У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2017 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілих ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000392 від 02 серпня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.
В судовому засіданні 25.05.2017 року прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою. В обґрунтування даного клопотання прокурор зазначає, що починаючи з 30.11.2016 року триває новий судовий розгляд кримінального провадження, у зв`язку із чим ризик тиску з боку ОСОБА_6 на свідків обвинувачення, які ще не допитані судом, знову загострився. Крім того необхідність подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 зумовлена тим, що існує велика вірогідність того, що останній, перебуваючи на свободі, може втекти з метою уникнення суворого покарання за скоєні кримінальні правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню. Такі висновки ґрунтуються на тому, що ОСОБА_6 зник з місця ДТП одразу після його вчинення, заходів щодо надання первинної медичної допомоги постраждалим не вжив (це суду підтвердив свідок ОСОБА_7 ), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння чи вживання наркотичних речовин відмовився (що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою КЛПЗ «Слов`янський міський наркологічний диспансер), з метою приховати свою причетність до ДТП схилив свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до надання слідству неправдивих свідчень в частині підтвердження неіснуючого алібі та нібито викрадення його транспортного засобу. Зазначив, що суд надав неправильну оцінку інформації про наявність дозволу у ОСОБА_6 на перетин лінії розмежування, оскількивідсутність в обвинуваченого паспорта, як вказав суд, не є перешкодою для виїзду за межі території що контролюється владою України, адже нічого не заважає обвинуваченому відновити паспорт з підстав, наприклад, втрати, і у подальшому використати його для втечі.
У зв`язку із нестабільною суспільно-політичною обстановкою та проведенням на території Донецької області антитерористичної операції особливо підсилюється ризик переховування ОСОБА_6 від правоохоронних органів, оскільки останній є уродженцем м. Єнакієве Донецької області та зареєстрований у даному місті по АДРЕСА_1 . Даний будинок належить на праві приватної власності його рідній сестрі - ОСОБА_10 , що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно. ОСОБА_6 раніше працював в системі ОВС на вказаній території, що свідчить про його соціальні зв`язки з мешканцями вказаного міста. Це підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження даними про особу обвинуваченого. У дружини обвинувачено - ОСОБА_11 у власності є квартира у м. Єнакієве. Батько обвинуваченого - ОСОБА_6 - також володіє нерухомістю на окупованій території, у м. Горлівка, що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно. Окрім того, у матері обвинуваченого - ОСОБА_12 - у власності є квартира у м. Феодосія, АРК Крим, яка є тимчасово окупованою територією, а також квартира у м. Єнакієве. Зазначає, що дана нерухомість може бути використана овинуваченим для переховування від правоохоронних органів України. Таким чином на думку прокурора у разі перебування обвинуваченого на свободі він має можливість переховуватися на окупованій чи тимчасово окупованій території України, де він буде недосяжним для правоохоронних органів України. Прокурор як на підставу свого клопотання також зазначив, що згідно листа начальника Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області за №4463/303/01 2017 від 13.04.2017 даний відділ поліції, на який ухвалою суду покаладено контроль за виконанням ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не має у своєму розпорядженні електронних засобів контролю та супутнього обладнання, щоб забезпечити постійний контроль за переміщенням обвинуваченого.Тобто в цій частині ухвалу суду від 11.04.2017 неможливо виконати, а отже суть запобіжного заходу, застосованого судом, зводится фактично до особистого зобовязання - обовязку обвинуваченого під «чесне слово» прибувати за кожним викликом суду. Здійснювати постійний контроль за перебуванням ОСОБА_6 у помешканні працівники поліції також позбавлені можливості, оскільки такий контроль полягає лише у періодичному відвідуванні житла обвинуваченого, яке йому заборонено залишати без дозволу суду. Прокурор нахолошує, що переміщення обвинуваченого на теперішній час фактично ніким не контролюються, а тому застосований судом запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без можливості носити електронний браслет не здатний запезпечити мету, для якої його застосували. Крім того жодних документів, довідок, медичних висновків, тощо, які б свідчили про неможливість подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою через незадовільний стан здоров`я, у матеріалах справи немає і стороною захисту не надано. Ті захворювання, які вказав суд, не перешкоджають обвинуваченому триматися в умовах слідчого ізолятору і немає жодного підтвердження про їх динаміку (загострення) протягом часу перебування обвинуваченого під вартою. Також прокурор звертає увагу суду на процесуальну поведінку обвинуваченого та його захисників під час судового провадження, яка виразилася у зловживанні своїми процесуальними правами з боку обвинуваченого та його захисників, неодноразовому заявленні ними необгрунтованих заяв про відвід судді та прокурора, що було спрямовано на затягування судового розгляду та призвело до порушення розумних строків розгляду справи та необхідність кожні 60 діб вирішувати питання про доцільність тримання ОСОБА_6 під вартою. Тому в даному випадку на думку прокурора казати про порушення пункту ч.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, як зазначив суд, є безпідставним, адже всі дії сторони обвинувачення і суду в ході всього розгляду справи були спрямовані на забезпечення її розгляду у найкоротший строк. А єдиною причиною її тривалого розгляду є навмисні дії сторони захисту, спрямовані на затягування справи.
У зв`язку з чим просить змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою строком на 2 місяці.

Представник потерпілих ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора, просив обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Наполягав на тому, що тільки такий запобіжний захід може перешкодити обвинуваченому уникнути покарання.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти зміни запобіжного заходу на тримання під вартою, наполягав на тому, що він не має наміру переховуватися від суду, що й доводить своєю сумлінною поведінкою в рамках перебування під домашнім арештом. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт з чітко встановленим часом.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт з чітко встановленим часом, а саме з 07 години до 23 години, пояснивши, що обвинувачений як і раніше, не має можливості поліпшити свій стан здоров`я.Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 має дружину, є батьком малолітньої дитини та сином батьків, що перебувають в похилому віці і також, безперечно, потребують його уваги, батьки ОСОБА_6 хворіють і потребують елементарної допомоги від сина. Крім того, до взяття обвинуваченого під варту, дружина та син останнього повністю знаходились на його утриманні і протягом майже двох років знаходились без будь-якої підтримки від батька. Обвинувачений бажає працевлаштуватися, що є неможливим в умовах цілодобового домашнього арешту. Він позбавлений можливості вийти за межі будинку для того, щоб придбати продукти харчування та ліки.
Виходячи з наведеного, зазначає, що є необхідність для обвинуваченого ОСОБА_6 виходити за межі свого житла у певний період доби.
Вислухавши позицію кожної із сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що в задоволенні клопотань, як прокурора ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, так і захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт в певний час, слід відмовити з огляду на наступне.
Вирішуючи по суті клопотання прокурора ОСОБА_3 та аналізуючи наведені ним доводи для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого з домашнього арешту на тримання під вартою, суд зазначає, що можливість у обвинуваченого ОСОБА_6 для незаконного впливу на свідків, відсутня, оскільки останній знаходиться під цілодобовим домашнім арештом в будинку, що належить на праві власності його сестрі та розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином він повністю обмежений у спілкуванні у суспільстві взагалі та свідками по справі зокрема. Крім того, обвинувачений позбавлений можливості в теперішній час знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки такі докази вже зібрані стороною обвинувачення.
За час перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під домашнім арештом жодних повідомлень з Слов`янського ВП ГУНП про порушення ним порядку та умов дотримання запобіжного заходу не надходило, відомості про вчинення ним будь яких правопорушень відсутні, з чого суд робить висновок про те, що обвинувачений сумлінно виконує покладені на нього обов`язки. Посилання прокурора на ту обставину, що у Слов`янському відділі поліції в теперішній час відсутній електронний засіб контролю суд не може вважати такою, що свідчить про необхідність зміни запобіжного заходу на більш суворий. Інші підстави, на які посилається прокурор, як на наявні ризики переховування обвинуваченого від суду вже судом були оцінені при прийнятті рішення про необхідність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Доказів того, що в теперішній час такі ризики збільшилися суду не надано.

Ніяких доказів на підтвердження тієї обставини, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурором не надано.

Також, у суду не має підстав вважати, що обвинувачений вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене та враховуючи ту обставину, що прокурором не надано доказів, які б підтверджували збільшення ризиків ухилення обвинуваченого від виконання його процесуальних обов`язків, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 .
Вирішуючи по суті клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт з чітко встановленим часом, а саме з 07 години до 23 години, суд виходить з наступного.
Як зазначає безпосередньо обвинувачений, він проживає разом з дружиною та батьками, які мають можливість вийти за межі будинку та придбати, в тому числі й для обвинуваченого, продукти харчування та, у разі необхідності, ліки. Також, в умовах цілодобового домашнього арешту, обвинувачений не позбавлений можливості пройти медичне обстеження та лікування, однак повинен отримати для цього дозвіл суду. Доводи захисника про те, що сім`я обвинуваченого потребує його уваги, судом не приймаються, оскільки допомагати батькам та дружині у вихованні сина ОСОБА_6 здатний і в умовах домашнього арешту, адже йому ніхто не обмежував соціальний контакт з членами родини.

Щодо ймовірного працевлаштування обвинуваченого, суд зазначає наступне. Дійсно, обвинувачений є працездатною особою, яка перебуває на утриманні членів своєї сім`ї та в умовах домашнього арешту позбавлений можливості працювати. Однак, суд вважає, що з урахуванням обставин справи, наявності публічного інтересу, таке обмеження є необхідним та виправданим.

Таким чином, ствердження захисника про наявність необхідності для обвинуваченого ОСОБА_6 виходити за межі свого житла у певний період доби судом вважаються не спроможними, у зв`язку з чим в задоволенні даного клопотання слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 176, 177, 181, 183 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволені клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з домашнього арешту на тримання під вартою відмовити.
В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт з чітко встановленим часом, а саме з 07 години до 23 години або особисте зобов`язання відмовити.
Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням наступних обов`язків:
1) прибувати по першому виклику до суду за кожною вимогою;
2) не залишати місце постійного проживання: будинок АДРЕСА_2 цілодобово без дозволу суду;
3) носити електронний засіб контролю.
Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на Слов`янський ВП ГУ НП в Донецькій області.
Строк дії даної Ухвали суду становить 60 днів, тобто до 23 липня 2017 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1