Ухвала
іменем україни
29 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши касаційну скаргу першого заступника прокурора Волинської області на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000180 щодо
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 15 липня 2015 року Локачинським районним судом Волинської області за ч. 1 ст. 296 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, звільненого від його відбування на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 1 рік,

якого виправдано за відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ст. 336 КК,

у с т а н о в и в:

Вироком Локачинського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано за ст. 336 КК за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Ухвалою апеляційного суду вказаний вирок залишено без змін.

Органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він, перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , не маючи права на відстрочку, будучи належним чином повідомленим про наслідки неявки за викликом, отримавши повістку, не прибув у визначений час та місце для відправки на проходження військової служби, чим ухилився від призову за мобілізацією.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що апеляційний суд не усунув допущених місцевим судом порушень при оцінці доказів,які призвели до безпідставного виправдання ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині. Зазначає, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання прокурора про проведення безпосереднього дослідження доказів в судовому засіданні. На думку прокурора, апеляційний суд залишив поза увагою, що ОСОБА_6 станом на 28 липня 2015 року не виконував покладені на нього Локачинським районним судом Волинської області обов`язки, передбачені ст. 76 КК, оскільки на той час вирок від 15 липня 2015 року не набрав законної сили. Також судом не надано оцінки положенням ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_6 винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК, визнав повністю.
Засуджений ОСОБА_6 подав письмові заперечення касаційної скарги, в яких вважає вимоги прокурора безпідставними, а судові рішення законними і обґрунтованими.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412 414 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідати вимогам, зазначеним у статтях 372, 419 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 419 вказаного Кодексу суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. У разі залишення заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. При цьому, відповідно до приписів ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені, під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Проте зазначених вимог процесуального закону апеляційний суд не дотримався.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції дійшов висновку, що даних про наявність у ОСОБА_6 прямого умислу на ухилення від призову за мобілізацією, стороною обвинувачення не надано, не здобуто таких і при судовому розгляді кримінального провадження. Суд визнав недостатнім для доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину надані ним у судовому засіданні показання про те, що причиною неявки у військкомат була боязнь проходження військової служби, а не виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Не погодившись із виправдувальним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій стверджував про незаконність судового рішення, навівши при цьому доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення кримінального процесуального та неправильного застосування кримінального законів.

Проте, апеляційний суд, визнавши вирок суду законним та обґрунтованим, поверхово підійшов до перевірки доводів апеляційної скарги, що стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування кримінального закону, при цьому в ухвалі не навів докладних мотивів для їх спростування. Зокрема апеляційним судом належним чином не спростовано доводи апеляційної скарги прокурора про наявність у діянні ОСОБА_6 прямого умислу на ухилення від призову за мобілізацією. Разом із тим, без наведення переконливих аргументів апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання прокурора про проведення безпосереднього дослідження доказів, які не досліджувались в суді першої інстанції у зв`язку із повним визнанням ОСОБА_6 своєї винуватості та згодою з визначеною досудовим розслідуванням кваліфікацією його діяння. Також поза увагою апеляційного суду залишились доводи прокурора про те, що статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено вичерпний перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, до яких ОСОБА_6 не належав.
Виходячи з того, що касаційний суд в силу ч. 1 ст. 433 КПК позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною, обґрунтованою, вмотивованою, і вона на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційному суду слід врахувати вказане, дослідити всі обставини, які мають правове значення, перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора та засудженого, а також за необхідності перевірити інші доводи, викладені у касаційній скарзі сторони обвинувачення, та постановити рішення у відповідності до вимог закону.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3