У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2017 року м.Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , прокурора військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_5 від 15 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 05.02.2015 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365,ч.1 ст.366,ч.1 ст.397,ч.1 ст.182 КК України,-

в с т а н о в и л а:

28.12.2016 року на адресу Шевченківського районного суду м.Львова поступила скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_5 від 15 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 05.02.2015 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365,ч.1 ст.366,ч.1 ст.397,ч.1 ст.182 КК України, в якій просить скасувати постанову, як незаконну.

В обгрунтуванні скарги заявник зіслався на те, що ст. слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу СУ військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_6 був призначений на здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000008 від 05.02.2015 р. за правопорушеннями передбаченими ч.І ст. 365, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 397,ч. 1 ст. 182 КК України, які вчинені службовими особами військової прокуратури Тернопільського гарнізону.

30 березня 2015 р. старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_6 розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000008 від 05.02.2015 р. виніс постанову про закриття кримінального провадження (надалі - Постанова -1).

Дана постанова була оскаржена до суду, за результатами розгляду даної скарги 19.08.2015 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 задоволено скаргу ОСОБА_3 та скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_6 від 30.03.2015 про закриття кримінального провадження №0000008 від 05.02.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 397, ч. 1 ст. 182 КК України. Підставами для скасування постанови про закриття провадження слугувало те, що слідчим, під час винесення оскаржуваної постанови, в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження не надано належної правової оцінки показанням всіх учасників досудового розгляду, не встановлено дійсні обставини справи, не здійснено заходів щодо збирання та перевірки доказів, не встановлено події кримінальних правопорушень, не допитано осіб, які на думку заявника, вчинили кримінальні правопорушення, не надано оцінку отриманим доказам, не проведено слідчих дій, які б спростовували чи підтверджували заяву ОСОБА_3 про вчинені кримінальні правопорушення, а тому прийняте рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не ґрунтувалось на достатніх, належних та допустимих доказах.

30.12.2015 р. слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_7 повторно виносить постанову про закриття провадження, не усунувши недоліків на які було вказано в ухвалі слідчого судді від 19.08.2015р. як підстави для скасування Постанови -1, а лише зазначає, що попередню ухвалу було скасовано слідчим суддею через його «думку», після чого просто копіює текст з попередньої постанови.

На Постанову-2 була направлено скаргу слідчому судді, але Постанова від 30.12.2015р. була скасована постановою прокурора від 12.02.2016 р. В даній постанові прокурор вказав на слідчі дії, які вказані в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 19.08.2015 р. та які необхідно було виконати - так і не були виконанні слідчим.

29.06.2016 р. старший слідчий слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_8 , розглянувши матеріали досудового розслідування постановив закрити кримінальне провадження №0000008 від 05.02.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 397, ч. 1 ст. 182 КК України (надалі - Постанова- 3). Дана постанова була скасована постановою прокурора від 01.08.2016 р. через невиконання слідчим вказівок прокурора викладених в постанові від 12.02.2016 р.

15.12.2016 р. старший слідчий слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України старший лейтенант юстиції ОСОБА_5 розглянувши матеріали досудового розслідування постановив закрити кримінальне провадження №0000008 від 05.02.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 397, ч. 1 ст. 182 КК України (надалі - Постанова-4).

Дана Постанова слідчого від 15 грудня 2016 р.є ідентичною попереднім постановаю слідчих про закриття провадження у даній справі, яка була скасована через неповноту досудового розслідування ухвалою слідчого судді від 19.08.2015 р., ідентичною Постанові від 30.12.2015р., яка була скасована постановою прокурора від 12.02.2016 р. та 01.06.2016 р. через невиконання вимог ухвали слідчого судді від 19.08.2015 р., а враховуючи, що вона є ідентичною трьом постановам, які скасовувались через неналежне проведення досудового розслідування, вона також підлягає безумовному скасуванню на думку заявника.

Заявник зазначає,що неналежне проведення досудового розслідування слідчим свідчать про той факт, що слідчий прокуратури нехтує вимогам визначеними п. 14 ч. 1 ст. 7, ст. 21, 110, 533,534, 535 КПК України про обов`язковість виконання судових рішень та постанов прокурора, оскільки останнім не було усунуто допущенні на досудовому розслідуванні порушення, про які зазначались в ухвалі слідчого судді та які є обов`язковими для виконання.

Заявник зазначає у скарзі, що неповнота досудового розслідування полягає в наступному.

Обов`язок доказування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, ч.І ст.92 КПК України покладений на слідчого, прокурора. Відповідно до п.1 ч.І ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, насамперед, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За нормою ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Проте, як видно з Постанови від 15.12.2016р. слідчим взагалі не проводились збирання та перевірка доказів, не встановлювались події кримінальних правопорушень (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Постанова не містить відомостей про проведення допитів осіб, які вказані, як такі, що вчинили кримінальні правопорушення, посилань на докази та матеріали справи.

Як вбачається зі скарги заявником звернуто увагу щодо недоліків слідства по кожного епізоду:

1.Умисне неотримання пошти, складання та видача завідомо неправдивих офіційних документів, втручання в діяльність захисника:

ОСОБА_3 направив поштою лист №050 до слідчого ОСОБА_9 . Тернопільської прокуратури з нагляду за додержанням законів в воєнній сфері на адресу: вул. Новий світ, 41, м. Тернопіль, 46001. Даний лист надійшов до Тернопільського відділення № З УКРПОШТИ, після чого знаходився там місяць і був повернутий заявнику, через те, що його не отримали.

Так, згідно укладеного між прокуратурою та Поштою Договору № 301-201 Предметом договору згідно п. 1 є «Доставка Поштою письмової кореспонденції (внутрішніх та міжнародних простих і рекомендованих карток, листів), повідомлень про надходження посилок та відправлень з оголошеною цінністю, рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (надалі відправлення) періодичних друкованих видань, з використанням абонентської поштової скриньки, що встановлена...».

Тобто згідно Договору 301-201 Пошта повинна була доставити до абонентської скриньки прокуратури повідомлення про надходження цінного листа №050 надісланого заявником.

Так, в постанові арк. 4 абз. З слідчий вважає встановленим, що ОСОБА_10 не отримував даного повідомлення, проте якими доказами це підтверджується, або на підставі яких обставин зроблений такий висновок не вказує, що вказує на те, що дані твердження є надуманими та не відповідають дійсності.

Так, згідно п. 2.1.1. Договору № № 301-201 «Пошта зобов`язується своєчасно доставляти Установі відправлення згідно з переліком, зазначеним у розділі 1, з вкладенням до абонентської поштової скриньки, встановленої згідно з адресою зазначеною у розділі 1» Тобто повідомлення про надходження цінного листа №050 надісланого ОСОБА_3 повинно було вкладено до поштової скриньки прокуратури. А в разі неотримання даного листа, повторно повідомити про його надходження.

Згідно п. 93 Постанови КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» з використанням абонентської поштової скриньки доставляються:

прості поштові відправлення;

повідомлення про надходження поштових відправлень, які підлягають видачі в об`єкті поштового зв`язку, поштових переказів;

повторні повідомлення про надходження рекомендованих поштових відправлень;

періодичні друковані видання.

Згідно абз. З п. 94 Постанови КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» у разі вручення рекомендованих поштових відправлень, рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про надходження поштових відправлень з використанням абонентської поштової скриньки згідно з укладеним договором датою вручення вважається дата їх вкладення до скриньки.

Згідно п. 2.2.4. Договору 301-201 за отримання рекомендованих карток, листів, рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, повторних повідомлень про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім рекомендованих), шляхом вкладання їх до абонентської поштової скриньки, в реєстрах ф. 11 (книзі ф. 8 ) проставляти підпис уповноваженою на це особою із зазначенням літерами загальної кількості одержаних повідомлень, прізвища (розбірливо), дату. Реєстри повертати Пошті не пізніше наступного дня через абонентську поштову скриньку. Датою вручення поштового відправлення вважається дата вкладання його до абонентської поштової скриньки (відбиток календарного штемпеля Пошти (відділення поштового зв`язку) на реєстрі ф. 11).

Проте слідчим не було витребувано у Тернопільській дирекції УДП ПЗ «Укрпошта» будь яких документів, які б підтвердили або спростували той факт, що працівники пошти не вкладали до поштової скриньки повідомлень про надходження даного листа, а уповноважена особа в п.2.2.2. Договору № 301-201 не отримувала повідомлення про надходження цінного листа ОСОБА_3 адресованого слідчому ОСОБА_11 який є службовою особою Тернопільської прокуратури.

З аналізу вказаного вище, стає зрозумілим, що висновок про не повідомлення представника прокуратури або слідчого ОСОБА_12 про надходження цінного листа є передчасними та такими, що не підтверджується будь якими доказами.

Адвокатом ОСОБА_13 надсилався цінний лист № 784 до Тернопільської прокуратури з нагляду за додержанням законів в воєнній сфері на адресу: вул. Новий світ, 41, м. Тернопіль, 46001. Даний лист надійшов до Тернопільського відділення № З УКРПОШТИ, після чого знаходився там місяць і був повернутий адвокату, через те, що його не отримали.

Адвокатом у відповідь на адвокатський запит було отримано завірену копію укладеного договору між Поштою та прокуратурою Договір № 301-201, та завірену копію форми 8 № 1 ТД УДЗППЗ «Укрпошта» ВПЗ Тернопіль, 3 від 06.08.2014 р.

В п. 5 форми 8 № 1 ТД УДЗППЗ «Укрпошта» ВПЗ Тернопіль, 3 від 06.08.2014 р. присутнє прізвище та підпис уповноваженої особи вказаної в п. 2.2.2 Договору № 301-201, що вказує на те, що ОСОБА_14 отримала повторне повідомлення про надходження цінного листа адвоката ОСОБА_13 № 784, після чого умисно не отримувала даного листа.

В абз. 4 арк. 4 Постанови містить доводи про те, що слідчий здійснюючи огляд копії форми 8 № 1 ТД УДЗППЗ «Укрпошта» ВПЗ Тернопіль, 3 від 06.08.2014 р., встановив, що прізвище « ОСОБА_15 » та підпис виконаний поруч візуально відрізняється від зазначених в копії Договору № 301-201. Проте слідчим не було взято до уваги, того факту, що увесь Договір № 301-201 заповнений однією особою навіть в п. 2.2.2. ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , а посилання на докази, що цей договір заповнила ОСОБА_14 , її свідчення відсутні.

Посилання на показання ОСОБА_14 ,. в яких вона спростовує даний підпис, а наявність її прізвища та підпису в формі 8 № 1 ТД УДЗППЗ «Укрпошта» ВПЗ Тернопіль, 3 від 06.08.2014 р. суперечать між собою, тому для встановлення істини щодо цієї події слідчому було необхідно призначити почеркознавчу експертизу даного підпису, але оскільки це не було вчинено, заявник вважає, даний підпис належним ОСОБА_14 , а її дій умисними, які полягають в неотриманні листа адвоката ОСОБА_13 .

Щодо відповіді прокуратури від 17.09.2014 р. № 25/2/2144 вих. 14 за підписом ОСОБА_17 на скаргу адвоката ОСОБА_13 щодо неотримання пошти прокуратурою.

Останній абзац арк. З Постанови містить недостовірні дані, які слідчий вважає встановленими, а саме відсутність договірних відносин між військовою прокуратурою та оператором поштового зв`язку міста Тернополя. Ці факти не відповідають дійсності оскільки, в скарзі на неотримання пошти ставилось питання про притягнення до відповідальності службових осіб, які протягом часу з 02.08.2014 р. по 02.09.2014 р. не отримували цінний лист адвоката ОСОБА_13 № 784.

А у вказаній відповіді № 25/2/2144 вих. 14 ОСОБА_18 вказує, що договори з поштою не укладались, проте з моменту отримання листа адвоката з 02.08.2014 р. по 29.08.2014 р. прокуратура була Тернопільською прокуратурою з нагляду за додержанням законів в воєнній сфері у якої був заключний договір з поштою № 301-201, а тільки після цього 29.08.2014 р. реорганізована в військову прокуратуру Тернопільського гарнізону, тобто службова особа ОСОБА_18 вніс завідомо неправдиві відомості до офіційного документа задля не притягнення до відповідальних осіб винних в перешкоджанні адвокатської діяльності.

Також заявник звертає увагу на те, що слідчим не було взято то уваги п. 5.4. Договору цей договір може бути достроково розірваним: за згодою сторін; при невиконанні чи неналежному виконанні сторонами своїх зобов`язань. Дострокове розірвання договору не звільняє сторони від обов`язків повноти виконання розпочатих зобов`язань.

Тобто зміні назви прокуратури не є підставою для розірвання договору, а в разі його розірвання це не звільняє сторони від обов`язків повноти виконання розпочатих зобов`язань. Також той факт, що слідчий вважає, ніби ОСОБА_19 не було допущено будь яких порушень при розгляді скарги від 02.09.2014 р. суперечить доводам викладеним в абз. 4 арк. 7 Постанови- З про те, що до службових осіб прокуратури було застосовано заходи депреміювання через недоліки розгляду клопотання про неотримання пошти сторони захисту від 02.09.2014 р.

Викладенні факти вказують, що досудове розслідування щодо даних епізодів проводилось односторонньо, упереджено, а в деяких епізодах взагалі не проводилось, а доводи слідчого щодо відсутності складу кримінального провадження є надуманими та не підтверджуються будь якими доказати та документами.

2.Щодо перевищення службових повноважень при відмові в наданні допуску до державної таємниці, вчиненого слідчим військової прокуратури Тернопільського гарнізону.

Адвокатом ОСОБА_13 було подано клопотання від 16.09.2014 р. про допуск до державної таємниці в порядку ч. 6 ст. 22 Закону України «Про державну таємницю» та п.53 Постанови Кабінету Міністрів України № 939 від 18.12.2013 року до прокуратури, в допуску було відмовлено слідчим ОСОБА_20 в порядку ст. 220, 517 КПК України, хоча ст. 220 КПК України не регулює відмову в допуску до державної таємниці, оскільки це регулює ст. 23 Закону України «Про державну таємницю» , а ст. 517 КПК України регулює доступ до державної таємниці, а не допуск. Це вказує на те, що слідчий прокуратури ОСОБА_21 не мав повноважень на відмову в наданні допуску, оскільки за наявних причин слідчий може лише відмовити в доступі згідно ст. 517 КПК, а не в допуску. Знаючи це, та двічі виносячи постанову про відмову в допуску до державної таємниці, завідомо перевищив свої повноваження, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 365 КПК України.

На думку заявника прокурор ОСОБА_22 також вчинив правопорушення, оскільки направив заяву на розгляд слідчому ОСОБА_23 , а повинен був керуючись «Порядком організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» та Законом України «Про державну таємницю» подати заяву адвоката з поданням PCO прокуратури для погодження до відповідного органу СБУ, який визначає потребу громадянина в роботі із секретною інформацією та форму допуску до державної таємниці за заявою громадянина та поданням PCO, чим порушив гарантоване законом право представника на доступ до державної таємниці, вичинив правопорушення передбачене ст. 397 КК України.

Вказані вище факти не були досліджені слідчим на досудовому розслідуванні, не було дано оцінки порушенню слідчим ОСОБА_24 та прокурором ОСОБА_25 вимог п. 53 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 р. № 939 який передбачає, якщо потреба громадянина у доступі до відомостей, що становлять державну таємницю, не пов`язана з місцем його основної роботи, служби або навчання, питання про надання допуску та доступу до державної таємниці розглядається керівником підприємства, установи, організацій за місцем провадження громадянином діяльності пов`язаної з державною таємницею, який без урахуванням номенклатури посад згідно із Законом України «Про державну таємницю» та цим Порядком, за погодженням відповідного органу СБУ визначає потребу громадянина в роботі із секретною інформацією та форму допуску до державної таємниці на підставі письмової вмотивованої заяви цього громадянина та подання PCO підприємства установи, організації, де громадянином буде проводитись діяльності пов`язана з державною таємницею. Для погодження питання щодо надання допуску до держаної таємниці керівник підприємства, установи, організації за місцем провадження громадянином діяльності, пов`язаної з державною таємницею, надсилає органу СБУ письмове клопотання та документи, необхідні для прийняття рішення щодо надання доступу громадянину до інформації з відповідним ступенем секретності.

Проте керівником прокуратури ОСОБА_26 взагалі не розглядалась заява адвоката ОСОБА_13 про допуск до державної таємниці від 30.09.2014 р. яка адресована йому, як керівнику військової прокуратури Тернопільського гарнізону, також ОСОБА_22 не визначив за погодженням відповідного органу СБУ потребу адвоката в доступі до державної таємниці, хоча адвокатом подалась відповідна письмова заява.

Прокурор ОСОБА_22 не був допитаний з причин ненадання адвокату ОСОБА_13 допуску до державної таємниці, порушення вимог п. 53 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» та Законом України «Про державну таємницю».

Також слідчий в порядку ст. 220 КПК України відмовив адвокату ОСОБА_13 про допуск до державної таємниці, хоча слідчий не наділений відповідати та заяви адресовані керівнику прокуратури, та приймати вішення про відмову в допуску до державної таємниці, оскільки 220 КПК України передбачає задоволення або відмову клопотання сторони захисту щодо виконання процесуальних дій. Але слідчий відмовив в порядку ст. 517 КПК України яка регулює надання доступу до державної таємниці, що немає ніякого відношення до поданої зави адвоката про допуск до державної таємниці.

З вказаного вище видно, що слідчий взагалі не спростував або підтвердив викладених фактів в заяві про кримінальні правопорушення будь якими доказами або документами,та неправильно трактував можливості слідчого щодо відмови в допуску в порядку ст. 220 КПК України.

3.Щодо видачі слідчим ОСОБА_24 та заступником військового прокурора Тернопільського гарнізону ОСОБА_19 завідомо неправдивих офіційних документів під час призначення і проведення судово-психіатричної експертизи.

16.09.2014 р. представником до прокуратури було подано клопотання про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, після розгляду клопотання слідчим Здибелем О. 17.09. 2014 р. була винесена постанова про відмову в задоволені клопотання, в якій було відмовлено частково, а саме в частині проведення експертизи в м. Києві, оскільки 16.09.2014 р. була винесена постанова про призначення експертизи в Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні. Постанову було надіслано адвокату разом з повідомленням за підписом ОСОБА_27 в якому також йшлося, що 16.09.2014 р. була винесена постанова про призначення експертизи в Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні. Після ознайомлення з матеріалами справи було встановлено, що постанова про призначення експертизи була винесена 23.09.2014 p., що вказує на те, що ОСОБА_28 та ОСОБА_18 внесли завідомо неправдиві відомості до офіційних документів, оскільки на час складання цих документів постанова про призначення експертизи не була винесена. Для того, щоб приховати свої неправомірні діяння слідчий ОСОБА_21 та прокурор ОСОБА_18 підробили постанову про відмову в задоволенні клопотання від 17.09.2014р. та повідомлення про винесення цієї постанови від 18.09.2014 р. , які містяться в матеріалах справи, чим вчинили правопорушення передбаченні ст. 366 КК України.

Проте в Постанові слідчий наводить доводи ніби, це було допущено випадково. Проте, ці доводи не узгоджуються між собою, що вказує на їх невідповідність обставинам справи.

Так в абз. 4 арк. 6 Постанови-3 містяться відомості про те, що 17.09.2014 р. ОСОБА_24 підготовлений проект постанови про відмову в задоволенні клопотання щодо призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи в Київському міському центрі психіатричних експертиз, проте в абзаці 3 арк. 7 Постанови слідчий вказує, що слідчим ОСОБА_24 все ж була складена 17.09.2014 р. постанова про відмову в задоволенні клопотання, (а не проект постанови) щодо призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи в Київському міському центрі психіатричних експертиз через те, що вже складена постанова від 16.09.2014 р. про призначення експертизи в Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні.

В абз. З арк. 6 Постанові вказано 16.09.2014 р. була складена постанова про призначення експертизи, що є недостовірною інформаціє, оскільки в кримінальному провадженні відсутні відомості про повідомлення Богородицького та його адвоката про дану постанову в порядку передбаченим ч. 2. ст. 111 КПК України «повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію», надсилання або вручення йому даної постанови не відбувалось, в матеріалах справи відсутня ця постанова, також дана постанова не надавалась в клініку, яка мала проводити експертизу .

В абз. 9 арк. 6 Постанови-З слідчий вказує, що за показами ОСОБА_29 18.09.2014 р. підготовлено новий проект відповіді на клопотання адвоката про проведення експертизи, через те, що ОСОБА_3 та адвокат 18.09.2014 р. прибули до лікарні та почали вимагати поставити на рішення експертів додаткові запитання та надати додаткову документацію. Дані факти не відповідають дійсності, оскільки заявник та адвокат прибули до військової прокуратури Тернопільського гарнізону 16.09.2014 p., що підтверджується документами , після чого вирушили до лікарні для проведення експертизи, але оскільки медичної документації не було, ОСОБА_30 відмовився від проведення експертизи.

Оскільки, 18.09.2014 р. Богородицький та його адвокат були відсутні в місті Тернополі, то всі доводи слідчого, що помилки в постанові та в повідомленні були допущенні через відмову заявника 18.09.2014 р. проходити експертизу в лікарні є неправдивими та не підтверджується фактами, оскільки на його адресу не надсилалось ніякого повідомлення про помилкове надсилання даних документів та прокуратурою не виносилась постанова про скасування попередніх постанов. А оскільки постанови від 16.09.2014 р. про призначення експертизи не існувало, стає зрозуміло, що ОСОБА_24 та ОСОБА_10 умисно склали незаконне повідомлення від 18.09.2014 р. та незаконну постанову від 17.09.2014 р. в яких посилались на неіснуючу постанову, а зрозумівши, що внесли до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, вилучили постанову та повідомлення з матеріалів справи та долучили підроблену постанову та повідомлення для приховання вчинених раніше правопорушень.

Тому висновок слідчого про те, що це було внаслідок помилкового скерування повідомлення та постанови, недоліків при розгляді клопотання не тільки не підтверджуються будь якими доказами або документами, а й спростовується наведеними вище фактами, що свідчить про не повноту досудового розслідування. Також заявник звертає увагу на те, що ОСОБА_31 при дачі пояснень знову вчинив правопорушення, оскільки повідомив про присутність заявника та адвоката 18.09.2014 р. в прокуратурі, хоча їх там 18.09.2014 р. не було.

4.Щодо незаконного виконання ОСОБА_24 слідчих дій в кримінальному провадженні № 0000012 без належних повноважень заявник зазначає :

згідно наказу Відомості до ЄРДР про продовження досудового розслідування вніс стажист на посаді слідчого ОСОБА_24 , та згідно витягу з ЄРДР від 09.09.2014 р. та являвся слідчим в даному кримінальному провадженні №0000012.

24.10.2014 р. заявнику було вручено обвинувальний акт у кримінальному проваджені №0000012 від 05.05.2014 р. та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000012 від 05.05.2014 р. в якому містяться відомості про процесуальні рішення і хто їх приймав.

Згідно ч.І ст. 214 КПК України «...Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.»

Згідно ч.І, 3 ст. 110 КПК України «1) Процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судці, суду..* 3) Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.» Згідно реєстру матеріалів реєстру досудового розслідування та при ознайомленні з матеріалами справи відсутні відомості про постанову керівника досудового розслідування про визначення слідчого для здійснення розслідування в кримінальному провадженні №0000012. Що вказує на той факт, що дана постанова взагалі відсутня, а слідчі дії в даному кримінальному провадженні не могли проводитись, а якщо й проводились, то проводились незаконно з перевищенням повноважень. Проте згідно матеріалів реєстру досудового розслідування та постанов в даному провадженні слідство вів та приймав процесуальні рішення стажист на посаді слідчого, а потім слідчий військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_24 , що підтверджується п.п. 10-21 II розділом реєстру матеріалів реєстру досудового розслідування № 0000012.

Згідно п.п. 4.1., 4.2. Положення про порядок стажування в органах прокуратури України затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 30 грудня 2009 року № 80 особи, які проходять стажування на посадах стажистів або на вакантних посадах помічників прокурорів чи слідчих (надалі стажисти), мають однаковий правовий статус, права і обов`язки, у тому числі щодо оплати праці. На стажистів поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, права і пільги, встановлені для прокурорсько-слідчих працівників. Відповідно до статті 55 Закону України „ Про прокуратуру" їм видаються службові посвідчення.

Стажист має право:

- спільно з досвідченими працівниками прокуратури бути присутнім у судових засіданнях при розгляді кримінальних, цивільних, адміністративних, господарських справ, готувати проекти планів участі у судовому слідстві, обвинувальних промов, заяв, позовів, адміністративних позовів до суду, апеляцій на вироки, рішення та ухвали суду;

- за дорученням прокурора вивчати кримінальні справи, перевіряти законність та обгрунтованість постанов про відмову в порушенні кримінальних справ, про зупинення та закриття провадження у кримінальних справах, готувати за результатами вивчення проекти відповідних висновків;

- брати участь у проведенні'* перевірок, за дорученням керівника самостійно виконувати окремі дії, відбирати пояснення, готувати проекти документів прокурорського реагування та розглядати звернення тощо;

- бути присутнім при проведенні слідчим прокуратури слідчих дій, готувати за його дорученням проекти протоколів, постанов та обвинувальних висновків.

В окремих випадках, після трьох місяців стажування на відповідній посаді, за умови виявлення належної теоретичної підготовленості, достатніх практичних навичок, високої відповідальності, дисциплінованості та організованості за дорученням прокурора стажист може самостійно проводити досудове слідство, підтримувати державне обвинувачення в судах, а також здійснювати представництво в суді інтересів громадян або держави.

Згідно Наказу № 606к від З0 липня 2014 р. ОСОБА_24 призначено стажистом на посаді прокурора Тернопільської прокуратури з нагляду за додержання законів у воєнній сфері Західного регіону України з 04 серпня 2014 р. до 03 серпня 2015 p., а керівництво покладено на Тернопільського прокуратура з нагляду за додержання законів у воєнній сфері Західного регіону У країни ОСОБА_32 .

Проте стажист на посаді прокурора ОСОБА_24 порушуючи всі вимоги Положення про стажування в органах прокуратури перевищуючі повноваження та порушуючи всі обов`язки встановленні Законом України «Про прокуратуру», виконував процесуальні обов`язки слідчого в кримінальному провадженні №0000012, без доручення керівника стажування та не маючи три місяці терміну стажування, що навіть не давало йому права на самостійне проведення досудового розслідування. Дане доручення слідчим не було отримано та в матеріалах справи відсутнє, тому вважаю всі процесуальні дії ОСОБА_24 - незаконними.

В 6 абз. арк. 7 Постанови-3 вказано, іцо ОСОБА_24 04.08.2014 призначено на посаду стажиста на посаді прокурора, а 11.08.2014 р. на посаду стажиста на посаді слідчого, проте в постанові не вказано чи були отримані та долучені до матеріалів провадження дані докази, хто виніс дані накази та чи є вони виконаними з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки призначення на посаду стажистів проводиться згідно п. 2.6.10 Положення про порядок стажування в органах прокуратури України затвердженого Наказом Генерального прокурора України від ЗО грудня 2009 року № 80 (надалі - Положення) «Призначення на посади стажистів проводиться наказом прокурора обласного рівня згідно з визначеним комісією рейтингом». Так у відповідь на адвокатський запит адвокатом було отримано всі накази щодо стажиста, проте серед цих наказів відсутні відомості про призначення ОСОБА_24 на посаду стажиста на посаді прокурора від 04.08.2014 р., та призначення на посаду стажиста на посаді слідчого від 11.08.2014 р. (див. Додаток № 26 )

Проте в абз. 7 арк. 7 Постанови-3 слідчий посилається, на Наказ № 11 від 14.08.2014 р. який закріпляє в службових обов`язках ОСОБА_24 здійснення швидкого, всебічного, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, що повністю суперечить функціональним обов`язкам, які були закріплення за посадою стажиста на посаді прокурора на яку ОСОБА_24 був призначений Наказом № 606 к від 30.07.2014 р. та суперечить п. 4.2 Положення, який передбачає, що стажист має право самостійно проводити досудове розслідування лише після трьох місяців стажування, якого не було в ОСОБА_24 , оскільки останній призначений на посаду стажиста тільки 30.07.2014р., тому право на проведення самостійного досудового розслідування виникало лише 30.11.2014 р.

Доводи щодо слідчого в абз. 4 арк. 8 Постанови-3 про те, що доручення про призначення слідчого не є процесуальним рішенням та не повинне містись в матеріалах справи не відповідають кримінально процесуально законодавству, оскільки згідно ч. 1 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Доручення про проведення досудового розслідування повинно знаходитись в матеріалах провадження, оскільки цей документ підтверджує повноваження слідчого на проведення досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні.

5.Щодо незаконного збирання, зберігання та використання конфіденційної інформації відносно ОСОБА_3 заявник зазначає у скарзі наступне :

згідно ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України.

Згідно ч. 6 ст. 6 ЗУ Про захист персональних даних не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Згідно ч. 1 ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать: ... конфіденційна інформація, в тому числі така, що містить комерційну таємницю.

Згідно ч. 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Згідно ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Так, слідчі для отримання моєї медичної документації* в повідомленнях вказали, що отримують дану інформацію керуючись ст. 40 КПК України, в даній статті вказано перелік дій на які уповноважений слідчий, проте в них не входить таке повноваження, як отримання конфіденційних даних, а порядок їх отримання регламентується Главою 15 Тимчасовий доступ до речей і документів, тому вважаю що дана постанова була винесена з перевищенням повноважень та є незаконною.

Порядок отримання конфіденційної інформації в кримінальному провадженні регламентований Главою 15 Тимчасовий доступ до речей і документів, проте даний порядок дотриманий не був, а інформація, яка містить охоронювану законом таємницю була отримана на підставі незаконних повідомлень, які були складені з перевищенням службових повноважень слідчого встановлених КПК України, тому конфіденційна інформація, щодо мене була незаконно отримана в кримінальному провадженні № 0000012 від 05.05.2014 р.

Доводи слідчого, що службові особи військової прокуратури Тернопільського гарнізону просто хотіли дізнатись тільки про наявність документів щодо мене в лікувальних закладах не відповідає дійсності, оскільки в повідомленнях слідчий вимагав надіслати мою історію хвороби, та надати відомості про захворювання та діагнози та ін., хоча данні документи становлять охоронювану законом таємницю без наявності ухвали суду на доступ до речей та документів.

Даний факт упереджено не брався до уваги слідчим, як зазначає у скарзі заявник, при оцінці доказів, в зв`язку з чим і була винесена безпідставна постанова про закриття провадження.

З огляду на зазначене вище, заявник вважає, що дана оскаржувана постанова слідчого є незаконною, оскільки підставами закриття кримінального провадження, які зазначенні в постанові, є надуманими і не відповідають фактичним даним та матеріалам справи, що було детально вказано вище.

Крім того, слідством не вичерпанні можливості отримати додаткові докази що підтверджують вину службових осіб вказаних в заявах про злочин, що було також зазначено вище.

Заявник у скарзі зазначає, що вказане рішення слідчого про закриття кримінального провадження є необгрунтованим, надуманим, яке не відповідає фактичним даним та матеріалам справи, передчасними та таким, що прийнято з грубим порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства України, тобто, незаконним.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав, надавши аналогічні пояснення, які зазначені у скарзі.

Прокурор військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_33 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки постанова про закриття кримінального провадження винесена слідчим на підставі перевірених та отриманих в процесі досудового розслідування доказах.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, вважаю, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

В судовому засіданні встановлено, що слідчий слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_5 прийняв рішення про закриття кримінального провадження не встановивши дійсні обставини справи, не здійснивши заходів щодо збирання та перевірки доказів, не встановивши події кримінальних правопорушень, не допитавши осіб, які на думку заявника, вчинили кримінальні правопорушення, не надавши оцінку отриманим доказам, не провівши слідчих дій, які б спростовували чи підтверджували заяву ОСОБА_3 про вчинені кримінальні правопорушення.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Разом тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Проте, як перевірено слідчим суддею, при винесенні оскаржуваної постанови слідчим слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_5 в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки показанням всіх учасникам досудового розгляду, не встановлено дійсні обставини справи, не здійснено заходів щодо збирання та перевірки доказів, не встановлено події кримінальних правопорушень, не допитано осіб, які на думку заявника, вчинили кримінальні правопорушення, не надано оцінку отриманим доказам, не проведено слідчих дій, які б спростовували чи підтверджували заяву ОСОБА_3 про вчинені кримінальні правопорушення, а тому прийняте рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.

З пояснень заявника наданих у судовому засіданні вбачається, що слідчим неповно досліджено обставини справи під час досудового розслідування.

При цьому, відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, положеннями ст. 92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Слід зазначити, що постанова слідчого від 15.12.2016р. про закриття провадження є повністю ідентичною постанові про закриття провадження від 30.03.2015 р. та від 30.12.2015 р. які були в подальшому скасовані.

Однак, не зважаючи на вказані вимоги закону, прокурор у судовому засіданні жодних доказів, які б спростовували доводи скарги та підтверджували обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження, не надав.

Таким чином, не надано належної оцінки обставинам справи, а тому вважаю, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000008 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.02.2015 р., проведено неповно, у зв`язку з цим постанову від 15 грудня 2016 р. про закриття кримінального провадження не можна вважати законною та обґрунтованою, яку слід скасувати.

Керуючись ст. 303 307 КПК України, слідчий суддя,

ухвалила :

скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_5 від 15 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 05.02.2015 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365,ч.1 ст.366,ч.1 ст.397,ч.1 ст.182 КК України, задовольнити.

Постанову від 15 грудня 2016 року старшого слідчого слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 05.02.2015 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365,ч.1 ст.366,ч.1 ст.397,ч.1 ст.182 КК України, - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1