Ухвала
іменем україни
18 квітня2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0003225 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Львова, проживаючого на АДРЕСА_1 , зареєстрованого на АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Шевченківського районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за 1 ст. 190 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 13200 грн. та на користь ОСОБА_9 41000 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він у другій половині січня 2013 року, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , шляхом обману та зловживання довірою повідомив потерпілій ОСОБА_9 що її ноутбук потребує ремонту, чим викликав впевненість у останньої щодо дійсної передачі ноутбука в ремонт, проте насправді заволодів вказаним ноутбуком, вартістю 2500 грн., який 18 січня 2013 року заклав у ломбард, а отримані кошти використав на власні потреби.
У період з січня по квітень 2013 року ОСОБА_10 , діючи повторно, з квартири по АДРЕСА_3 таємно викрав належне ОСОБА_8 та ОСОБА_9 майно на загальну суму 21 940 грн.
У період з січня по квітень 2013 року ОСОБА_10 , діючи повторно, з квартири по АДРЕСА_3 таємно викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон вартістю 1700 грн. та спільні кошти ОСОБА_9 і ОСОБА_8 в сумі 35 000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що в матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його засуджено. Зокрема, відсутнє підтвердження вартості майна, яким заволодів ОСОБА_6 , а також підтвердження того, що вказане майно належало саме потерпілим. Не встановленим залишився умисел засудженого на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 шляхом обману та зловживання довірою. У вироку не зазначено у чому саме полягали ознаки шахрайства у діях засудженого. На думку захисника, відносини, що склалися між засудженим та потерпілими не містять ознак кримінально-правових, натомість регулюються нормами цивільного права. Порушенням права на захист вважає неправильне зазначення у вироку адреси квартири, у якій було вчинено крадіжки майна, а також відсутність у ОСОБА_6 захисника на стадії досудового розслідування. Всупереч вимогам ст. 419 КПК апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та безпідставно залишив вирок місцевого суду без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

З огляду на це, а також за змістом ст. 433 КПК касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Натомість, зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Залишаючи без задоволення апеляцію захисника ОСОБА_7 в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 185 КК кваліфіковані правильно.

В основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про обставини незаконного заволодіння ОСОБА_6 їх майном, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтвердили показання потерпілих, інформацію з ломбарду «Скарбниця», згідно якої ОСОБА_6 здавав до ломбарду ноутбук та золоті вироби, перелік яких відповідає показанням потерпілих, інформацію з банку, згідно якої ОСОБА_9 та ОСОБА_8 24 грудня 2012 року зняли з депозитного рахунку кошти в сумі 25824,98 грн., які вподальшому у них було викрадено, а також інформацію органів ДПІ про відсутність у ОСОБА_6 самостійних доходів.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають у суду сумніву в їх правдивості. Об`єктивних підстав недовіряти цим доказам, в тому числі показанням потерпілих щодо вартості викраденого у них майна, у суду не було.

Доводи касаційної скарги захисника про відсутність у засудженого умислу на вчинення шахрайства були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який дав їм належну оцінку та обґрунтовано визнав неспроможними. Як встановив суд, ОСОБА_6 взяв у потерпілої ноутбук під приводом передачі у ремонт, хоча насправді такого наміру не мав, натомість здав його до ломбарду. Наявність у таких діях засудженого умислу на обман потерпілої не викликає сумніву.

Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження, надавши оцінку доказам по справі на предмет їх допустимості та достатності для постановлення обвинувального вироку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його засуджено.

При цьому неправильне зазначення в обвинуваченні та у вироку суду адреси вчинення ОСОБА_6 крадіжок в даному випадку не впливає на законність прийнятого судом рішення, оскільки учасники судового провадження не заперечували, що злочини було вчинено саме у належній потерпілій ОСОБА_8 квартирі АДРЕСА_3 .

На досудовому розслідуванні в присутності захисника ОСОБА_15 . ОСОБА_6 було роз`яснено право мати захисника у кримінальному провадженні, проте останній від участі захисника відмовився та заявив, що бажає захищати свої інтереси самостійно (т. 1 а.с. 74). Натомість під час судового розгляду справи інтереси ОСОБА_6 захищали адвокати ОСОБА_16 та ОСОБА_7 .

За таких обставин, вирок суду є законним, обґрунтованим і відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 доводам, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:

Вирок Шевченківського районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3