У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 липня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0005741, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2016 року відносно
ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
визнаної винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачена ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 ,
потерпіла ОСОБА_8 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2016 року ОСОБА_5 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Ухвалено на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 20.10.2014 р. по 31.05.2016 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь НДЕКЦ МВС України в Миколаївській області процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів на загальну суму 17 553,20 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачена ОСОБА_5 просить вирок скасувати та виправдати її у пред`явленому обвинуваченні.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та порушення норм матеріального і процесуального права.
Зазначає, що доказів того, що вона у змові з ОСОБА_9 катувала свою дитину стороною обвинувачення не надано, а суд їх не встановив, жоден із свідків не вказав, що вона якимось чином домовилась із ОСОБА_9 на катування дитини, або вона надавала останньому дозвіл на це.
Вказує на те, що змови із ОСОБА_9 у неї не було та вона сама потерпала від його свавілля, проте не заявляла про це, оскільки боялась за своє життя та життя своїх рідних. Свідок ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_9 вживав алкогольні напої, наркотичні засоби та лікувався від їх залежності, фактично ніде не працював, а допомагав своїй сестрі вести бізнес, ставив ставки на яких програвав все зароблене, а тому фактично жив за її рахунок.
Вказує на те, що в одній із сварок ОСОБА_9 погрожував їй та її рідним застосуванням зброї, що на її думку свідчить про наївність реальної загрози її життю зі сторони останнього.
Вважає, що зазначені у вироку покази потерпілої ОСОБА_8 не відповідають дійсності і вона не стверджувала, що за своїм складом характеру вона ( ОСОБА_5 ) може припинити знущання ОСОБА_11 над ОСОБА_12 або піти від нього, зазначила, що не бачила щоб дитина була побита, а ОСОБА_5 не могла нанести дитині стільки ударів, палити її та обливати окропом.
Зазначає, що покази свідка ОСОБА_10 викладені не вірно і остання пояснювала, що знає їх сім`ю більше п`яти років і насилля в сім`ї ніколи не було, та не стверджувала, що вона разом з ОСОБА_9 спричиняла малолітньому ОСОБА_12 опіки цигарками з метою відучити його ламати цигарки, зазначала, що ОСОБА_12 ходив в футболках та шортах, а тому скрити сліди катування було б неможливим, також він не боявся матері, а боявся ОСОБА_9 .
Не погоджується із викладеними у вироку показами свідка ОСОБА_13 , яка ніби бачила її з сином, який був побитий свідок плуталась у показаннях щодо дати цих подій. При цьому відсутні докази того, що вона бачила саме її та що поряд з нею був саме її син. З цього приводу свідок до правоохоронних органів не зверталась, і впізнання свідком в рамках даного кримінального провадження не проводилось, фактично впізнання проведено під час судового засідання. Свідок вказувала що дитина була в окулярах, а білки очей були червоними, чого побачити через окуляри неможливо, а тому вважає покази свідка неправдивими.
Вважає, що до показів свідка ОСОБА_14 слід віднестись критично, оскільки остання зазначала, що бачила не побиту дитину, а лише синяк на руці та плуталась у показах, щодо відстані на якій побачила синяк, а її впізнала через те, що вона була за гратами в суді.
Зазначає, що свідчення ОСОБА_15 не підтверджують її винуватість, оскільки за її свідченням ніби надійшла інформація про побиту дитину та двох невідомих осіб із нею, проте ніяких офіційних заяв або звернень до міліції зроблено не було, а тому її покази не узгоджуються із показами інших свідків, будь-яких перевірок відносно неї як мами та її дитини не проводилось і ніяких скарг не надходило.
Погоджується із показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в частині наявних пошкоджень на тілі дитині, проте не погоджується з тим, що вона була спокійна, оскільки була в шоковому стані, а тому вважає покази останніх не можуть бути доказом, дані свідки підтвердили, що в квартирі була вона, ще одна жінка кавказької зовнішності та її дитина, а тому є незрозумілим чому втік ОСОБА_9 та сестра останнього на думку апелянта, організувала йому втечу.
Зазначає, що покази свідків не узгоджуються з висновком експертизи № 1907 в якій вказано, що тілесні ушкодження на дитині утворилися від кількох годин до кількох діб, а не за декілька місяців.
Не погоджується із висновком суду, про нанесення нею ременем тілесних ушкоджень дитині, оскільки вона ніколи не била дитину ременем, а знайдені на ньому її біологічні клітини могли залишитись від того, що вона просто брала цю річ в руки, також вказує, що на ремені знайдені біологічні клітини іншої невстановленої особи.
Вважає, що судом не доведені форма, вина та мотиви скоєного нею злочину.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
ОСОБА_5 при спільному проживанні із ОСОБА_9 , судове провадження відносно якого зупинене до його розшуку, за місцем тимчасового мешкання в АДРЕСА_2 , в період з червня 2013 року по 24 серпня 2013 року, з метою примусити свого малолітнього сина ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) вчиняти дії, що суперечать його волі, обумовленої віковими особливостями психологічного розвитку, а також для забезпечення бажаної поведінки дитини у подальшому, вступили між собою в злочинну змову та умисно, систематично, заподіювали дитині сильний фізичний біль, фізичні і моральні страждання шляхом нанесення побоїв мучення та інших насильницьких дій.
Також упродовж кількох місяців, з початку липня 2013 року до 24.08.2013 р., ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_9 з метою покарання малолітнього ОСОБА_12 за дрібні провини із застосуванням ременя та невстановленого тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, систематично спричиняла беззахисному та безпорадному, внаслідок віку та розвитку, своєму малолітньому сину ОСОБА_12 , численні (точної кількості досудовим розслідуванням не встановлено) тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості в область голови, тулубу, верхніх кінцівок.
Загалом потерпілому ОСОБА_12 було нанесено не менше 40 ударів в різні частини голови, тулубу та кінцівок.
Реалізовувати свій намір, спрямований на покарання малолітнього ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , за дрібні провини, а також для забезпечення бажаної для них поведінки дитини у подальшому, у період часу з початку липня 2013 р. до 24.08.2013 р., умисно, систематично, завдавала останньому, шляхом використання палаючих цигарок та окропу, внаслідок дії високої температури полум`я та термічного впливу, численні тілесні ушкодження у вигляді термічних ушкоджень шкіряних покровів в області черева, правого стегна, правого колінного суглобу, грудної клітини, сідниць, кистей обох рук, задаючи дитині сильного фізичного болю, фізичних та моральних страждань.
В момент нанесення малолітньому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень останній, відчуваючи сильний фізичний біль, фізичні і моральні страждання, як міг відповідно до свого малолітнього віку, намагався захиститись від нанесення йому побоїв прикриваючись руками, про що свідчать виявлені на його тілі синці та садна на передпліччі, тильній поверхні правої та лівої кистей рук.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 127 КК України, як катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій, що суперечать волі потерпілого, у тому числі з метою покарати його за дії скоєні ним, які вчинено за попередньою змовою групою осіб.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_5 та її захисника на підтримку апеляційної скарги, потерпілу, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченої кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 127 КК України.
В суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_5 в інкримінованому їй злочині вину не визнала та пояснила, що з лютого 2013 року проживала спільно з ОСОБА_9 в будинку матері, а з червня 2013 року вони з ОСОБА_9 проживали окремо від її матері, в найманій квартирі. На початку серпня 2013 року у ОСОБА_9 виникли фінансові труднощі, на ґрунті чого його відношення до неї та її малолітнього сина змінилося. ОСОБА_9 бив її і карав її сина. До міліції про побиття її і сина вона не зверталась, знаходячись в публічних місцях не використовувала можливість повідомити про насильство над нею та її дитиною, своїй матері та іншим особам, про це не розповідала, розірвати стосунки з ОСОБА_9 боялась. Вона самостійно належно займалася вихованням сина, привчала його до загальних життєвих навичок, ніколи його не наказувала та не била. Він був розвинутим, слухняним малюком. На початку серпня вперше побачила у дитини 2 опіки на ніжці, появу яких ОСОБА_9 пояснив опіком окропом. Такі обставини її не здивували, враховуючи особливості поведінки її малолітнього сина. В подальшому на тілі сина з`являлись нові синці та опіки. Медичну допомогу вона надавала самостійно, до лікарів не зверталась, від опіків застосовувала мазі. Стверджувала, що всі пошкодження сину наносив ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_3 її син помер.
Проте такі показання обвинуваченої ОСОБА_5 є надуманими та спростовуються наведеними у вироку доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що обвинувачена є її донькою, яка з березня 2013 року стала проживать з ОСОБА_9 у її будинку. Останній міг вдарити її дочку, часто вживав алкогольні напої, курив «траву». Вона була проти їх відносин і постійно з ним сварилася. Через такі обставини дочка з онуком та ОСОБА_9 покинули її будинок і з того часу вона з донькою не спілкувалась. Розвиток онука охарактеризувала наступним чином. К трьом рокам міг чітко висловлюватися, був слухняним, між тим, до цього часу носив підгузники, декілька разів збігав із дому до парку, дочка за це його карала, проводила з ним бесіди. Про тілесні ушкодження у онука вона дізналася лише після його смерті. ОСОБА_18 розповіла, що тілесні ушкодження у онука виникли від окропу, який він вилив на себе, опіки були від цигарок, які об нього тушив ОСОБА_9 . Обвинувачену охарактеризувала як, вільну, самостійну, не агресивну, за характером вольову, яка, якщо б хотіла, то змогла би піти від ОСОБА_19 або зупинити його дії, він до неї прислуховувався. Вважала що дочка має відповідати за злочин, але разом із ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_10 суду показала, що обвинувачену і ОСОБА_9 знала років п`ять, приходила до них в гості. Приблизно за тиждень до смерті була в гостях у ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у день народження ОСОБА_12 . Звернула увагу на те, що у ОСОБА_12 були опіки на руці, на що обвинувачена та ОСОБА_9 сказали, що ОСОБА_12 ламає цигарки, і вони таким чином його наказують. До цього на обличчі ОСОБА_12 бачила сінець під оком, обвинувачена пояснила це тим, що ОСОБА_12 бігав та вдарився на сходах. Крім цього, зі слів обвинуваченої їй відомо, що малолітній ОСОБА_12 втікав із дому, за що обвинувачена била його ременем, щоб провчити. З обвинуваченою зустрічалася часто, остання ніколи не скаржилась на ОСОБА_9 . Обвинувачену побитою ніколи не бачила. Про те, що ОСОБА_9 б`є дитину ОСОБА_12 ніколи не говорила. Одного разу була свідком того, що ОСОБА_9 кричав на ОСОБА_12 , на що обвинувачена йому зробила зауваження та сказала, що на свою дитину може кричати тільки вона.
Свідок ОСОБА_13 суду показала, що в літку 2013 року на вулиці її увагу привернула дитина з його матір`ю ОСОБА_5 , яких вона зустрічала декілька разів на тиждень. Хлопчик був побитий, його тіло було вкрито синцями, подряпинами. Був одягнутий не по сезону, задля приховування синців, заляканий, поводив себе тихо, виконував накази матері. В липні вона бачила, що мати прикриває обличчя хлопчика дорослими сонцезахисними окулярами, щоб прикрити величезну гематому на обличчі з правої сторони. В кінці липня бачила, як мати вела хлопця за руку, а його рука була перемотана якимось поясом, схожим на пояс від халату. Кожного разу здавалося що синців становиться більше. Крім цього, свідок на той час звернула увагу на маму, яка мала звичайний охайний вигляд, без побоїв.
Свідок ОСОБА_14 показала, що декілька разів в літку 2013 року бачила обвинувачену із малолітньою дитиною, який був увесь в синцях. У час який точно не пам`ятає, до неї зверталися працівники служби у справах дітей, які просили негайно повідомити їх, коли з`явиться біля намету дорослі із побитим хлопчиком, щодо якого, до їх служби надійшло повідомлення. Вона зрозуміла що мова йде про сина ОСОБА_5 , але більше вона особисто її із дитиною не зустрічала.
Свідок ОСОБА_15 суду показала, що у 2013 році працювала у службі по справам дітей, наприкінці липня 2013 року до служби надійшло анонімне повідомлення про те, що на стихійному ринку в районі пр. Леніна та вул. Декабристів в м. Миколаєві двічі бачили чоловіка кавказької національності з дуже брудною та побитою дитиною. Дитина була на вигляд трьох років, жвава але агресії з боку чоловіка сторонні не спостерігали. Служба почала з`ясовувати інформацію з приводу даного повідомлення, були здійснені рейди на цей ринок, написали повідомлення до райвідділу міліції. Місцезнаходження дитини встановити не вдалося можливим. 25.08.2013 р. надійшла інформація про те, що розшукувана дитина померла. Сім`я ОСОБА_5 на обліку у службі у справах дітей не перебувала.
Отже, наведені показання потерпілої та свідків цілком свідчать не тільки про ставлення обвинуваченої до малолітнього ОСОБА_5 , а й доводять її вину у вчиненні злочину за обставин встановлених досудовим розслідуванням та у вироку суду. Певні розбіжності у показах свідків стосовно дат і відстані є допустимими, оскільки з часу вчинення злочину пройшло більше двох років і свідки можуть не пам`ятати цих деталей.
Суд першої інстанції зазначив, що будь-яких підстав ставити під сумнів правдивість показань свідків або потерпілої по справі не має. Обвинувачена ОСОБА_5 не змогла навести жодного мотиву, з якого вказані особи могли її оговорити, з чим погоджується і апеляційний суд.
Свідок ОСОБА_16 показала, що приблизно два роки тому в кінці літа чергувала у бригаді швидкої медичної допомоги як лікар педіатр та виїжджала за викликом. Під час візиту в домі знаходилась мама, дитина та ще одна жінка. На дитині були кофта, штани, підгузник, лежала на дивані без ознак життя, дихання та серцебиття не було. Трупних плям не було. Але тіло дитини було покрито гематомами, синцями, права частина обличчя була синього кольору, ліва мочка вуха надірвана, на тілі було біля 50 крововиливів. Крім того, були опіки в стадії загоєння, на поясниці та на груді були більш великого розміру. Під час огляду дитини лікарем, виникли сумніви обставин та/або причин смерті дитини, на що мати їм пояснила, що дитина була неслухняною, вертлявою, опіки отримала від пролитого чаю. На тілі та обличчі ОСОБА_5 будь яких явних тілесних ушкоджень не помітили.
Свідок ОСОБА_17 зазначила, що на при кінці літа у 2013 році працювала фельдшером бригади швидкої медичної допомоги та виїжджала за викликом. Під час огляду хлопчика на його тілі не було живого місця, хлопчик дуже сильно побитий, були опіки шкіри, походження яких мати не знала.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання свідків обвинувачення послідовними, а також такими, що узгоджуються між собою та дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі з висновками наступних експертиз.
Так, за висновком молекулярно-генетичної експертизи № 1316-469 від 03.10.2013 р., на металевому предметі, схожого на застібку від ременя, наданого на дослідження, виявлені змішані генетичні ознаки клітин, які походять від ОСОБА_12 і ОСОБА_5 та іншої невстановленої особи.
Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 1907 від 03.09.2013 р., при судово-медичному дослідженні трупу малолітнього ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження в різній стадії загоєння, легкого та середнього ступеню тяжкості, які утворилися в строк від декількох годин до кількох діб, можливо більше тижня, а саме:
в області голови: - субарахноїдальні крововиливи в лобовій та тім`яно -потиличній області зліва темно-бурого кольору з рижуватим відтінком;
в області тулубу: - множинні синці на передній, задній та боковій поверхнях грудної клітини (не менш ніж 12), в поперечній області праворуч та на правій сідниці;
- множинні садна (не менш, ніж 15) в проекції синців і окремо на передній, задній та бокових поверхнях грудної клітини;
- 4 ділянки пошкодження шкіри між сідницями (в проекції куприка) та в області анального отвору по верхньому правому краю коричневого кольору з жовтуватим відтінком та відсутністю епідермісу;
- ділянки пошкодження шкіри на задній поверхні грудної клітини справа, бокової поверхні черева;
в області кінцівок: - синці на зовнішній поверхні лівого передпліччя та правого плеча, 3-му та 4-му пальцях лівої кисті;
- ділянки ушкодження шкіри на долоневих поверхнях правої та лівої кистей, майже округлої форми з відсутністю епідермісу;
- саден на тильній поверхні правої та лівої кисті, 2-му пальцю лівої, 3-му та 4-му пальцях правої кистей;
- синці на зовнішній поверхні лівого стегна в верхній та середній третині, лівій гомілці, внутрішній поверхні правої гомілки, задньої поверхні правого стегна;
- садна на внутрішній поверхні правої гомілки;
- ділянки пошкодження шкіри передньозовнішньої поверхні правого стегна та зовнішньої поверхні правого колінного суглобу.
Всі вищезазначені тілесні ушкодження є прижиттєвими, про що свідчить наявність крововиливів в місцях ушкоджень.
Субарахноїдальні крововиливи в лобовій та скронево-потиличній області зліва темно бурого кольору з рижуватим відтінком давністю до декількох діб (можливо більше тижня). Дані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознаками тривалості розладу здоров`я, стосовно до живих осіб.
Крововиливи та садна в області тулубу, верхніх та нижніх кінцівок утворилися від дії тупих твердих предметів від короткострокових (можливо один) до декількох діб (можливо більше тижня), за ступенем тяжкості носять ознаки легких тілесних ушкоджень, стосовно до живих осіб.
Ділянки ушкодження шкіри на боковій поверхні черева зліва, передньозовнішньої поверхні правого стегна та зовнішньої поверхні правого колінного суглобу утворилися від термічного впливу (окропу) різночасово, в межах від декількох діб і можливо більше тижня. За ступенем тяжкості, дані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Ділянки ушкодження шкіри в області грудної клітини, сідниць, кистей рук утворилися від дії високої температури, можливо від палаючої цигарки давністю по декількох діб та за ступенем тяжкості носять ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасними розладом здоров`я.
Ділянки ушкодження шкіри в області анального отвору по верхньому правому краю, не виключено утворилися в результаті термічного впливу.
З урахуванням всіх виявлених тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 було нанесено не менше 40 ударів в різні частини голови, тулубу та кінцівок.
Виявлена кількість різних по кольору синців та саден в різній стадії загоєння, а також опіки від термічного впливу окропу та палаючих сигарет може свідчити про систематичне нанесення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.
Синці та садна на передпліччі, тильній поверхні правої та лівої кистей можуть свідчити про самозахист з боку ОСОБА_12 в момент нанесення йому тілесних ушкоджень.
Вказати конкретно, яким саме предметом наносились тілесні ушкодження, не представилося можливим, однак синці довгасто-овальної форми з просвітленням в центрі та чіткими контурами країв могли утворитися від ударів по тілу ОСОБА_12 ременем.
Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 29-К від 01.04.2016 р. утворення зазначених вище ушкоджень малолітньому ОСОБА_12 в результаті ударів ременем без пряжки виключається.
Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1907 від 14.10.2013 р., субарахноїдальні крововиливи в лобовій та скронево-потиличній області зліва темно бурого кольору з рижуватим відтінком давністю до декількох діб (можливо більше тижня), утворилися від неодноразових впливів тупих твердих предметів з обмеженою поверхнею співударів в область голови.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що досліджені ним докази у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, узгоджуються між собою та сумніву у їх належності та допустимості, - не викликають. Суд першої інстанції правильно встановив, що потерпілий ОСОБА_12 протягом з липня 2013 року до 24.08.2013 р. отримував численні тілесні ушкодження у спосіб, зазначений у мотивувальній частині вироку.
Питання про умисел вирішується з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема з урахуванням способу, кількості, характеру і локалізації поранень та інших тілесних ушкоджень.
Виявлена кількість різних за кольором крововиливів та саден в різній стадії заживання, численні опіки від термічного впливу окропу та ймовірно недопалків цигарок, тілесних ушкоджень, які утворились від не менше 40 ударів майже на всіх частинах тіла голові, тулубу та кінцівок можуть свідчити про систематичне нанесення малолітньому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які могли спричиняти сильний біль, протягом тривалого часу. До того ж синці та садна на передпліччі, тильній поверхні правої та лівої кистей можуть свідчити про самозахист з боку ОСОБА_12 в момент нанесення йому тілесних ушкоджень.
Отже, на підставі вищевикладеного, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 127 КК України, як катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій, що суперечать волі потерпілого, у тому числі з метою покарати його за дії скоєні ним.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку і в частині вчинення злочину обвинуваченою ОСОБА_5 за попередньою змовою осіб, оскільки з показань потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 вбачається, що з червня 2013 р. обвинувачена мешкала з сином ОСОБА_12 та ОСОБА_9 . В цей час, як показали свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у ОСОБА_5 мались тілесні ушкодження. Свідок ОСОБА_10 стверджувала, що на руках малолітнього ОСОБА_12 були опіки, які зі слів обвинуваченої утворились саме від дій обвинуваченої та ОСОБА_9 , що в свою чергу свідчить про завдання останньому сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв та іншим чином за попередньою змовою групою осіб.
Твердження обвинуваченої ОСОБА_5 про те, що з показань свідків не вбачається того, що вона особисто наносила удари малолітньому ОСОБА_12 спростовуються наведеними доказами, оскільки свідок ОСОБА_10 поясняла, що обвинувачена казала їй, що малолітній ОСОБА_12 втікав із дому, за що обвинувачена била його ременем, щоб провчити, свідок ОСОБА_17 зазначала, що ОСОБА_5 їй казала що, дитина неслухняна, збігала два рази з дому, і як у покарання, вона його побила.
Отже доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_5 про те, що вона не завдавала тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_12 , не відповідають дійсності і не визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України апеляційний суд розцінює як спосіб уникнути відповідальності за вчинений злочин, оскільки її вина у вчиненні даного злочину повністю підтверджується наданими стороною обвинувачення належними та допустимими доказами.
Позбавлені підстав і твердження обвинуваченої про те, що ОСОБА_9 бив її і вона боялась за своє життя та життя рідних через погрози останнього матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу, якій би свідчив про наявність у обвинуваченої тілесних ушкоджень.
Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, спосіб вчинення злочину, вчинюючи який обвинувачена нехтуючи правилами загальнолюдської моралі, демонструючи грубу силу, усвідомлюючи вік малолітньої дитини, її безпорадний стан, розуміючи жорстокість своєї поведінки, те, що побої дитини наносить з великою силою, і від її катувань дитина відчуває сильний фізичний біль, за попередньою змовою групою осіб здійснила той обсяг дій, який вважала необхідним виконати для реалізації свого умислу, протягом тривалого часу катувала дитину 2010 року народження, що свідчить про її небезпеку для оточуючих та суспільства взагалі, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, за змістом характеристики до малолітнього ОСОБА_20 відносилася нешанобливо, має неповнолітню дитину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставини що обтяжують покарання вчинення злочину за попередньою групою осіб відносно малолітньої особи.
Ст. 37 Конвенції про Права дитини встановлює, що жодна дитина не повинна піддаватися катуванням та іншим жорстоким, нелюдським або принижуючим гідність видам поводження чи покарання.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання засудженої та попередження вчинення нею нових злочинів та відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 67 КК України.
З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку та виправдання обвинуваченої ОСОБА_5 , як того просить апелянт, а тому апеляційну скаргу обвинуваченої слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2016 року яким ОСОБА_5 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали суду.

Судді
_____________________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3