Дата документу Справа № 320/2865/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/2865/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/133/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.185, ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області),

ВСТАНОВИЛА:
захисник-адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 серпня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України - до 5 років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 - з 30 березня 2016 року. Зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 30 березня 2016 року по 23 серпня 2016 року у строк покарання з розрахунку, визначеному ч.5 ст.72 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, - 460 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, - 5 000 грн; на користь ОСОБА_10 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, - 2 920 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, - 8 000 грн; ОСОБА_11 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, - 1 560 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, - 10 000 грн;

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду щодо останнього змінити в частині призначеного покарання, застосувати ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд не взяв до уваги ставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до вчиненого, його характеристики, стан здоров`я, а також таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він на початку лютого 2014 року в денний час, знаходячись біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, та відсутністю власника даного будинку, проник на вказану територію, де за допомогою заздалегідь приготовленого ключа від вхідних дверей, проник у приміщення будинку АДРЕСА_2 , яке є житлом, звідки з різних кімнат таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_12 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 4500 грн.

Крім того, 01 березня 2016 року приблизно о 21-00 годині, знаходячись біля магазину «Сніжана» по 1-му провулку Калініна у м.Мелітополь Запорізької області, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно із невстановленою під час досудового слідства особою, заздалегідь домовившись про вчинення групою осіб відкритого викрадення чужого майна із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, попередньо розділивши між собою злочинні ролі, реалізовуючи спільний злочинний умисел, підійшли з метою грабежу до потерпілої ОСОБА_9 . Після чого невстановлена під час досудового слідства особа, виконуючу свою злочинну роль та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, штовхнула ОСОБА_9 в спину, внаслідок чого остання впала на землю та отримала тілесні ушкодження, що кваліфікуються, як легкі, а тим часом обвинувачений ОСОБА_6 , діючи групою осіб, виконуючи свою злочинну роль, відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_9 .

Відразу після цього, ОСОБА_6 разом із невстановленою під час досудового слідства особою з відкрито викраденим майном втекли з місця вчинення злочину, чим спричинили потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 460 грн.

Крім того, 05 березня 2016 року приблизно о 20 годині 55 хвилин, знаходячись біля будинку №37 по вулиці Бронзоса у м.Мелітополь Запорізької області, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно за попередньою змовою групою осіб, спільно із невстановленою під час досудового слідства особою, заздалегідь домовившись про вчинення відкритого викрадення чужого майна із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, попередньо розділивши між собою злочинні ролі та реалізовуючи спільний злочинний умисел, підійшли з метою грабежу до потерпілої ОСОБА_10 . Після чого невстановлена під час досудового слідства особа, виконуючи свою злочинну роль та застосовуючи насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, штовхнула потерпілу ОСОБА_10 в спину, внаслідок чого вона впала на землю, а тим часом обвинувачений ОСОБА_6 , діючи групою осіб та виконуючи свою злочинну роль, відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_10 ..

Відразу після цього, ОСОБА_6 разом із невстановленою під час досудового слідства особою з відкрито викраденим майном спільно втекли з місця вчинення злочину, чим спричинили потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2 920 грн.

Крім того, 10 березня 2016 року, приблизно о 22 годині 40 хвилин, знаходячись біля будинку №89 про проспекту Б.Хмельницького у м.Мелітополь Запорізької області, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно за попередньою змовою групою осіб, спільно із невстановленою під час досудового слідства особою, заздалегідь домовившись про вчинення відкритого викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, попередньо розділивши між собою злочинні ролі, реалізовуючи спільний злочинний умисел, підійшли з метою грабежу до потерпілої ОСОБА_11 . Після чого, невстановлена під час досудового слідства особа, виконуючу свою злочинну роль та застосовуючи насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, штовхнула потерпілу ОСОБА_11 у голову, внаслідок чого остання вдарилась головою о кут стіни та отримала тілесні ушкодження, що кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, а тим часом ОСОБА_6 , діючи групою осіб та виконуючи свою злочинну роль, відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_11 .

Відразу після цього, ОСОБА_6 разом із невстановленою під час досудового слідства особою з відкрито викраденим майном спільно втекли з місця вчинення злочину, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1 560 грн.

Заслухавши доповідь судді; захисника - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані вірно.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

При призначенні покарання суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку вчинених правопорушень та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується задовільно, не працював, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, вчинив ряд тяжких злочинів, матеріальна шкода по яким не відшкодована. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке підлягає реальному відбуванню.

Разом з цим, на думку колегії суддів, при визначенні строку покарання, суд не в достатній мірі врахував фактичні обставини провадження, в т.ч. роль ОСОБА_6 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.186 КК України, яка була менш активною у порівнянні з роллю невстановленої в ході досудового розслідування особи, тяжких наслідків від його дій не настало. Згідно з матеріалами провадження, свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, ОСОБА_6 фактично визнав, сприяв встановленню істини, оспорював лише перелік викраденого майна, а саме: вказував на те, що DVD - програвача в квартирі у потерпілого не було, відповідно, він його не брав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ці доводи обвинуваченого судом першої інстанції належним чином не перевірені та у вироку не спростовані. Проте, переглядаючи оскаржуваний вирок суду у межах поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не може виправити вказані недоліки.

Крім того, висновки суду про те, що ОСОБА_6 є раніше судимим, не обґрунтовані належним чином у вироку.

Сам обвинувачений оспорює цей факт і вказує на те, що за попереднім вироком щодо нього Нахимівського районного суду м.Севастополя від 20 квітня 2011 року він засуджений за ч.2 ст.190 КК України до обмеження волі (що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах провадження). У строк призначеного покарання зарахований строк його перебування під вартою та він був звільнений з-під варти в день ухвалення вироку у зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання.

Ці доводи обвинуваченого ніким не спростовані.

Згідно з вимогами п.6 ст.89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються в т.ч. особи, засуджені до обмеження волі, якщо вони протягом двох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

З врахуванням викладеного, на думку колегії суддів, вищевказана судимість ОСОБА_6 не може враховуватися при призначенні йому покарання.

Приймаючи до уваги наведене, фактичні обставини провадження та всі відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе на підставі ст.408 КПК України вирок суду змінити, зменшивши призначене ОСОБА_6 покарання: за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України - до 4 років позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України, остаточно призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції, всупереч вимогам ст.350 КПК України, не вирішено клопотання обвинуваченого про залучення перекладача с української мови на російську, про що вказував обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, від якої в подальшому відмовився та заявив, що перекладач йому не потрібен.

Переглядаючи провадження в межах апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає підстав для скасування вищевказаного вироку суду.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 серпня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, в частині призначеного покарання, змінити, пом`якшивши його.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з дня ухвалення вироку з 23 серпня 2016 року, до дня набрання цим вироком законної сили - до 20 березня 2017 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4