Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2016 року Слідчий суддя ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту, за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 12.03.2014 року, накладеного постановою слідчого від 20 червня 2012 року,
В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 , діючий в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність прокурора, яка полягає у відмові щодо скасування постанови про накладання арешту.
У скарзі зазначив, що у рамках розслідування кримінальної справи № 01-19608 (на даний час кримінальне провадження № 0000115 від 12.03.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України), постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_5 було накладено арешт на майно ОСОБА_4 .
Заявник у скарзі вказує, що з метою вирішення питання щодо скасування вищезазначених арештів, він звернувся з клопотання до слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві та Київської місцевої прокуратури № 7, однак постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 від 09 листопада 2016 року було відмовлено у задоволенні клопотанні про скасування постанови про накладання арешту, у зв`язку з тим, що до прокурора не надійшли матеріали кримінального провадження № 0000115 від 12.03.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.
Посилаючись на те, що постанова про відмову в задоволені клопотання від 09.11.2016 року є незаконною, на даний час не існує підстав вважати, що майно, на яке накладено арешт є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного для забезпечення цивільного позову та беручи до уваги те, що ОСОБА_4 не є підозрюваним по кримінальному провадженню, адвокат ОСОБА_3 , діючий в інтересах ОСОБА_4 , просив скасувати постанову слідчого від 20 червня 2012 року щодо накладення арешту.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , діючий в інтересах ОСОБА_4 , підтримав скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, його неявка у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідчий суддя, заслухавши представника заявника, свідка, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали зави та матеріали кримінального провадження № 0000115 від 12.03.2014 року, прийшов до висновку про задоволення скарги виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що у провадженні СУ ГУМВС України в місті Києві знаходилась кримінальна справа № 01-19608 порушена відносно ОСОБА_4 .
Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_5 від 20 червня 2012 року накладено арешт на все нерухоме майно, яке зареєстровано на праві власності за ОСОБА_4 .
Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України від 16 листопада 2012 року було скасовано арешт накладений у кримінальному провадженню № 01-19608 на нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_4 , у зв`язку з закриттям кримінальної справи.
У подальшому дане кримінальне провадження було зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000115 від 12.03.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.
На сьогоднішній день дане кримінальне провадження № 0000115 знаходиться у провадженні СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві.
У жовтні 2016 року ОСОБА_3 , діючий в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Подільського УП ГУ НП у м. Києві та Київської місцевої прокуратури № 7 із клопотанням про скасування постанов про накладання арешту по вищезазначеному кримінальному провадженню (а.с. 57-58, 60-61).
Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 від 09 листопада 2016 року було відмовлено у клопотанні про скасування постанови про накладання арешту. Прокурор у постанові зазначив, що було надіслано запит до Подільського УП ГУНП України в м. Києві щодо надання матеріалів вищезазначеного кримінального провадження для прийняття рішення, оскільки матеріали не надійшли, у задоволенні клопотання було відмовлено (а.с. 73-74).
Згідно положень ст. ст. 125, 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.
Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. (ст. 126 КПК України 1960 року)
Як зазначено у п. 9 «Перехідних положень КПК України» (2012 року), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності КПК, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цього КПК, тобто в порядку, визначеному КПК України (1960 року).
При цьому згідно зі ст. 303 ч.1 п.7 КПК України (2012 року) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання, може бути оскаржено до слідчого судді, особою, якій відмовлено у задоволені клопотання.
Як вбачається з оскаржуваних постанов про накладання арешту на майно, метою накладання арешту було забезпечення цивільного позову.
В матеріалах кримінального провадження міститься цивільний позов ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 5).
Пунктом 4 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Згідно ч. 6 даної статті у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У судовому засіданні ОСОБА_6 , допитаний в якості спідка, пояснив, що на сьогоднішній день ОСОБА_4 повернув кошти у повному обсязі, що підтверджується розпискою, майнові претензії до ОСОБА_4 у нього відсутні.
На підтвердження даних обставин, ОСОБА_6 в судовому засіданні надав розписку про повернення грошових коштів у повному обсязі.
Згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2016 року провадження по справі за позовом ОСОБА_7 (правонаступник ОСОБА_6 ) до ОСОБА_4 про стягнення коштів закрито. Підставою закриття провадження по справі стало те, що у ході розгляду справи представником ОСОБА_6 було заявлено клопотання про відмову від позову та закриття провадження, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 повернув ОСОБА_6 грошові кошти у повному обсязі.
З огляду на викладене вбачається, що на сьогоднішній день така мета арешту майна ОСОБА_4 як забезпечення цивільного позову відсутня, оскільки всі майнові претензії ОСОБА_6 до останнього вирішено у позасудовому порядку, а, отже, згідно ст. 174 КПК України в подальшому застосуванні арешту майна ОСОБА_4 відпала потреба.
Крім того, відповідно до роз`яснень у розділу другого п. 2.6 п. 2 узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження проведеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ за 2014 рік, арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Згідно оскаржуваних постанов про накладання арешту на майно, метою накладання арешту було можливе забезпечення конфіскації майна. З цього приводу слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КПК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Як вбачається з постанови слідчого від 20.06.2012 року, метою накладання арешту, є конфіскацію майна як вид покарання. (а.с.79)
Положення ч. 5 ст. 170 КПК України передбачають можливість накладання арешту з метою конфіскації виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи.
Враховуючи, що ОСОБА_4 не має жодного з наведених процесуальних статусів, відсутні підстави для арешту майна, саме з метою конфіскації.
Відповідно до положень п.п. 1,2 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачена можливість накладання арешту на майно третіх осіб, з метою забезпечення речових доказів або спеціальної конфіскації, проте слідчий такої мети арешту у оскаржуваній постанові не наводив.
З огляду на те, що ОСОБА_4 не є підозрюваним (якому у порядку ст. ст. 276-279 КПК України повідомлено про підозру) та на сьогоднішній день відсутній цивільний позов до ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає, що скаргу слід задовольнити.
Слід також звернути увагу на ту обставину, що постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України від 16 листопада 2012 року було скасовано арешт накладений у кримінальній справі № 01-19608 на майно ОСОБА_4 у зв`язку з закриттям даної кримінальної справи. (т.12, а.с. 233-234)
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення скарги адвоката ОСОБА_3 та скасування арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_4 постановою старшого слідчого від 20 червня 2012 року.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст.125, 126 КПК 1960 року, ст. 170, 171, 174 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В :
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту задовольнити.
Скасувати арешт, накладений на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_5 від 20 червня 2012 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. КиєваОСОБА_1