АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/166/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/358/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянула 27 червня 2017 року у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000595 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області, українки, громадянки України, не одруженої, яка має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Учасники судового провадження:
Прокурор - ОСОБА_9
Обвинувачена - ОСОБА_7
Захисник - ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції, в частині звинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та закриття кримінального провадження в цій частині за недоведеністю її вини.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 років позбавлення волі.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Питання з речовими доказами та судовими витратами вирішено. Цивільний позов не заявлявся.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 , в період часу з 14:00 годин до 18:00 годин ,10.11.2015 року, перебувала за місцем свого мешкання, а саме: в будинку АДРЕСА_2 , де спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 розпивали спиртні напої, після чого лягли відпочивати. Приблизно о 18:30 годин цього ж дня ОСОБА_7 , прокинулась, вийшла до коридору будинку, де побачила як ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, склавши особисті речі, що належать ОСОБА_13 поклав їх до сумки та намагався вийти з будинку, внаслідок чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 почалась сварка, в ході якої ОСОБА_7 намагалася забрати сумку. Під час виниклої сварки ОСОБА_7 вирвала сумку з речами та кинула їх в коридорі, після чого, виштовхала ОСОБА_11 з будинку на подвір`я вказаного домоволодіння. На ґрунті виниклої сварки між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 почалась бійка в ході якої останній, декілька раз вдарив її в область правого плеча та розбив шибку вікна в коридорі будинку.

Після чого ОСОБА_7 , переслідуючи злочинний умисел направлений на умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині, зайшла до будинку де зі столу в приміщенні веранди взяла кухонний ніж, який згідно висновку експерта № 6 МК від 15.01.2016 року має загальну довжину 330 мм, клин довжиною 200 мм з «П»-подібним обушком товщиною 1,5мм, та утримуючи вказаний ніж в своїй лівій руці повернулась на подвір`я, після чого, реалізуючи свій умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_11 , діючи умисно, нанесла один удар вказаним ножем у життєво важливий орган ОСОБА_11 , а саме в грудну клітину, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей, колото-різаної рани по передньо-правій поверхні грудей, яка переходить у раневий канал довжиною до 10 см, що йде спереду-назад, незначно з права наліво практично горизонтально; по ходу ушкоджує шкіру, підшкірно-жиро клітковину, міжреберний проміжок 4-5 ребер по кологрудинній лінії, проникає в праву плевральну порожнину, пошкоджує верхню долю правої легені в області кореня, пошкоджує середостіння, серцеву сорочку, проникає у її порожнину пошкоджує стінку висхідного відділу аорти, у просвітку якої сліпо закінчується.

Одразу ОСОБА_7 повернулась до приміщення будинку та поклала ніж зі слідами крові на стіл, та разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 продовжила вживати спиртні напої.

Приблизно о 19:00 годині до будинку зайшла ОСОБА_14 та повідомила, що біля її домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 у калюжі крові лежить мертвий невідомий їй чоловік, як згодом виявилося ОСОБА_11 .

Одразу ж ОСОБА_7 з метою приховання знаряддя злочину схопила ніж зі столу, вийшла з будинку та викинула його в басейн для води.

Згідно висновку експерта № 2055 від 30.11.2015 року смерть ОСОБА_11 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням легені, серцевої сорочки, аорти, яке ускладнилось гострою крововтратою.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду є незаконним, а висновки суду не відповідають обставинам кримінального провадження, а саме обвинуваченням не доведено наявності умислу на протиправне заподіяння смерті потерпілому. На думку захисника, стороною обвинувачення не доведено розпиття обвинувачуваною спиртних напоїв з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , це є припущенням, так як ОСОБА_17 не вживала алкоголю взагалі, а розбудивши ОСОБА_15 та ОСОБА_18 після скоєного, повідомила їх про травму нанесену потерпілому.
Крім того, у своїх свідченнях обвинувачена вказує, що травму потерпілому заподіяла випадково, під час бійки в темному приміщені, за місцем її проживання, що обвинуваченням не спростовано та пояснення експерта, свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 підтверджують правдивість свідчень обвинуваченої.
Захисник вважає, що свідчення ОСОБА_7 підтверджуються матеріалами справи та висновками СМЕ, а докази обвинувачення ґрунтуються на припущеннях, тому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачать на її користь.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не повною мірою враховано ступінь і характер суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, даних про особу винної, те що обвинувачена змінювала покази під час досудового розслідування та під час судового розгляду, це вказує на той факт, що обвинувачена активно не сприяла в розкритті злочину та щиро не покаялась. Крім того, судом не враховано, що обвинувачена ОСОБА_7 за місце проживання характеризується посередньо, так як зловживає спиртними напоями, також суд не врахував обтяжуючу вину обставину, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, про що сама обвинувачена пояснила під час допиту. Після вчинення злочину ОСОБА_7 викинула до басейну з водою знаряддя злочину (ніж),цим хотіла уникнути кримінальної відповідальності.
На думку прокурора, суд при призначенні мінімального покарання врахував те, що обвинувачена раніше не судима та має неповнолітню доньку, проте таке покарання недостатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора та потерпілу, які апеляційну скаргу прокурора підтримали та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, також обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вважає їх обґрунтованими.
Вина обвинуваченої у вчиненні злочину, за який її засуджено, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку, відповідно до вимог ст. 374 КПК України.

Так, судом першої інстанції з досліджених з дотриманням вимог закону, належних та допустимих доказів було достовірно встановлено, що в період часу з 14:00 годин до 18:00 годин 10.11.2015 року, ОСОБА_7 перебувала за місцем свого мешкання, де спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 розпивали спиртні напої. Приблизно о 18:30 годин цього ж дня ОСОБА_7 побачила як ОСОБА_11 , склавши особисті речі, що належать ОСОБА_13 намагався вийти з будинку, внаслідок чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 почалась сварка, в ході якої ОСОБА_7 вирвала сумку з речами та кинула їх в коридорі, після чого, виштовхала ОСОБА_11 з будинку на подвір`я вказаного домоволодіння. На ґрунті виниклої сварки між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 почалась бійка. Після чого ОСОБА_7 , переслідуючи злочинний умисел направлений на умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині, зайшла до будинку де зі столу в приміщенні веранди взяла кухонний ніж, повернулась на подвір`я, діючи умисно, нанесла один удар вказаним ножем у життєво важливий орган ОСОБА_11 , а саме в грудну клітину, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей , від яких настала смерть ОСОБА_11 .

Ці обставини підтверджують сукупністю досліджених судом доказів, що є об`єктивними та узгоджуються між собою, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 10.11.2015 року, з якого вбачається те, що місцем події є домоволодіння АДРЕСА_2 , за результатами огляду вилучено ніж зі скважини для збору дощової води, розташованої на території домоволодіння. ( а.кп. 11-16 т.1) ;
- висновком судово-медичної експертизи № 2055 від 30.11.2015 року, відповідно до якого на трупі ОСОБА_19 виявлені ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей, що явилось причиною смерті, знаходиться у причинному зв`язку з її настанням і носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб. Смерть ОСОБА_11 , 1994 року народження настала від проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням легені, серцевої сорочки аорти, яке ускладнилось гострою крововтратою (а.кп.20-22 т.1);
- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 , № 2055 від 11.11.2015 року, з якого вбачається, що до смерті ОСОБА_11 призвели гостра крововтрата, пошкодження легені, аорти, відкрита рана передньої стінки грудної клітини ( а.кп.40 т.1).
- додатковим висновком судово-медичної експертизи № 2055 від 30.11.2015 року, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_11 настала через дуже короткий проміжок часу після отримання ушкодження, оскільки при колото-різаному пораненню грудей у даному випадку ушкоджені життєво важливі органи. Ушкоджень, які могли б виникнути у процесі боротьби чи самооборони, не виявлено (а.кп.70,71 т.1) ;
- висновком судово-імунологічної експертизи № 1943 від 17.12.2015 року, з якого слідує, що в слідах на жіночому халаті, який вилучений за місцем проживання ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини. Враховуючи отримані результати дослідження і групову характеристику крові потерпілого, можна зробити висновок, що дані сліди крові можуть належати ОСОБА_11 (а.кп. 119-121 т.1) ;
- висновком судово-імунологічної експертизи № 1895 від 09.12.2015 року встановлено, що в змивах на марлевих серветках з поверхні бетонної доріжки, з поверхні ґрунту встановлена наявність крові людини. Враховуючи отримані результати дослідженні і групову характеристику крові потерпілого, можна зробити висновок, що дані сліди крові можуть належати ОСОБА_11 (а.кп. 126-128 т.1) ;
- висновком медико-криміналістичної експертизи № 6-МК від 15.01.2016 року, з якого вбачається, що збіг між основними морфологічними властивостями рани на клапті шкіри грудної клітки праворуч, вилученого з трупа ОСОБА_11 , і експериментальних пошкоджень, нанесених клинком представленого на експертизу ножа, вилученого в ході огляду місяця події з території домоволодіння АДРЕСА_2 , вказує на можливість нанесення ним вказаного ушкодження. Не виявлено будь-яких ознак, завдяки яким можна було б заперечити заподіяння рани на клапті шкіри грудної клітки праворуч, вилученого з трупа ОСОБА_11 клинком ножа представленого на експертизу (а.кп.162-166 т.1).
Вищезазначені обставини не оспорюються і стороною захисту, оскільки у своїй апеляційній скарзі захисник не наводить будь-яких аргументів на їх спростування та не заперечує, що вищезгаданий злочин був вчинений на території домоволодіння обвинуваченої ОСОБА_7 , одночасно наполягаючи на тому, що обвинувачена не мала умислу на заподіяння смерті ОСОБА_11 , а травму потерпілому заподіяла випадково, під час бійки в темному приміщені, захищаючись від дій ОСОБА_11 , тому в її діях відсутній склад кримінального правопорушення.
Разом з тим, ці доводи сторони захисту були розглянуті судом першої інстанції та обґрунтовано відкинуті, з такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів з наступних підстав.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 10.11.2015 року до органів внутрішніх справ надійшла заява про вчинення злочину. Після огляду місця події 10.11.2015 року ,о 23 год. 20 хв., стало відомо, що ОСОБА_7 , на грунті неприязних стосунків, спричинила ножове поранення ОСОБА_11 . Цю заяву 11.11.2015 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000595, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та розпочаті слідчі дії (т. 1 а.кп. 1, 6).

Вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_11 підтверджується показаннями потерпілої та свідків , допитаних в судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що померлий ОСОБА_11 доводиться їй братом. З обвинуваченою ОСОБА_7 вони дружили, часто ходили до них в гості, залишалися ночувати. 10.11.2015 року вона разом з ОСОБА_11 були в гостях у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , вони вечеряли, випили пляшку горілки на чотирьох, потім полягали спати. Через деякий час її розбудила ОСОБА_7 , яка зайшовши в кімнату, поклала на комод ніж та повідомила, що підрізала брата ОСОБА_11 , подробиць вона не розповіла, оскільки прийшла сусідка ОСОБА_14 , яка повідомила, що її брат лежить на дорозі, потім приїхала міліція, швидка. Що сталося між її братом та ОСОБА_7 , вона не знає. Коли вони вечеряли, ОСОБА_7 хотіла відправити ОСОБА_11 додому, бо він був в сильному алкогольному сп`янінні.
Таким чином, судом першої інстанції було достовірно встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 нанесла ножове поранення ОСОБА_11 , що також не заперечувала і сама обвинувачена.
Ці показання були правильно оцінені судом першої інстанції та обґрунтовано покладені в основу оскаржуваного вироку суду зважаючи на те, що вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими доказами.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_20 , в тій частині, що в обвинуваченої ОСОБА_7 не було умислу на протиправне заподіяння смерті потерпілому, а ножове поранення ОСОБА_11 вона нанесла випадково , перебуваючи у темному приміщенні , захищаючись від вій ОСОБА_11 ,то колегія суддів не знаходить їх достатнього обґрунтованими.
Так, обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала, що не хотіла вбивати потерпілого ОСОБА_11 ,удар ножем нанесла випадково , а після нанесення ножового поранення хотіла викликати швидку допомогу , однак її пояснення повністю спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів .
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та пояснень самої обвинуваченої, даних як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду, після нанесення ножового поранення потерпілому, обвинувачена повернулася в кімнату, де в цей час спав ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , яка вже прокинулася та вона їй повідомила про те, що підрізала її брата ОСОБА_11 . Потім через деякий час до них зайшла їх сусідка ОСОБА_14 та повідомила, що біля її домоволодіння лежить невідомий їй чоловік, тоді вона вийшла з будинку і дійшовши до воріт свого подвір`я, виглянула на вулицю та побачила, що на дорозі лежить ОСОБА_11 , в зв`язку чим вона злякавшись, забігла до будинку та взяла ніж, яким вдарила ОСОБА_11 , витерла його, винесла на двір та викинула в басейн.

Отже, з часу нанесення тілесного ушкодження потерпілому до моменту, коли прийшла сусідка ОСОБА_14 , пройшов певний час, і за цей час обвинувачена ОСОБА_7 не викликала швидку допомогу, і не намагалась допомогти потерпілому як сама, так і не викликала медичну допомогу, а також з метою приховання знаряддя злочину, схопила ніж зі столу, протерла його, вийшла з будинку та вкинула його в басейн для води.

Судом перевірялись доводи обвинуваченої в тій частині, що удар ножем ОСОБА_11 вона нанесла в коридорі будинку, коли ОСОБА_11 її душив за горло, однак зазначені обвинуваченою доводи не знайшли свого підтвердження.
З дослідженого в судовому засіданні протоколу та відеозапису на якому зафіксовано слідчий експеримент, проведений за участю обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника та судово-медичного експерта, від 22.03.2017 року на місці події, вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 на місці пояснювала, та за допомогою статиста показувала , що нанесла тілесне ушкодження ОСОБА_11 , знаходячись в коридорі будинку за місцем свого проживання, в той час, коли він її тримав за горло руками ( а.кп. 162-164 т.2).
З метою перевірки пояснень обвинуваченої, на підставі вказаного слідчого експерименту судом було призначено додаткову судово-медичну експертизу, відповідно до висновків якої № 2055/3 від 29.03.2017 року, вказати можливість виникнення виявленого при судово-медичній експертизі трупу ушкодження у вигляді колото-різаного поранення при механізмі вказаному в протоколі слідчого експерименту від 22.03.2017 року неможливо, оскільки в ході останнього обвинувачена ОСОБА_7 не вказує траєкторію руки з колюче-ріжучим предметом (ножем) при нанесенні ушкодження, а лише вказує на ділянку тіла в яку був спричинений удар. Враховуючи характер ушкодження внутрішніх органів при колото-різаному поранені, причину смерті потерпілого - малоймовірна можливість здійснення потерпілим активних дій (пересування) на протязі тривалого проміжку часу ( а.кп. 166-169 т.1).
При допиті в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_21 пояснив, що при проведені вказаної додаткової експертизи він керувався даними зазначеними в протоколі слідчого експерименту від 22.03.2017 року, однак, якщо враховувати механізм нанесення удару ножем потерпілому, як зазначала обвинувачена під час вказаної слідчої дії за допомогою статиста, це удар знизу догори, то виходячи з раневого каналу, що виявлений на трупі ОСОБА_11 , при таких обставинах таке пошкодження спричинити не є можливим. Крім того, після нанесення ножем удару потерпілому малоймовірно, що він міг вчиняти ті дії, про які каже обвинувачена, а саме вибити скло у вікні та пройти таку відстань, оскільки активні дії він міг вчиняти короткий проміжок часу, що вимірюється секундами до хвилини.
Таким чином, досліджені докази безспірно свідчать про те, що ОСОБА_7 саме при обставинах, що зазначені в обвинувальному акті, умисно нанесла удар ножем ОСОБА_11 в розташування життєво-важливого органу грудну клітину, що свідчить про те, що діяла вона саме з метою його вбивства.
Крім того, не знайшли свого підтвердження пояснення обвинуваченої про те, що потерпілий ОСОБА_11 наносив їй удари руками та ногами, а потім почав душити, тому вона вимушена була захищатись , так як вони спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 2393 від 13.11.2015 року , відповідно до якої в обвинуваченої ОСОБА_7 виявлені тільки тілесні ушкодження у виді 2 синців по передній поверхні середньої третини правого плеча( а.кп. 73-74 т.1), а судово-медичний експерт ОСОБА_22 пояснив , що на шиї обвинуваченої відсутні тілесні ушкодження, які б свідчили про те, що її душили.
Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які під час вчинення кримінального правопорушення знаходилися в кімнаті будинку, двері якої виходять до місця на яке вказувала обвинувачена, як на місце де начебто потерпілий наносив їй удари, суду пояснили, що ніяких криків чи звуків боротьби вони не чули.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при дослідженні судово-медичних експертиз та допиті експерта ОСОБА_21 в судовому засіданні було встановлено, що при судово-токсилогічному дослідженні крові, вилученої з трупа ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт у концентрації 5,18 проміллє, що у живих осіб може відповідати тяжкому алкогольному отруєнню, що свідчить про те, що в такому стані за життя ОСОБА_11 міг мати різке порушення координації, а тому здійснення ним дій, які б моли б загрожувати життю чи здоров`ю обвинуваченої ОСОБА_7 є малоймовірним.
Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи від 7 лютого 2003 року № 2, при кваліфікації дій за ст. 115 КК України, приймаючи рішення про спрямованість умислу винної особи , суд має виходити з сукупності всіх обставин вчиненого злочину та повинен враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, події, що передували злочину, дані про поведінку винного та потерпілого як до, так і після вчинення посягання.

Зазначені вимоги Закону були повністю враховані судом першої інстанції при оцінці дій обвинуваченої ОСОБА_7 та визначені їх правової кваліфікації.

Детально проаналізувавши вищезазначені докази, кожний окремо з точки зору їх достовірності, належності та допустимості, а у сукупності з точки зору їх взаємозв`язку та узгодженості між собою, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про те, що ними поза розумним сумнівом доведена вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та вірно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України.

Колегія суддів з цим висновком погоджується, оскільки він є правильним та ґрунтується на повному та всебічному дослідженні судом першої інстанції всіх обставин кримінального провадження, вирішенні у відповідності з законом клопотань сторін, наданні належної оцінки всім обставинам та доказам - як тим, що підтверджують вину обвинуваченої, так і тим, що на них сторона захисту посилалась на спростування обвинувачення.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступного.
Так, у даній апеляційній скарзі прокурор не оскаржує фактичні обставини злочину, місця, часу, способу його вчинення, проте вважає, що вирок суду в частині призначення покарання є незаконним через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, оскільки зважаючи на обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 65 КК України, ОСОБА_7 має бути призначене суворіше за видом покарання 8 років позбавлення волі.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, достатньою мірою взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню відповідно до ст. 65 КК України, а саме те, що це кримінальне правопорушення згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; характеристику особи обвинуваченої, а саме те, що вона раніше не судима, не працює, має малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у відпустці по догляду за дитиною, на обліку у лікаря - нарколога та у лікаря - психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, як особа, яка інколи вживає спиртні напої, громадській спокій села не порушує, скарг від населення на обвинувачену не надходило, вчинила кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд відніс те, що обвинувачена має малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Проаналізувавши ці обставини у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією даної частини статті закону України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що це покарання відповідає вимогам закону, є справедливим за видом та розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.
Доводи прокурора цього висновку не спростовують, оскільки всі наведені ним обставини, як це прямо зазначено в апеляційній скарзі, були відомі суду при ухваленні оскаржуваного вироку та зазначені у ньому, а з посиланнями прокурора щодо ненадання їм належної оцінки колегія суддів не погоджується, оскільки вважає, що ці обставини судом першої інстанції були достатньою мірою взяті до уваги та отримали належну оцінку.
Верховним Судом України у п.2 Постанови його Пленуму від 24 жовтня 2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеню тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, а також враховувати чи щиро розкаялись у вчиненому злочині, чи активно сприяли розкриттю злочину, чи відшкодували завдані збитки тощо, особи які скоїли злочин.
Оцінюючи у сукупності обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 65 КК України, зокрема звертаючи увагу на відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що за вчинений обвинуваченою злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України, останній з урахуванням відомостей про її особу та фактичних обставин вчинення цього злочину має бути призначене покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією даної частини статті закону України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг, поданих на оскаржуваний вирок суду.
Порушень кримінального процесуального закону, які могли б слугувати підставою для скасування вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000595 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Відповідно до ст.72 ч.5 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням, починаючи з 11.11.2015 року по 20 червня 2017 року включно, в перерахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення її копії ухвали.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3