Справа № 534/364/17
№ 1-кп/534/67/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисникаОСОБА_10
обвинуваченої ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні матеріали кримінального провадження №0001415 від 10.11.2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кременчука Полтавської області, громадянки України, із середньо спеціальною освітою, неодруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої за: 1) вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.09.2003 року за ч.3 ст.187,69 ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки; 2) вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва від 10.02.2005 року за ч.2 ст.185,71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Звільненої 24.11.2008 року умовно-достроково на 1 рік 3 міс. 1 дн., 4) вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10.12.2014 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 5) вироком Крюківського районного суду м.Кременчука від 17.01.2015 року за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 6) вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15.04.2015 року за ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі. Звільненої 01.04.2016 року умовно-достроково на 7 місяців 12 днів; 7) вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 11.04.2017 року за ч.2 ст.185,71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі; 8) вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15.05.2017 року за ч.2 ст.185,70 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :

І. 10 листопада 2016 року близько 14 год. 30 хв. в загальному коридорі другого поверху Центру первинної медико-санітарної допомоги, розташованого по вул.Миру,10 у м.Горішні Плавні Полтавської області, ОСОБА_11 , скориставшись тим, що ОСОБА_5 залишала свій верхній одяг без догляду, таємно повторно викрала з кишені її куртки мобільний телефон фірми «Samsung Galaxy J 16» вартістю 2500 грн.

Викраденим майном ОСОБА_11 розпорядилась на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_5 майнової шкоди загальною сумою 2500 грн.

ІІ. 13 грудня 2016 року близько 14 год. 00 хв. в загальному коридорі другого поверху Центру первинної медико-санітарної допомоги, розташованого по вул.Миру,10 у м.Горішні Плавні, ОСОБА_11 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 залишала свій верхній одяг без догляду, таємно повторно викрала з кишені її куртки мобільний телефон фірми «NOMI I 506» вартістю 3000 грн.

Викраденим майном ОСОБА_11 розпорядилась на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди загальною сумою 3000 грн.

ІІІ. 12 січня 2017 року близько 14 год. 15 хв., знаходячись на сходовому майданчику другого поверху Центру первинної медико-санітарної допомоги, розташованого по вул.Миру,10 у м.Горішні Плавні, ОСОБА_11 таємно повторно викрала з кишені сумки, яку ОСОБА_7 тримала на плечі, належний їй мобільний телефон фірми «NOMI I 5030 EVO X GOLD» вартістю 2400 грн.

Викраденим майном ОСОБА_11 розпорядилась на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди загальною сумою 2400 грн.

IV. 13 січня 2017 року близько 14 год. 40 хв. в загальному коридорі першого поверху загальноосвітньої школи №3 (гімназії), розташованої по вул.Добровольського,27 у м.Горішні Плавні, ОСОБА_11 таємно повторно викрала телефон марки «BRAVIS OMEGA» вартістю 1500 грн., що знаходився у користування неповнолітньої ОСОБА_13 , який остання залишила на підвіконні без догляду.

Викраденим майном ОСОБА_11 розпорядилась на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди загальною сумою 1500 грн.

V. 24 березня 2017 року близько 16 год. 20 хв. в торгівельному залі першого поверху Торгівельного центру, розташованого по вул.Миру,25 у м.Горішні Плавні, ОСОБА_11 таємно повторно викрала належний ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Fly» вартістю 1800 грн., який остання залишила на столі без догляду.

Викраденим майном ОСОБА_11 розпорядилась на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди загальною сумою 1800 грн.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_11 свою вину визнала повністю, при цьому не оспорювала фактичних обставин та доказів по справі за вказаним фактами викрадення чужого майна та показала, що встановлені судом злочини скоїла так та при тих обставинах, як це вказано в мотивувальній частині вироку. Об`єм викраденого майна та його вартість не заперечувала. Додатково показала, що викрадені телефони збувала, а отримані кошти витрачала на власні потреби.

Крім показань обвинуваченої, вина ОСОБА_11 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

Згідно із протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.11.2016 року потерпіла ОСОБА_5 повідомила правоохоронним органами про викрадення її мобільного телефону марки «Samsung Galaxy J 16» (т.2а.с.3).

Відповідно до протоколу огляду від 08.02.2017 року місце викрадення майна потерпілої ОСОБА_5 знаходиться в загальному коридорі другого поверху Центру первинної медико-санітарної допомоги, розташованого по вул.Миру,10 у м.Горішні Плавні Полтавської області, поруч із кабінетом педіатра №17 (т.2а.с.5).

Згідно із протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 13.12.2016 року потерпіла ОСОБА_6 повідомила правоохоронним органами про викрадення її мобільного телефону марки «NOMI I 506» (т.2а.с.9).

Відповідно до протоколу огляду від 08.02.2017 року місце викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 знаходиться в загальному коридорі другого поверху Центру первинної медико-санітарної допомоги, розташованого по вул.Миру,10 у м.Горішні Плавні Полтавської області, поруч із кабінетом №12. В ході огляду потерпіла вказала на сповивальний столик, на якому залишала свій одяг та телефон (т.2а.с.10).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20.02.2017 року потерпіла ОСОБА_6 вказала на обвинувачену та пояснила, що 13.12.2016 року вона бачила ОСОБА_11 в дитячій поліклініці поруч із кабінетом №12 (т.2а.с.37).

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засіданні не з`явилися, направивши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких прохали призначити обвинуваченій покарання на розсуд суду (т.1а.с.139,140).

Потерпіла ОСОБА_7 підтвердила в судовому засіданні, що 12.01.2017 року близько 14 год. 10 хв. вона знаходилась у поліклініці. З дитиною на руках потерпіла рухалась у напрямку до сходів, але у дверях зупинилась щоб пропустити жінку (обвинувачену), яка рухалась позаду. У цей момент на плечі потерпілої висіла сумка, у боковій кишені якої знаходився мобільний телефон. Зникнення телефону потерпіла виявила лише вдома. Викрадене майно їй не повернуто.

Відповідно до протоколу огляду від 08.02.2017 року місце викрадення майна потерпілої ОСОБА_7 знаходиться на сходовому майданчику другого поверху Центру первинної медико-санітарної допомоги, розташованого по вул.Миру,10 у м.Горішні Плавні (т.2а.с.19).

Потерпіла ОСОБА_8 показала, що після закінчення уроків, її донька ОСОБА_13 одягалась біля шкільної роздягальні. З поміж інших речей, донька поклала на підвіконня мобільний телефон, який було викрадено. Майнової шкоди потерпілій не відшкодовано.

Відповідно до протоколу огляду від 08.02.2017 року місце викрадення майна потерпілої ОСОБА_8 знаходиться в загальному коридорі першого поверху загальноосвітньої школи №3 (гімназії), розташованої по вул. Добровольського,27 у м.Горішні Плавні. В ході огляду неповнолітня ОСОБА_13 вказала на підвіконня, де залишала телефон (т.2а.с.15).

Потерпіла ОСОБА_14 в суді показала, що працює продавцем-консультантом у магазині «Торговий центр». 24.03.2017 року, відійшовши з відділу, потерпіла залишила свій телефон на столику. Знаходячись поза відділом потерпіла помітила, як до нього зайшла жінка, яка розглядала сумки. Після зникнення телефону за записами з камери відеоспостереження було встановлено особу, яка викрала телефон. Вимоги за цивільним позовом потерпілою підтримані повністю.

Згідно з протоколом огляду від 23.03.2017 року місце викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 знаходиться в торгівельному залі (відділ продажу сумок) першого поверху Торгівельного центру, розташованого по вул.Миру,25 у м.Горішні Плавні (т.2а.с.44).

В ході огляду відеозапису камери відеоспостереження магазину встановлено, що мобільний телефон потерпілої ОСОБА_9 було викрадено обвинуваченою ОСОБА_11 , що підтверджується відповідним протоколом від 14.04.2017 року (т.2а.с.48).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14.04.2017 року потерпіла ОСОБА_9 вказала на обвинувачену та пояснила, що 24.03.2017 року приблизно о 16 год. 20 хв. бачила ОСОБА_11 в торгівельному залі магазину (т.2а.с.50).

Відповідно до бланків (актів) прийняття телефонів, 11.11.2016 року 13.12.2016 року та 14.01.2017 року обвинувачена ОСОБА_11 передала приватному підприємцю ОСОБА_15 для реалізації мобільні телефони: «Samsung Galaxy J 16», «NOMI I 506», «NOMI I 5030 EVO X GOLD» та «BRAVIS OMEGA», які було викрадено у потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно (т.2а.с.22-25).

Згідно із протоколом проведення слідчого експерименту від 09.02.2017 року, під час досудового розслідування підозрювана ОСОБА_11 підтвердила свої показання щодо вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень та вказала на точні місця викрадення нею майна потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т.2а.с.109).

В якості доказу сторони обвинувачення прокурором надано суду протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.02.2017 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_16 , який суд вважає недопустимим доказом з наступних підстав.

Як вбачається із згаданого протоколу, впізнання, всупереч вимогам ч.7 ст.228 КПК України, проводилося не за фотознімками, а за чорно-білими ксерокопіями фотокарток низької якості, які до того ж мають різкі відмінності між собою за формою зображення. Джерело походження цих фотокарток та давність їх виготовлення в протоколі теж не відображено.

Більше того, закон допускає впізнання особи за фотознімками або за матеріалами відеозапису коли саму особу неможливо пред`явити для впізнання через її смерть, не встановлення місцезнаходження, перебування в розшуку, тривалому відрядженні чи при відмові особи взяти участь у впізнанні. Жодних наведених обставин не існувало і перешкод у слідчого провести впізнання у відповідності до ст.228 КПК України не було.

З наведених вище підстав на недопустимість зазначеного доказу вказував захисник під час судових дебатів.

Доводи процесуального прокурора ОСОБА_17 про те, що свідок ОСОБА_16 являється неповнолітньою особою значення для визначення порядку проведення впізнання не мають і тому не приймаються судом до уваги.

Окрім того, стороною обвинувачення не надано суду доказів на підтвердження виконання органом досудового розслідування вимог ч.1 ст.228 КПК України в частині опитування особи, яка впізнає, про можливість впізнати цю особу, про її зовнішній вигляд і прикмети та про обставини, за яких свідок бачила цю особу. Зазначеного свідка в судовому засіданні допитано не було.

Відповідно до вимог ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення.

Оцінивши дослідженні та перевірені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченої ОСОБА_11 у вчиненні низки кримінальних правопорушень проти власності. Її дії підлягають кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, так як вона вчинила таємні викрадення чужого майна (крадіжки), повторно.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд, у відповідності до приписів ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_11 злочинів, всі обставини справи в їх сукупності, а також особу обвинуваченої, її вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують її покарання.

Обвинувачена ОСОБА_11 раніше неодноразово засуджувалась за вчинення аналогічних злочинів проти власності, неодружена, ніде не працює і соціально корисною діяльністю не займається, за місцем проживання скарг не неї не надходило, на обліку у лікаря-психіатра вона не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря-нарколога з приводу залежності від опіатів (т.1а.с.98-100, 128-138; т.2а.с.56-78).

Згідно довідки МСЕК серії АВ № 0188793 ОСОБА_11 є інвалідом 3 групи загального захворювання до 01.11.2017 року (т.2а.с.76), тому суд не приймає до уваги надану стороною захисту копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я обвинуваченої ОСОБА_11 , виданого 26.11.2012 року з приводи призначення їй пенсії по інвалідності 2 групи, термін дії якого закінчився 30.09.2014 року (т.1а.с.137).

Згідно консультативного висновку спеціаліста від 11.04.2017 року ОСОБА_11 потребує лише нагляду лікаря інфекціоніста (т.1а.с.99).

На момент вчинення встановлених судом злочинів дочка обвинуваченої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вже досягла повноліття (т.2а.с.70).

В якості обставини, яка з негативного боку характеризує обвинувачену, суд враховує її ухилення від суду, що стало підставою для її затримання та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (т.1а.с.115, 125). При цьому суд вважає, що твердження ОСОБА_11 про те, що вона не з`являлася в судові засідання бо не отримувала повісток, є нічим іншим як спробою показати себе у вигідному світлі, так як повістки до суду вона неодноразово отримала в суді особисто під підпис (т.1а.с.26,71). Поважних причин не з`являтися в судові засідання обвинувачена не мала.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_11 , суд враховує її щире каяття та сприяння розкриттю злочинів.

Інших обставин, які б обтяжували або пом`якшували покарання ОСОБА_11 , судом не встановлено.

В силу ст.89 КК України вважається погашеною та не враховується судом при призначенні ОСОБА_11 остаточного покарання її судимість за вироком Крюківського районного суду м.Кременчука від 15.01.2004 року, яким її засуджено за ч.1 ст.185 КК України та звільнено від покарання на підставі Закону України «Про амністію».

Окрім того, вироком Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 21.06.2017 року ОСОБА_11 визнано винною у вчинені 35-ти кримінальних правопорушень проти власності, проте суд не приймає до уваги зазначений вирок при визначенні обвинувачені остаточної мірі покарання, так як на час розгляду справи він не набув чинності, бо переглядається в суді апеляційної інстанції (т.2а.с.72).

У відповідності до п.11 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, тому твердження ОСОБА_11 про неможливість ухвалення вироку до моменту набрання чинності вироку суду від 21.06.2017 року є хибними і не приймаються судом до уваги.

Вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15.04.2015 року ОСОБА_11 засуджено за ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі. Її звільнено 01.04.2016 року умовно-достроково на 7 місяців 12 днів. Перший з встановлених судом злочинів ОСОБА_11 вчинила 10 листопада 2016 року, тобто ще у період умовно-дострокового звільнення.

Наведенні вище відомості про особу обвинуваченої, її залежність від наркотичних засобів, а також та обставина, що після умовно-дострокового звільнення ОСОБА_11 продовжила свою злочинну діяльність та вчинила п`ять нових умисних злочинів проти власності середньої тяжкості, ведення нею антисоціального способу життя, перетворення нею систематичного вчинення крадіжок на джерело свого існування (промисел), переконливо свідчать про те, що обвинувачена має стійку антисуспільну направленість, схильна до продовження злочинної діяльності та вперто не бажає виправлятися, тому її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів можливе лише за умов тривалої ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене, суд вважає, що навіть із урахуванням обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої та стану її здоров`я, остаточне покарання за цим вироком має бути наближено до максимальної межи, визначеної ч.2 ст.185 КК України.

Тільки таке покарання і саме в цих межах є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_11 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підстав для застосування ст.ст.69,75 КК України судом не встановлено.

Також, суд бере до уваги, що ОСОБА_11 останній раз була засуджена вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15 травня 2017 року за ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, тому у відповідності до приписів ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання суд визначає шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком від 15 травня 2017 року.

25 травня 2017 року ОСОБА_11 була взята під варту на виконання вироку суду від 11 квітня 2017 року, тому у відповідності до ч.1 та ч.5 ст.72 КК України (в редакції, яка діяла до 21 червня 2017 року) в строк відбування покарання обвинуваченій підлягає зарахуванню строк тримання під вартою починаючи з 25 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

В ході судового розгляду справи потерпілою ОСОБА_14 до обвинуваченої пред`явлено цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, в розмірі 1800 грн. Свої вимоги потерпіла обґрунтовує вартістю викраденого у неї мобільного телефону (т.1а.с.173).

Обвинувачена ОСОБА_11 позов визнала повністю.

Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що вимоги потерпілої про відшкодування завданої злочином майнової шкоди підтверджено належними доказами, тому підлягають задоволенню у повному обсязі відповідно до ст.1166 ЦК України.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_19 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15 травня 2017 року у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі, визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяці.

Строк відбування покарання відраховувати з 26 липня 2017 року (а.с.116).

У відповідності до ч.1 та ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_11 строк тримання під вартою починаючи з 25 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Також зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_11 строк тримання під вартою починаючи з 21 червня 2017 року по 25 липня 2017 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 відшкодування завданої злочином шкоди в розмірі 1800 грн.

Речові докази: чотири оригінали бланків (актів) прийому телефонів та оптичний диск з відеозаписом з камери відеоспостереження залишити при справі (т.2а.с.54,55).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового розгляду мають право отримати копію вироку після його проголошення у секретаря судового засідання.

Після проголошення вироку учасники судового розгляду мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1