справа 274/3068/15-к провадження: 1-кп/0274/51/17
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.01.2017 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Степань, Сарненського району, Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - за ст. 408 ч. 1 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; захисника ОСОБА_5 ; обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
19 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період солдата ОСОБА_3 , який того ж дня був направлений для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом №59 командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 19 березня 2014 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини. Наказом №1 командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 03 квітня 2014 року солдата ОСОБА_3 призначено на посаду номера обслуги третьої обслуги першого гаубичного самохідно-артилерійського взводу другої гаубичної самохідно-артилерійської батареї першого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону та відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» він вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно ї чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Однак, солдат ОСОБА_3 в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації на особливий період вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, не з`явився на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 з метою ухилитися від військової служби.
Так, 22 травня 2014 року солдату ОСОБА_3 було надано звільнення строком до 16 год. 00 хв. 23 травня 2014 року, в яке останній убув 22 травня 2014 року.
Проте, 23 травня 2014 року о 16 год. 00 хв. військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та без поважних причин і без дозволу командування не з`явився на службу з відпустки до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , після чого службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив дезертирство, тобто нез`явлення вчасно на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби, чим вчинив злочин, передбачений ст. 408 ч.1 КК України.
В ході судового розгляду ОСОБА_3 свою вину в скоєні злочину визнав повністю та по суті обвинувачення пояснив, що на військову службу його призвали 19 березня 2014 року. Потім забрали військові квитки та приписали до військової частині. Службу він проходив в АДРЕСА_1 . Служив старшим навідником. 23 травня 2014 року йому дали звільнення на декілька днів, на скільки точно на даний час не памятає. Після звільнення він не повернувся до військової частини. Не повернувся по сімейним обставинам, оскільки його батьки на той час розлучалися. Йому телефонували представники командування та повідомляли про необхідність повернення до військової частини. У вчиненому обвинувачений щиро розкаявся.
Крім визнання вини обвинуваченим, його винуватість повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 за № 61 від 19.03.2014 року, відповідно до якого військовозобов`язаного солдата ОСОБА_3 з 19.03.2014 року зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення та направлено для відпрацювання завдань бойової підготовки на полігон частини АДРЕСА_3 (т. 1 а. п. 40);
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 1 від 03.04.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_3 призначено солдатом номеру обслуги першого гаубичного самохідно-артилерійського взводу гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону ВОС 134533А (т. 1 а. п. 41);
рапортом ТВО командира НОМЕР_3 ОСОБА_6 від 23.05.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_3 вважати таким, що не прибув зі звільнення до військової частини(т. 1 а .п 26);
витягом з „Книги тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого особового складу», відповідно до якої зазначено, що солдат ОСОБА_3 з 23.05.2014 року вибув з військової частини. Дата повернення відсутня (т.1 а. п. 57).
Дослідивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 в скоєні злочину.
Суд знаходить винуватість ОСОБА_3 в самовільному залишені військової частини з метою ухилитися від військової служби, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 1 КК України, повністю доведеною.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин середньої тяжкості, особу винного, який характеризується позитивно, раніше несудимий.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 ч.1 п. 1 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покаранняу виді позбавлення волі. Однак, враховуючи, що обвинувачений щиро розкаявся, раніше несудимий, позитивно характеризується, суд вважає можливим, відповідно до ст. 75 КК України, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не заявлено. Процесуальних витрат немає.
Керуючись ст.ст. 369- 371, 373- 374 КПК України, суд,
визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 1 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням протягом одного року шести місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 ч.1 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання.
До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання не змінювати.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1