Справа № 396/694/17
Провадження № 1-кп/396/125/17
УХВАЛА
19.07.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого ОСОБА_1
з участю прокурора ОСОБА_2 , секретаря ОСОБА_3 ,
малолітнього ОСОБА_4 , законного представника малолітнього ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
18 квітня 2017 року в післяобідній час, точного часу ні досудовим розслідуванням, ні судом не встановлено, в АДРЕСА_2 , малолітній ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 , 2000 р.н., прибув до будівлі автостанції "К-Автотранс", яка перебуває у власності ТзОВ "К-Автотранс", маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, із метою власного збагачення, керуючись корисливим мотивом, переконавшись у таємності своїх дій, пошкодили віконне скло будівлі автостанції та разом проникли до приміщення будівлі через розбитий віконний отвір, де зайшли до приміщення диспетчерської. Перебуваючи у приміщенні диспетчерської ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, вивили у сейфі мобільний телефон торгової марки Нокіа RM1113 та модем торгової Huawei EC122, які викрили, з місця вчинення крадіжки зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли майнову шкоду на загальну суму 717,24 грн.
Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення підпадає під ч.3 ст.185 КК України. як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням до іншого приміщення.
У судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 визнав свою причетність до вчиненого кримінального правопорушення, погодився із обставинами вчинення крадіжки, повідомив, що був підбурений до вчинення цього неправомірного діяння ОСОБА_7 , який намовив його піти з ним, останній сам вибив віконне скло і проник до приміщення автостанції, він лише стояв поруч і виконував те, що йому наказував ОСОБА_7 . Викрадене майно ОСОБА_7 віддав йому, ОСОБА_4 , яке він згодом продав своїй матері, переконавши її в тому, що це майно він знайшов. У вчиненому кається, обіцяє більше не вчиняти подібних правопорушень.
Винність малолітнього ОСОБА_4 в скоєнні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України підтверджується також висновком судово-товарознавчої експертизи №329 від 21.04.2017 року, згідно якого вартість мобільного телефону торгової марки Нокіа RM1113 складає 230 грн., вартість модему торгової Huawei EC122 складає 487,24 грн.
Винність малолітнього ОСОБА_4 в скоєнні суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки злочину, передбаченому частиною 3 статті 185 КК України, доведена повністю.
Оскільки суд позбавлений можливості встановити винність та ступінь участі у вчиненні злочину іншого співвиконавця ОСОБА_7 , то в такому випадку не вправі вирішувати конкретну роль у вчиненні злочину малолітнього ОСОБА_4 , проте визнає його причетність до вчинення злочину доведеною поза розумним сумнівом.
Законний представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 пояснила суду, що намагається впливати на свого сина, виховувати його, він більше часу проводить у школі-інтернаті, вона виправляє свою поведінку, цивільний позов визнає, але не згідна з тим, що майнову шкоду завдавав її син ОСОБА_4 , вважає, що вікно розбивав ОСОБА_7 .
Представник потерпілого до суду не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, просить задовольнити цивільний позов у повному обсязі, а тому суд, за згодою учасників, ухвалив про розгляд справи у його відсутності.
Згідно ст.22 КК України, кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років, особи, що вчинили злочини у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, підлягають кримінальній відповідальності лише за деякі види злочинів, в т.ч. й за вчинення крадіжки.
З анкетних відомостей вбачається, що ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, що унеможливлює притягнення його до кримінальної відповідальності, а передбачає лише можливість застосування примусових заходів виховного характеру, за правилами ст.ст. 97,105 КК України.
Вирішуючи клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, суд враховує, що за місцем проживання та навчання малолітній ОСОБА_4 характеризується негативно, має неконтрольовану агресію, розсіяну увагу, порушує шкільні правила, на зауваження не реагує, здійснює сварки, затіює бійки, конфліктує із батьками, схильний до бродяжництва. Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_8 проживає в с. Рівне, Новоукраїнського району, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртами напоями, повагою серед жителів села не користується. Мати ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , яка проживає в АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується негативно, іноді зловживає спиртами напоями, ніде не працює, впливу на свого сина ОСОБА_4 не має та не здійснює належний контроль за його поведінкою.
Як встановлено з пояснень представника Служби у справах дітей ОСОБА_9 , ним вивчалися умови проживання та виховання малолітнього ОСОБА_4 , в ході відвідувань та спілкування із членами сім`ї встановлено, що ОСОБА_4 вийшов з - під контролю матері та навчального закладу, не піддається їх виховному впливу, з боку інших осіб не виявлено порозуміння щодо ОСОБА_4 , що унеможливлює застосування до нього примусового заходу виховного характеру у вигляді передання під нагляд батькам, іншим особам. Застосування більш м`якого заходу виховного характеру не дасть позитивних результатів у зв`язку із формуванням у неповнолітнього агресивної та неконтрольованої поведінки. Результатів кардинальної зміни поведінки у ОСОБА_4 не встановлено, останній проживає у деформованій сім`ї. Мати малолітнього ОСОБА_4 займається тимчасовими заробітками, ОСОБА_4 більшу частину свого часу (як навчального, так і вільного) проводить у Рівнянській школі-інтернаті, що означає відсутність належного виховання зі сторони матері, остання не має на нього належного виховного впливу, а діє лише методом залякування. Вважає, що малолітній ОСОБА_4 виявляв не каяття у вчиненому, а керувався страхом перед можливим покаранням. Існуюча сімейна атмосфера та обстановка навчального закладу не матимуть позитивного ефекту для його виправлення та перевиховання.
На обліках у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра ОСОБА_4 не перебуває.
Обираючи вид примусового заходу виховного характеру відносно ОСОБА_4 , згідно ч.2 ст.105 КК України, суд враховує, що ОСОБА_4 , фактично вчинив умисний корисливий тяжкий злочин, який скоєний ним вперше, під впливом підбурювача - неповнолітньої особи, старшої за віком, відсутність обтяжуючих покарання обставин, визнання ОСОБА_4 своєї вини, каяття у вчиненому, задовільний стан його здоров`я, риси його характеру, який є неврівноваженою, агресивною дитиною, не піддається належному виховному впливу, умови його проживання та виховання, який проживає без батька, із матір`ю та вітчимом, які фактично усунулися від його виховання, передавши його до школи-інтернату, що сприяло формуванню у нього девіантної поведінки, неспроможність батьків виховувати його в дусі поваги до закону, відсутність клопотань з боку батьків про взяття ОСОБА_4 під нагляд і доказів про їх спроможність ефективно забезпечити його виховання, небажання навчально-виховного закладу про взяття ОСОБА_4 під нагляд, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, який бажає змінити свою поведінку, а тому вважає за доцільне застосувати до нього примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але не більше ніж на 1 рік.
Вирішуючи заявлений цивільний позов, суд виходить із наступного.
Кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 , вчинено групою осіб, в т.ч. і ОСОБА_4 . Суд не володіє інформацією про наявність судового рішення, яке набрало законної сили, щодо іншого співучасника ОСОБА_7 , ОСОБА_4 категорично заперечив факт розбиття ним вікна, цивільний позов стосується відшкодування витрат, пов`язаних із відновленням пошкоджених дверей та вікна. Оскільки, усі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, а відшкодування майнової шкоди є можливим за рахунок винної особи, то в такому випадку до моменту встановлення вироком суду причетності конкретної особи до пошкодження майна потерпілого розгляд цивільного позову є неможливим, у зв`язку з чим його слід залишити без розгляду, роз`яснивши позивачу можливість повторного звернення до суду із позовом.
Долю речових доказів суд вирішує, згідно ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 498-501 КПК України, ст.ст. 97,105 КК України.
Відносно малолітнього ОСОБА_4 застосувати примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але не більше ніж на 1 (один) рік.
Речові докази - мобільний телефон торгової марки Нокіа RM1113 та модем торгової Huawei EC122, які передані під зберігальну розписку представнику потерпілого, із набранням ухвалою законної сили залишити потерпілому ТзОВ "К-Автотранс".
Цивільний позов ТзОВ "К-Автотранс" про відшкодування матеріальної шкоди до ОСОБА_5 - залишити без розгляду.
На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом 7 днів від дня проголошення через Новоукраїнський районний суд.
Головуючий: ОСОБА_1