АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/641/17 Справа № 191/4501/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Таганрог Ростовської області Російської Федерації, громадянин Росії, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

якому відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2016 року відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, вважає її необґрунтованою та просить повернути справу на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що він відбув 2/3 частини покарання, у скоєному розкаюється, має неповнолітню доньку, ряд хронічних захворювань, які перешкоджають йому працею довести своє виправлення, однак приймає активну участь у житті установи, відвідує церкву, був раніше засудженим один раз, а не три, як зазначив суд у своїй ухвалі.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за тяжкий злочин у Синельниківській виправній колонії № 94 з 10 квітня 2013 року, характеризується незадовільно, не працевлаштований, наміру працевлаштуватися не висловлює, заохочень не має, за період часу з 2012 року по 2016 рік мав 5 стягнень, до часу прибуття до вищевказаної виправної колонії перебував у СІЗО м. Кривого Рогу, де характеризувався незадовільно, заохочень не мав, мав 3 стягнення, а тому прийшов до висновку, що останній на даний час не довів сумлінною поведінкою свого виправлення.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку ОСОБА_7 сумлінною, з чим погоджується колегія суддів.
Твердження засудженого про те, що він відбув більше 2/3 частини покарання, відвідує церкву, мають місце, однак колегія суддів вважає, що зазначені судом обставини, які характеризують засудженого протягом всього часу відбування покарання, не свідчать про його сумлінну поведінку за весь період відбування покарання.

Наявність у засудженого неповнолітньої дитини не є визначеною підставою в силу ст.81 КК України для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого щодо його не працевлаштування у зв`язку із наявністю у останнього хронічних захворювань, не є належним чином обгрунтованими, оскільки відповідно до наданої довідки ОСОБА_7 тимчасово непрацездатний(а.с.34), крім того, як вбачається з характеристики, яка знаходиться в матеріалах провадження, засуджений ОСОБА_7 не висловлює бажання працювати, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи і не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні (а. п. 7).

Посилання ОСОБА_7 на те, що він приймає активну участь у житті установи, є таким, що не в повній мірі відповідає наявній в матеріалах особової справи характеристиці його особи, оскільки має формальне ставлення до етапів програми диференційованого виховного впливу, а тому не заслуговує на увагу.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Посилання на неправильне зазначення кількості судимостей не впливає на висновки суду та може бути виправлено як описка в порядку ст.379 КПК України.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2016 року залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4