АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/509/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №643/6170/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 27 травня 2016 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених за ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_12 , обвинуваченого за ч.3 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець м.Магнітогорськ Челябінської області РФ,
громадянин України, із середньою освітою, не
одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не
судимий, -
засуджений за ч.1 ст.263 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч.3 ст.187 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженець м.Харкова, громадянин України, не
одружений, із середньою спеціальною освітою,
не працюючий, зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК
України не судимий, -
засуджений за ч.1 ст.263 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч.3 ст.187 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
уродженець м.Охтирка Сумської області, громадянин
України, із незакінченою вищою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_3 , проживаючий за адресою:
АДРЕСА_4 , раніше не судимий, -
засуджений за ч.3 ст.187 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Постановлено стягнути солідарно зі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 витрати на відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_16 в сумі 10250 (десять тисяч двісті п`ятдесят) гривень; на користь ОСОБА_17 в сумі 100000 (сто тисяч) гривень; на користь ОСОБА_18 в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень; на користь ОСОБА_19 в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.
Вирішено питання про процесуальні витрати.

Вироком встановлено, що ОСОБА_11 , 13 січня 2015 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, знаходячись у Центральному парку культури та відпочинку ім.Горького за адресою: АДРЕСА_5 , з корисливих спонукань, з метою особистого незаконного збагачення та з метою подальшого збуту, незаконно придбав без передбаченого законом дозволу у невстановленої слідством особи, малознайомого на ім`я « ОСОБА_20 » бойовий пістолет системи Макарова «ПМ», серії «ВУ», № « НОМЕР_1 », 1990 року випуску та бойові припаси патрони до нього, які незаконно переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , сховав у шафі, де зберігав. 17 січня 2015 року, у сумці ОСОБА_11 , в приміщенні Київського РВ ХМУ ГУМВС України у Харківської області у період часу з 14 години 22 хвилин до 14 години 40 хвилин при проведені огляду речей були в виявлений та вилучений пістолет системи «Макарова» «ПМ», серії «ВУ» № « НОМЕР_1 », 1990 року випуску, який є нарізною вогнепальною зброєю та 19 патронів бойових припасів до нарізної вогнепальної зброї калібру 9мм.(9х18ПМ).
14 січня 2015 року, у нічний час доби, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_11 , знаходячись біля станції метро «Студентська» у м.Харкові, з метою скоєння розбійного нападу, передав ОСОБА_10 вищевказаний пістолет та боєприпаси, які 17 січня 2015 року ОСОБА_10 повернув ОСОБА_11 для подальшого збуту.
ОСОБА_10 , 14 січня 2015 року, у нічний час доби, точний час у ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись біля станції метро «Студентська» в м.Харкові, з метою скоєння розбійного нападу, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав без передбаченого законом дозволу у ОСОБА_11 пістолет системи «Макарова», заводського виготовлення, калібру 9 мм., 1990 року виготовлення, а також набої до нього, які є пістолетними патронами калібру 9мм. (9х18 ПМ), які незаконно переніс до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , та незаконно зберігав. 18 січня 2015 року в ході проведення обшуку квартири АДРЕСА_6 , у ОСОБА_10 працівниками міліції було виявлено та вилучено: 13 патронів калібру 9мм., які є боєприпасами калібру 9х18мм.
Крім того, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , 14 січня 2015 року, перебуваючи в м.Харкові, діючи умисно з корисливих мотивів, вирішили скоїти розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, вступили між собою в злочинну змову і ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_21 і ОСОБА_12 вчинити розбійний напад на торгівельний павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_7 .
14 січня 2015 року, у нічний час доби, точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_21 , знаходячись біля станції метро «Студентська» у м.Харкові, передав організатору групи ОСОБА_10 , а ОСОБА_10 отримав від ОСОБА_21 пістолет, що є нарізною вогнепальною зброєю бойовим пістолетом системи «Макарова» виробництва СРСР (заводського виготовлення) калібру 9мм., 1990 року виготовлення, придатний до стрільби, а також набої до нього для використання їх під час розбійного нападу.
15 січня 2015 року, у нічний час доби, точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_10 , ОСОБА_21 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою, прибули до будинку АДРЕСА_7 , де чекали нагоди скоїти розбійний напад. ОСОБА_10 заховав обличчя за допомогою маски, на руки одягнув рукавички, а ОСОБА_12 заховав обличчя за допомогою шарфу.
15 січня 2015 року, близько 03 години 03 хвилин, ОСОБА_10 , ОСОБА_21 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, розподіливши між собою ролі, знаходячи за адресою: м.Харків. вул.Ак.Павлова, 132-«г», згідно яких ОСОБА_21 повинен залишатись неподалік від торгівельного павільйону та у випадку небезпеки подати сигнал своїм спільникам. В свою чергу, ОСОБА_12 , повинен разом із ОСОБА_10 проникнути до приміщення магазину та сприяти ОСОБА_10 у пошуку грошей та нейтралізації продавця. Після чого, діючи узгоджено між собою, ОСОБА_10 розбив скло вхідної двері за допомогою скляної пляшки, в утворений пролом удвох з ОСОБА_12 проникли до магазину, а ОСОБА_11 залишився біля магазину та був готовий у разі потреби повідомити про можливу небезпеку.
Потрапивши до приміщення магазину, ОСОБА_10 наніс удар рукояткою пістолета по голові продавцю ОСОБА_16 , намагаючись таким чином зламати волю потерпілої до опору, який ОСОБА_16 сприймала як реальну загрозу своєму життю, тим самим застосували насилля, яке є небезпечним для життя в момент його заподіяння, спричинивши ОСОБА_16 легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_12 заздалегідь заготовленою мотузкою, зв`язав ОСОБА_16 та забрав з каси гроші у сумі 2000 грн., а ОСОБА_11 знаходився біля магазину.
15 січня 2015 року, близько 03 години 10 хвилин, на місце вчинення злочину за сигналом «Тривога» прибули співробітники охоронного агентства «Охорона Легіон».
Побачивши охоронців, ОСОБА_11 по телефону намагався попередити співучасників та почувши постріли втік.
Намагаючись зникнути з місця вчинення злочину, ОСОБА_10 , побачивши, що ОСОБА_12 затримав співробітник охоронного агентства ОСОБА_18 , здійснив постріл в бік охоронця та зажадав відпустити ОСОБА_12 , намагаючись таким чином, зламати волю охоронця до опору, тим самим спричинив ОСОБА_18 одне вогнепальне сліпе поранення м`яких тканин правого стегна на рівні ножної третини, ці пошкодження утворились в результаті ударної травматичної дії снаряду (кулі), володіючого високою кінетичною енергією та випущеною із вогнепальної зброї по ступеню важкості відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_12 з місця вчинення злочину втік.
Надалі, ОСОБА_10 здійснив три постріли в бік охоронця ОСОБА_17 , спричинивши останньому вогнепальні дотичні поранення правої кисті з пошкодженням м`яких тканин і утворенням багато уламкові переломів підстав фаланги і головки 2-ї п`ясткової кісток з підвивихом в другому п`ясне фаланговому суглобі, перелом підстав 3-ї п`ясткової кістки зі зміщенням фрагмента, за ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_10 втік з місця вчинення злочину, спричинивши потерпілому ОСОБА_19 матеріальну шкоду на загальну суму 2 000 грн.
В апеляційних скаргах із доповненнями:

- захисник ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_9 і сам обвинувачений - просили перекваліфікувати дії обвинуваченого із ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.186 КК України.

В обґрунтування вони зазначили, що на стадії підготовки до вчинення злочину ОСОБА_12 погоджувався лише на відкрите заволодіння чужим майном без застосування насильства.

Співвиконавець вчинення злочину ОСОБА_22 несподівано для нього застосував пістолет і спричинив потерпілим тілесні ушкодження, що виходило за межі попередньої змови, а тому мав місце ексцес виконавця, за дії якого він не має нести відповідальність.

Крім того, захисник зазначає, що суд дав невірну оцінку показанням потерпілої ОСОБА_16 в частині послідовності проникнення до приміщення кіоску ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

На думку захисника суд взяв в основу вироку речові докази, які не дослідив в судовому засіданні, а також безпідставно задовольнив позови потерпілих, форма яких не відповідала положенням ЦПК України.

- захисник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 і сам обвинувачений - просили скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_11 за ч.3 ст.187 КК України, оскільки він добровільно відмовився від вчинення злочину і залишив місце розбійного нападу.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначив, що суд безпідставно не дослідив доказ - відеозапис камер спостережень із приміщення кіоску, в наслідок чого обвинувачений ОСОБА_11 обмовив себе в суді першої інстанції.

Крім того, захисник і обвинувачений зазначили, що під час доставки в судові засідання в суд першої інстанції ОСОБА_10 ображав його і тому він боявся давати правдиві показання.

В підтвердження цього доводу апелянти послались на те, що під час знаходження в СІЗО стосовно ОСОБА_11 вчинено злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

- ОСОБА_10 просив пом`якшити вирок посилаючись на данні, що характеризують його особу, зокрема і ті що наведені у вироку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши за клопотанням захисників і обвинувачених речовий доказ відеозапис з камери спостереження із приміщення кіоску, обвинувачених та захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав, що відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в межах поданих апеляційних скарг.

Доводи захисника про обґрунтування вироку посиланням на речові докази, які не були досліджені в судовому засіданні, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Як убачається із вироку, суд обґрунтовував свої висновки посиланням не на речові докази, а на протоколи їх огляду, які дослідив безпосередньо. Данні, які маються у протоколах узгоджуються з іншими доказами і є достатніми для відповідних висновків і без дослідження самих речових доказів.

Крім того, висновки суду ґрунтуються не тільки на цих протоколах, а й на інших доказах, перевірених під час судового розгляду і наведених у вироку.

За клопотанням захисників, дослідивши безпосередньо відеозапис з камер спостереження з приміщення кіоску, судом встановлено наступне.

На відео звукозапису зафіксовано як ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , шляхом розбиття вітрини, вторгаються у приміщення і висказують потерпілій погрози вбивства.

Також убачається, що ОСОБА_10 проникає в кіоск першим і в нього у руці пістолет.

Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не оспорювали цей доказ і підтвердили, що це саме вони проникають в кіоск з метою заволодіння чужим майном.

Оскільки ОСОБА_12 не міг не бачити пістолет в руках співвиконавця і діяв з ним узгоджено, зв`язував потерпілу, то колегія суддів вважає, що їх дії були вчинені за попередньою змовою і направлені на заволодіння чужого майна шляхом розбійного нападу, а тому доводи апеляційних скарг про ексцес виконавця ОСОБА_10 є безпідставними.

Доводи захисника про неузгодженість показань потерпілої в частині черговості проникнення в кіоск обвинувачених не впливають на висновок суду про їх винуватість у пред`явленому обвинуваченні та кваліфікацію їх дій.

Обставини зафіксовані на звуковідеозапису суд першої інстанції дослідив шляхом оголошення протоколу відтворення відеозапису.

Інформація, що міститься в цьому протоколі, відповідає даним відеозапису, не оспорюється учасниками судового розгляду, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав цей доказ належним і допустимим.

Перевіряючи доводи захисника і обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що той, начебто, не міг дати правдиві показання про обставини злочину внаслідок того, що суд не дослідив зазначений відео-аудіо запис є очевидно надуманими, крім того, як убачається із журналу судового засідання, суд спочатку допитав обвинувачених, а потім досліджував інші докази.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що до нього начебто застосовувалось насильство і погрози зі сторони співучасників в зв`язку з чим він обмовив себе перевірені.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_11 був забезпечений захисником, йому роз`яснені права обвинуваченого, в суді першої інстанції він давав показання вільно, без примусу, відповідав на запитання учасників судового розгляду та суду, посилаючись на такі подробиці вчинення злочину, які могли бути відомі тільки особам, які його вчинили.

Що ж стосується того, що один із сокамерників ОСОБА_11 по слідчому ізолятору обвинувачується у спричиненні йому легкого тілесного ушкодження, то сам ОСОБА_11 пояснив, що за його припущеннями ці дії організували хтось із його співучасників. Суд не може взяти до уваги припущення, оскільки вони не ґрунтуються на об`єктивних даних.

В судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_11 пояснив, що під час судового розгляду в суді першої інстанції він обмовив себе в частині організації злочину, а в інший частині його показання правдиві і відповідають дійсності.

Як убачається із звукозапису судового засідання, ОСОБА_11 показав в суді першої інстанції, що під час підготовки до вчинення злочину він передав пістолет та набої ОСОБА_10 для використання під час його вчиненні і з той же метою, познайомив його із ОСОБА_12 .

Згідно попередньої змови, вони узгодили план вчинення злочину, згідно з яким ОСОБА_10 та ОСОБА_12 повинні були проникнути в приміщення кіоску, а він мав стежити за обстановкою і попередити співучасників про можливість викриття.

Почувши звук розбитого скла вітрини кіоску та постріли він покинув місце пригоди, а тому добровільно відмовився від вчинення злочину.

Перевіряючи цій довід апеляційної скарги, колегія суддів керується положеннями ст.17 КК України, відповідно до якої добровільною відмовою є остаточне припинення особою за своєю волею готування до злочину або замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, а добровільна відмова від доведення злочину до кінця можлива тільки при незакінченому злочині.

Отже, початкові дії ОСОБА_10 та ОСОБА_12 направленні на проникнення із зброєю до кіоску (розбиття скла) є началом нападу і закінченим злочином, передбаченим ч.3 ст.187 КК України, а тому доводи обвинуваченого про добровільну відмову від вчинення злочину є безпідставним.

Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вчиняли напад із зброєю, яку надав саме ОСОБА_11 .

Дії ОСОБА_11 безпосередньо після вчинення злочину також свідчать про те, що він не припинив за своєю волею готування до злочину.

Так, за його показаннями і показаннями ОСОБА_10 після вчинення злочину вони зустрілись недалеко від місця його вчинення, де ОСОБА_11 перев`язав рану ОСОБА_10 і передав йому решту патронів.

Отже, колегія суддів вважає, що сам по собі факт залишення обвинуваченим місця пригоди не свідчить про добровільну відмову від вчинення злочину, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про безпідставність посилання обвинуваченого ОСОБА_11 на те, що він начебто добровільно відмовився від доведення злочину до кінця.

Доводи захисника про безпідставне задоволення позовних вимог потерпілих, оскільки їх позови не відповідають вимогам ЦПК України, є необґрунтованим.

В позовних заявах про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, зазначені обґрунтування, підстави відшкодування шкоди та її розмір.

Задовольняючи позови суд послався на відповідні норми права та докази, на підставі яких вирішено позови.

Висновки суду про розмір задоволення позовів належним чином аргументований.

Що ж стосується апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , в якій він просить пом`якшити призначене покарання, то вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинувачених, у тому числі і ті, на які ОСОБА_10 посилається в апеляційній скарзі. В якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , суд визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , судом не встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 характеризуються задовільно, не працюють, на обліку у лікаря нарколога не перебувають, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 раніше не судимі, а ОСОБА_11 в силу ст.89 КК України не судимий, ОСОБА_12 не перебуває на обліку у лікаря психіатра, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебувають на обліку у лікаря психіатра, а саме з діагнозами: ОСОБА_10 - органічний розлад особистості, ОСОБА_11 - органічне ураження центральної нервової системи складного ґенеза з психоподібним синдромом, порушенням форми поведінки.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 23 березня 2015 року, ОСОБА_10 на сьогоднішній час ознак психозу та слабоумства не виявляє, виявляє органічний розлад особистості. За своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії і керувати ними. У період часу, що відноситься до подій правопорушень, ОСОБА_10 перебував поза будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_10 за своїм психічним станом у застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує (т.4 а.с.83-86).
Як вбачається із висновку судово-психіатричної експертизи від 23 березня 2015 року, ОСОБА_11 на сьогоднішній час ознак психозу та слабоумства не виявляє, виявляє органічний розлад особистості, симуляцію. За своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період, що відноситься до подій правопорушень, ОСОБА_11 перебував поза будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_11 за своїм психічним станом у застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує (т.4 а.с.87-90).
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо призначення виду та розміру покарання достатньо мотивований, а покарання, що призначено обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в межах санкції статей, за які їх визнано винуватими, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому немає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через суворість.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м.Харкова від 27 травня 2016 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - без змін.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18 січня 2015 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 18 липня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя
Судді: