АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3966/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

власника майна ОСОБА_9

підозрюваного ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого детектива Національного бюро Першого відділу детективів третього підрозділу Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_12 , погоджене прокурором Першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , про накладення арешту на майно, що знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_10 ,

а саме на автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 250D 4 МАТІС, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; нежитлову будівлю, готельно-туристичний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 744,7 кв.м. (реєстраційний номер 9435940, свідоцтво про право власності, НОМЕР_2 , 31.12.2004 р., видане виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради); комплекс, готельний за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 510,5 кв.м. (реєстраційний номер 27422371, свідоцтво про право власності, НОМЕР_3 , 01.06.2009 р., видане виконавчим комітетом Кам`янець -Подільської міської ради).

Приймаючи рішення слідчий суддя, врахував те, що майно, про яке йдеться мова у клопотанні, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , оскільки стороною обвинувачення не було додано до клопотання доказів, які б стверджували про те, що вказані об`єкти рухомого та нерухомого майна можуть належати окремо кожному з членів подружжя, а стороною захисту не надано доказів про те, що майно належить одному із подружжя і в силу ст. 57 СК України є його особистою приватною власністю, та прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання детектива.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність і необґрунтованість, та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності підозрюваного ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_9 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що майно ФОП може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. Додає, що вказане майно не є виключеним з цивільного обороту та набуто ОСОБА_9 за період проживання у шлюбі із ОСОБА_10 і, має статус спільного сумісного майна подружжя.

Також прокурор стверджує, що в ході судового розгляду клопотання стороною обвинувачення зазначалася мета арешту, можливість досягнення якої доведена стороною обвинувачення у повному обсязі. Крім того, прокурор додає, що питання визначення часток подружжя у спільній сумісній власності виходить за межі повноважень детективів та прокурорів.

У підсумку прокурор посилається на відсутність у змісті оскаржуваної ухвали доводів на підтвердження врахування судом підстав для арешту майна; оцінки достатності (недостатності) доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення чи розміру можливої конфіскації майна; шкоди завданої кримінальним правопорушенням; наслідків арешту майна для інших осіб, розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також спростування можливості накладення арешту на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення захисників, власника майна та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні Національного антикорупційного бюро України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000320, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.05.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст.15, ч. 4 ст. 369 КК України.

Детектив Національного бюро Першого відділу детективів третього підрозділу Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_13 , за погодженням із прокурором Першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_14 , звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_10 .

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року у задоволенні даного клопотання детектива відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання детектива, внесеного в межах кримінального провадження №0000320, про накладення арешту на майно, яке знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_10 , слідчий суддя, як вбачається з матеріалів провадження, дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов висновку, що стороною обвинувачення не додано до клопотання доказів, які б стверджували про те, що об`єкти рухомого та нерухомого майна можуть належати окремо кожному з членів подружжя, а стороною захисту не надано доказів, про те, що майно належить одному із подружжя і в силу ст. 57 СК України є його особистою приватною власністю.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на наступні обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів провадження,старший детектив Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_13 звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення конфіскації майна як виду покарання та додав до клопотання документи на його обгрунтування.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в клопотанні детектива приведені достатні доводи, підстави та мета для накладення арешту на майно, яке знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_10 , клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки містить правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Разом з тим, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі послався на відсутність доказів, які б стверджували про те, що майно, на яке детектив просить накласти арешт, може належати окремо кожному з членів подружжя, що в свою чергу призвело до постановлення необґрунтованого судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до норм ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Беручи до уваги наведені вимоги закону, майно, на яке слідчий просив накласти арешт, за загальними правилами є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_15 та ОСОБА_15 .

Разом з цим, якщо один з подружжя має бажання то він може звернутись до суду з позовом про визнання його долі у спільному сумісному майні подружжя та довести, що його доля дорівнює частині або іншій частині у спільному майні.

Посилання представників ОСОБА_15 на ті обставини, що вона є одноособовим власником майна, колегія суддів взяти до уваги не може, оскільки питання визначення долі майна подружжя виходить за межі справи яка розглядається.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання детектива про арешт майна, з мотивів викладених апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_12 , про накладення арешту на майно, що знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_10 , скасувати.
Апеляційну скаргу прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 задовольнити частково.
Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_12 та накласти арешт на частину майна, яке зареєстровано на праві власності за ОСОБА_9 , а саме:

1. автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 250D 4 МАТІС, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

2. нежитлову будівлю, готельно-туристичний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 744,7 кв.м. (реєстраційний номер 9435940, свідоцтво про право власності, НОМЕР_2 , 31.12.2004 р., видане виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради);

3. готельний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 510,5 кв.м. (реєстраційний номер 27422371, свідоцтво про право власності, НОМЕР_3 , 01.06.2009 р., видане виконавчим комітетом Кам`янець -Подільської міської ради), із забороною відчуження власнику майна ОСОБА_9 .

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4