Справа № 130/2057/16-к
Провадження №11-кп/772/254/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2017 року м. Вінниця

Апеляційного суду Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянув «12» січня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000361 від 13 квітня 2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
народженя ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Кам`яногірка
Жмеринського району Вінницької області
українця, громадянина України,
раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
за участю сторін кримінального провадженя:

прокурора: ОСОБА_7
потерпілої: ОСОБА_8
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від «21» жовтня 2016 року,
В с т а н о в и в:
Вироком Жмеринського міськрайонного суду Віницької області від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та йому призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та з покладенням на нього обов`язків.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 6000 грн. за надання правової допомоги та 20000 грн. моральної шкоди.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 10 квітня 2016 року близько 21-00 год. за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 під час сімейної сварки, яка виникла на побутовому ґрунті та неприязних стосунків між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_8 , наніс тілесні ушкодження останній, а саме множинні удари долонями рук по різних частинах тіла та голови. В наслідок цього, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №144, від 27 травня 2016 року, потерпілій ОСОБА_8 було заподіяно: переломи 9-го ребра зліва та гачкоподібної кістки лівої кисті, струс головного мозку, множинні ушиблені крововиливи обличчя, обох кінцівок, голови, вушних раковин, молочних залоз, грудної клітини з обох сторін, обох кистей, нижніх кінцівок, гематоми повік обох очей, підслизові крововиливи обох очей, садна шиї. Переломи 9-го ребра зліва та гачкоподібної кістки лівої кисті не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння, не супроводжувались небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості. Решта ж тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, або незначну стійку втрату працездатності. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №185, від 12 серпня 2016 року вищевикладені тілесні ушкодження виникли від неодноразової дії тупого твердого предмету (предметів).
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 122 КК України, - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Обвинувачений ОСОБА_6 , в своїй апеляційній скарзі, не оспарюючи фактичних обставин кримінального провадження, просить змінити вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2016 року , в частині розміру стягнення з нього моральної шкоди, через невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимоги кримінально процесуального закону. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково, стягнувши з нього моральну шкоду в розмірі 3000 грн., в решті позовних вимог відмовити.
Вимоги свої обвинувачений мотивував тим, що потерпіла відновила своє здоров`я, та виписана з лікарні з повним одужанням, звичайний ритм її життя не порушений, зазначає, що потерпіла має змогу самостійно себе обходити, виконувати домашню роботу. Крім того вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що він не працює, наявність у нього неповнолітньої дочки. Також просив розглядати апеляційну скаргу у його відсутність.
В своїх запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_8 зазначила, що вирок суду щодо ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, стверджуючи, що вимоги, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, що вона не зазнала страждань, разом з тим перебування на стаціонарному лікуванні не свідчить, що настало її повне одужання. Наявність перелому кісток, обмежує роботу лівої руки, часті головні болі, безсоння, почуття страху.
Заслухавши доповідача, потерпілу ОСОБА_8 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та вважають вирок суду першої інстанції законним, думку прокурора, який вважає вирок суду щодо ОСОБА_6 законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги із доповненнями , суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину - є обґрунтованими.
Кримінальне провадження розглядалась відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду тому суд, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи , які ніким не оспорювались.
Згідно з вимогами ч.1 ст.348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий роз`яснив обвинуваченому його суть та з`ясував , чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Відповідно до ч.1 ст.349 КПК України - після виконання дій, передбачених ст.348 цього Кодексу, головуючий з`ясовував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження.
Частиною третьою ст.349 КПК України передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції під час судового провадження порушені не були.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у повному обсязі встановлена судом на підставі свідчень самого обвинуваченого , у якому він повністю визнав себе винуватими.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України є правильною та в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється.
Відповідно до вимог ст. 50 і ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, суд повинен врахувати сукупність тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Суд першої інстанції додержався у даному кримінальному провадженні вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який повністю розкаявся у скоєному злочині, раніше не судимий позитивно характеризується за місцем проживання, крім того обвинувачений є учасником бойових дій , тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.
Цивільний позов судом першої інстанції задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої, відповідно до вимог чинного законодавства. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій , суд першої інстанції вірно врахував положення Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р., зокрема п. 4, який встановлює, що відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а також п. 9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо). Суд першої інстанції вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, вірно взяв до уваги те, що потерпіла зазнала фізичні та душевні страждання, від батька своєї дитини.
За таких обставин ухвалений судом першої інстанції щодо ОСОБА_6 вирок є законним і обгрунтованим, а тому зміні чи скасуванню за поданою апеляційною скаргою обвинуваченого , не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційу скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана до касаційної інстанції на протязі 3-х місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: