справа 274/5448/14-к провадження: 1-кп/0274/32/16
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.12.2016 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, Житомирської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 18.08.2014 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст. 190 ч. 2, 75,76 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.190 ч. 2 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ; обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин.
Так, 27.08.2014 року близько 18 години 10 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись поруч з будинком АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , що виразилось у повідомленні неправдивої інформації щодо дійсних намірів, діючи повторно, попросив у неї фотокамеру «Samsung WB-100» під приводом використання її для зйомки рекламного відео, яку обіцяв повернути протягом нетривалого часу.
ОСОБА_6 , не знаючи про злочинний намір ОСОБА_3 , розраховуючи на його порядність, без будь - якого примусу, власноручно передала йому фотокамеру «Samsung WB-100» вартістю 1330 грн., споряджену флеш-картою «micro CD» об`ємом пам`яті 4 Гб. вартістю 50 грн., чотирма акумуляторними батарейками «GP 2100» вартістю 35 грн. за штуку загальною вартістю 140 грн.
ОСОБА_3 , заволодівши вищевказаним майном на загальну суму 1520 грн., не маючи наміру повертати його потерпілій, цього ж дня заклав фотокамеру разом з комплектуючими до ломбарду «Скарбниця», розташованого за адресою: м. Бердичів, пров. Тихий 2, а грошовими коштами, які отримав, розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 1520 грн.
Своїми умисними діями, які виразилися в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненими повторно, ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ст. 190 ч. 2 КК України.
В ході судового розгляду ОСОБА_3 свою вину в скоєні злочину визнав повністю. По суті обвинувачення пояснив, що з потерпілою знайомий, відносини дружні. На той час потерпіла навчалася в медичному коледжі м. Бердичева. 27 серпня 2014 року він запитав у потерпілої, чи може вона надати в користування свій фотоапарат, на що та погодилася. Вони домовилися зустрітися в районі лікарні. Того ж дня, приблизно о 18 год. вони зустрілися і потерпіла передала йому свій фотоапарат, який був споряджений батарейками, флеш картою та USB - шнуром. Потерпілій він повідомив, що бере фотоапарат на один день, тому потерпіла можливо подумала, що фотоапарат він мав повернути їй у вечірній час цього ж дня.
Враховуючи, що його бабуся 4 місяці знаходилася в лікарні і їй потрібні були ліки, він вирішив здати фотоапарат потерпілої в ломбард, що й зробив. Він сподівався, що його мама наступного дня перешле йому кошти з Росії і він забере фотоапарат з ломбарду. Фотоапарат здав в ломбард через одну годину після того, як отримав його від потерпілої. Отримав кошти в сумі 490 грн. і поїхав до бабусі в лікарню. Віддав їй 300 грн., а решту 150 грн. залишив собі на проїзд та харчування.
Коли приїхав додому, йому вже надходили дзвінки від потерпілої. Він пообіцяв віддати їй фотоапарат до вечора, але не зміг, бо не було коштів забрати його з ломбарду. Тоді пообіцяв, що поверне фотоапарат наступного дня. Потерпіла зателефонувала своїм друзям, які телефонували йому, приїжджали до нього додому, стукали по вікнах. Він до них не вийшов. Наступного дня друзі потерпілої знову чекали його біля дому. Коли він вийшов до них, то його посадили в автомобіль.
В цей час він зателефонував бабусі та розповів про ситуацію, яка склалася. Вона сказала, що візьме гроші в родичів. Після того як бабуся дала кошти, вони поїхали в ломбард та забрали фотоапарат. Далі потерпіла та її друзі повезли його в міліцію, де вона написала заяву.
Він розумів, що вчинив злочин, однак іншого виходу він не бачив. У вчиненому розкаявся.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість підтверджується показами потерпілої, свідка та матеріалами кримінального провадження, а саме:
показами потерпілої ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), яка пояснила, що з обвинуваченим познайомилась у серпні 2014 року в кафе. Він розповідав, що йому потрібна відеокамеру, щоб зняти рекламу для м. Бердичева. Вона повідомила, що в неї є фотоапарат, який знімає відео непоганої якості і який вона може надати йому в тимчасове користування. Обвинувачений запитав ще, чи у неї є тринога до фотоапарату. Після цього вони обмінялися номерами телефонів, але конкретної домовленості між ними про час та місце зустрічі для передачі фотоапарату не було. На той час вона навчалася в медичному коледжі і приїхала в м. Бердичів, щоб привезти речі. Наступного разу збиралася приїхати в м. Бердичів 27-28 серпня. Коли вона знаходилась в м. Жмеринка, то їй зателефонував обвинувачений з приводу фотоапарата. Вона повідомила, що її в м. Бердичеві немає, приїде в серпні. Сказала, що приїде в середу, але у звязку із сімейними обставинами в той день не мала змоги приїхати, тому зателефонувала обвинуваченому і повідомила про це. Він ще здивовано запитав, чому вона не може приїхати в той день. В ОСОБА_9 вона приїхала пізніше. Коли була в дорозі, обвинувачений знову телефонував їй та запитував, коли вона приїде, в скільки годин. Казав, що зустріне її на вокзалі. Однак, на вокзалі вона його не дочекалася і поїхала на квартиру, де проживала. Обвинувачений підїхав до квартири і вона дала йому фотоапарат. Він взяв його і поїхав. Ще до вечора того дня вона телефонувала обвинуваченому, однак трубки він вже не брав. Так як обвинувачений розповідав, що буде фотографувати місто, вона думала, що прогуляється і зустріне його в місті. Вони з подружкою ходили містом, вона телефонувала йому, однак телефон він не брав. Вона почала хвилюватися. Того вечора зустріла знайому, яка розповіла, що обвинуваченого десь немає, і що вона може забути за фотоапарат. Ввечері вона телефонувала йому близько 60 разів, однак він не відповідав. Обвинувачений зателефонував їй о 04 год. ранку і повідомив, щоб вона не хвилювалася. Вона запропонувала наступного дня в обід зустрітися і повернути їй фотоапарат, але він знову перестав брати телефон. Так як обвинувачений розповідав, що його бабуся лежить в хірургії, а вона там колись проходила практику і добре знає це відділення, то підійшла туди і попросила покликати бабусю ОСОБА_3 . Бабуся обвинуваченого почала говорити, що вона даремно дала фотоапарат онукові, бо не знає який він. Також запитала, чи вона не ходила до ломбарду і не цікавилась за свій фотоапарат. Вони пішли в у найближчий ломбард, щоб дізнатися, чи є там її фотоапарат, але такої інформації їм надати не змогли. Вони почали шукати обвинуваченого через його знайомого, оскільки той на звязок не виходив. Вони підїхали додому до ОСОБА_3 та почали розпитувати сусідів. Сусіди сказали, що він усім винен і показали, де обвинувачений проживає. Вони подивилися, що в будинку нікого не було. Коли через друзів на третій день вони знайшли обвинуваченого, то він сказав, що фотоапарат знаходиться в м. Житомирі на заправці, а він зараз зайнятий. Потім він зізнався, що фотоапарат в ломбарді. Сказав, що грошей у нього немає, він віддав бабусі на лікування. Тоді вони поїхали до бабусі в лікарню. Вона сказала, що поверне гроші за фотоапарат. Далі вони поїхали до ломбарду, обвинувачений віддав гроші і повернув фотоапарат.
В міліцію вони звернулися після того як дізналися, що від дій обвинуваченого постраждало багато людей. Претензій до обвинуваченого вона не має. Міру покарання виносить на розсуд суду;
показами свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що пройшло багато часу, тому він не памятає усіх подій. Обвинувачений взяв у потерпілої фотоапарат на день, щоб сфотографувати місто, але його не повернув. ОСОБА_3 на дзвінки не відповідав. Потерпіла звернулася до нього за допомогою і він разом зі своїми друзями знайшли обвинуваченого. Обвинувачений знаходився по місцю проживання, однак двері не відчиняв. Коли відчинив двері, то вони поїхали в ломбард з квитанцією. Гроші для повернення з ломбарду фотоапарату дала бабуся обвинуваченого;
протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.08.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_6 повідомила Бердичівський МВВС про заволодіння шахрайськими діями її майном 28.08. 2014 року хлопцем на ім`я ОСОБА_11 (т. 1 а. п. 7);
протоколом огляду місця події від 28.08.2014 року, відповідно до якого в кабінеті № 10 Бердичівського МВВС у ОСОБА_3 було вилучено фотокамеру «Samsung WB-100» ( а. п. 13);
висновком експерта № 5/410 від 12.09.2014 року, відповідно до якого ринкова вартість представленої на експертизу фотокамери цифрової автоматичної, згідно маркування торговельної марки «Samsung», модель WB 100, бувшої в експлуатації, з урахування фізичного зносу, при умові, що товарний стан виробу на момент проведення експертизи відповідає товарному стану на момент скоєня злочину та за умови технічної справності на дату оцінки, станом на 28.08.2014 року могла складати 1330 грн. 00 коп. (т. 1 а. п. 17-21).
Дослідивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєні злочину.
Суд знаходить винуватість ОСОБА_3 в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненого повторно, тобто в скоєні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, повністю доведеною.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин середньої тяжкості, особу винного, який характеризується посередньо, раніше судимий та вчинив новий злочин в період іспитового строку.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 ч.1 п. 1 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі, оскільки вважає, що лише ізоляція обвинуваченого від суспільства буде необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів. Остаточне покарання обвинуваченому суд призначає відповідно до ст. 71 ч.1 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 18.08. 2014 року.
Цивільний позов у провадженні не заявлено. Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 369- 371, 373- 374 КПК України, суд,
визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.
На підставі ст. 71 ч.1 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 18.08. 2014 року та остаточно призначити ОСОБА_3 до відбуття 2 роки 6 місяців обмеження волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
До вступу вироку в законну силу обрати обвинуваченому ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у виді особистого зобовязання.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави в особі Житомирського НДЕКЦ МВС України 196 грн. 56 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Речовий доказ - фотокамеру «Samsung WB-100», що знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ), залишити потерпілій.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1