесених ним в якості застави за обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1