Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3359/16-к
У Х В А Л А
22.12.2016 року м.Виноградів
До Виноградівського районного суду Закарпатської області з прокуратури Закарпатської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень), передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, затверджений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 .
В судовому засіданні захисник обвинуваченої заявила клопотання про повернення обвинувального акту, оскільки такий затверджений неуповноваженою особою, повідомлення про підозру ОСОБА_5 з дотриманням встановленого порядку вручена не була. Підписи на повідомленні про підозру та зміну раніше повідомленої підозри прокурора різняться, в той час коли прізвище, ім`я та по батькові прокурора, який склав ці документи є однаковими, у зв`язку з чим просила також постановити судом відповідну ухвалу про проведення Генеральною прокуратурою України службового розслідування.
Обвинувачена в судовому засідання підтримала свого захисника.
Прокурор проти заявленого клопотання заперечував, оскільки проведення чи не проведення службового розслідування Генеральною прокуратурою України не відноситься до питань, які суд вирішує у підготовчому судовому засіданні. Обвинувальний акт та повідомлення про підозру складені та врученні обвинуваченій відповідно до встановленого процесуального порядку. Підстави для повернення обвинувального акту відсутні.
Суд ознайомившись з обвинувальним актом та вислухавши думку учасників судового провадження вважає, що даний обвинувальний акт слід повернути прокурору з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.42 КПК підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якої складено повідомлення про підозру.
В цьому випадку йдеться про особисте повідомлення про підозру, тобто безпосереднє вручення їй відповідного письмового повідомлення належною службовою особою.
Так, відповідно до п. 1 ч.1 ст.481 КПК України письмове повідомлення про підозру депутату районної ради здійснюється зокрема прокурором області.
Як вбачається з матеріалів провадження і ніким не оспорюється той факт, що ОСОБА_5 є діючим депутатом Виноградівської районної ради VІІ скликання з 20.11.2015 року. Дана обставина встановлено судом під час підготовчого судового засідання.
У п.1 ч.1 ст.481 КПК України передбачено, що повноваження надаються прокурору області, тобто вказана конкретно визначена посадова службова особа, і цей перелік є виключним.
Повноваження повідомляти будь-якій особі про підозру, зокрема й депутату районної ради як спеціальному суб`єкту, пов`язуються з наявністю права процесуального керівництва досудовим розслідуванням, що є визначальним, а отже, первинним, оскільки випливає з необхідності нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування.
За ч. 1 ст. 276 КПК, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього кодексу. Частина 1 ст.278 КПК визначає суб`єктами, що повноважні повідомляти про підозру, слідчого та прокурора. Отже, вживається термін «прокурор», перелік процесуальних повноважень якого надано саме у ст. 36 КПК, яка пов`язує право на повідомлення про підозру особі лише з процесуальним керівництвом.
Здійснення повідомлення про підозру депутату місцевої ради виключно прокурором області є похідним повноваженням від первинного права, що випливає з процесуального керівництва. Обмеження переліку процесуальних керівників у кримінальному провадженні, що мають право повідомляти про підозру депутатам місцевої ради, зумовлене особливим статусом останніх.
Таким чином, системний аналіз п. 15 ч. 1 ст. 3, ст. 36, ч. 1 ст. 276 та п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК свідчить про те, що процесуальну дію у вигляді повідомлення про підозру депутату місцевої ради може вчинити лише прокурор - процесуальний керівник, котрим має бути не будь-який прокурор, визначений у п.15 ч.1 ст.3 КПК, а тільки прокурор області в даному випадку.
Положення ст. 481 КПК є спеціальними щодо викладених у п.15 ч.1 ст.3 та п.11 ч.2 ст.36 цього кодексу лише в тому, що стосується визначення конкретних службових осіб органів прокуратури як прокурорів, що є процесуальними керівниками, повноважних здійснювати відповідну процесуальну дію.
Поняття «повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення» у КПК вживається у двох значеннях: 1) для позначення відповідного процесуального акта, складеного прокурором - процесуальним керівником або слідчим, який визначений (призначений) керівником органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Повідомлення про підозру як процесуальний акт має містити відомості, вичерпний перелік яких наведено у ст.277 КПК; 2) для позначення відповідної процесуальної дії стосовно складення та вручення повідомлення особі про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення.
Принципово важливим є те, що відповідно до положень КПК і складання зазначеного процесуального акта, і його вручення має здійснюватись однією і тією ж особою - слідчим або прокурором - процесуальним керівником. При цьому слідчий чи прокурор, які не склали повідомлення про підозру, не наділені КПК правом вручати його.
Так, згідно з ст.277 КПК повідомлення про підозру має містити, зокрема, такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення (п.1 абз.2 ч.1); підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення (п.8 абз.2 ч.1).
Отже, в обох випадках ідеться про одну й ту саму особу прокурора. Більше того, за структурою повідомлення про підозру, визначеною в кодексі й навіть розбитою на пункти, підпис прокурора, який здійснив повідомлення про підозру, ставиться після роз`яснення прав підозрюваного (п.7 абз.2 ч.1). Тому роз`ясняти права підозрюваного має виключно слідчий, прокурор, який прийняв процесуальне рішення, - склав, тобто здійснив, повідомлення Вручення повідомлення про підозру як процесуальну дію не може вчиняти особа, яка не складала цей документ. Це також випливає із ч.2 ст.276 КПК, за якою до осіб, котрі не наділені правом повідомляти про підозру, але мають право повідомляти права затриманій особі - підозрюваному, віднесені лише службові особи, які згідно із законом затримали таку особу. Інші випадки роз`яснення прав підозрюваного особою, котра не здійснює повідомлення, законом не передбачені.
Процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення. Саме із цим моментом пов`язується набуття особою відповідних процесуальних прав після їх роз`яснення слідчим, прокурором. Виходячи зі змісту ст.277 КПК, процесуальні дії щодо складення і вручення повідомлення про підозру може вчинити виключно одна й та сама службова особа, котра має відповідні процесуальні повноваження.
Прокурор області не може передати такі повноваження слідчому також через те, що згідно із ч. 4 ст. 22, абз. 1 ч. 1 ст. 277, ч. 1 ст. 278 КПК слідчий має право вручати складене виключно ним самим і погоджене з прокурором повідомлення про підозру.
Таким чином, повідомлення про підозру депутату місцевої ради може здійснити виключно прокурор.
Відповідно до ч.1 ст.276 КПК повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, встановленому ст.278 КПК, і складається з двох послідовних дій слідчого, прокурора: складення повідомлення про підозру - процесуального акта; вручення його особі, підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення.
Як вбачається з наданого в судовому засіданні захисником обвинуваченої повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 склав прокурор Закарпатської області старший радник юстиції ОСОБА_7 - 13 вересня 2016 року та відповідно 11 листопада 2016 року. Однак, такі повідомлення про вручення копії, оголошення та роз`яснення прав підозрюваного доручено слідчому, який проводить досудове розслідування.
Зі змісту ст.ст. 42, 277 КПК випливає, що процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення. Саме із цим моментом пов`язується набуття особою відповідних процесуальних прав після їх роз`яснення слідчим, прокурором.
Зі місту ст. 277 КПК України вбачається що, процесуальні дії щодо складення і вручення повідомлення про підозру може вчинити виключно одна й та сама службова особа, котра має відповідні процесуальні повноваження, а саме прокурор Закарпатської області. Дана вимога закону органами досудового слідства не виконана.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Разом з тим, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 вищезазначені вимоги закону недотримані.
Так, фактичні обставини кримінального провадження є обставини, які підлягають доказуванню.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 91, ч. 2 ст. 291, ч. 3 ст. 374 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. В подальшому вони, а також правова кваліфікація кримінального правопорушення, мають бути зазначені прокурором в обвинувальному акті, а судом - в обвинувальному вироку.
Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.
При цьому, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
У обвинувальному акті не вказано місце, час, спосіб здійснення обвинуваченою розтрат ввірених бюджетних кошів; місце, час та спосіб коли такі кошти їй були ввірені та місце, час подачі відповідних табелів обліку робочого часу до управління освіти Виноградівської районної державної адміністрації..
Зазначене вказує на те, що фактичні обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачена обвинувачується у обвинувальному акті не викладені, як наслідок обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
Виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й підміняти собою формулювання обвинувачення, як помилково дійшов висновку слідчий, яким складено обвинувальний акт, та прокурор, який його погоджував і підписував.
За встановлених обставин, обвинувальний акт слід повернути прокурору.
В той же час клопотання сторони захисту про ініціювання судом питання про проведення Генеральною прокуратурою України службового розслідування у зв`язку з неоднаковістю підпису службової особи на повідомленні про підозру та повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри суперечить ст. 314 КПК України, тому клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.
Твердження сторони захисту про необхідність складання обвинувального акту, його підписання виключно прокурором області, з урахуванням статусу підозрюваної особи, на переконання суду не відповідає ст. 291 КПК України.
Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, -
Клопотання задовольнити частково.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд Закарпатської області протягом 7 днів з дня оголошення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1