АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/612/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилиповичі Бородянського району Київської області, українця, громадянина України, без освіти, неодруженого, який офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21 квітня 2010 року вироком Бородянського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на 8 років з конфіскацією майна, 06.01.2016 року звільнений по відбуттю строку покарання,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту затримання та перебуванням останнього під вартою, а саме з 26 серпня 2016 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, залишено без змін у виді тримання під вартою.

По справі вирішено питання щодо речових доказів та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 витрати, пов`язані із проведенням експертизи вартістю 351 грн., 84 коп.

Не погоджуючись з вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання.
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не врахував, ту обставину, що він визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, сприяв слідству.
Таким чином обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що призначене йому покарання, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та за своїм змістом є дуже суворим у зв`язку з чим вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 маючи не зняту та непогашену судимість у встановленому законом порядку, повторно вчинив тяжкий злочин.

Так, ОСОБА_6 6 серпня 2016 року, приблизно о 1 годині 30 хвилин, перебуваючи у парку імені Т. Шевченка, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 59, помітивши потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , переслідуючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , який тримав в руках мобільний телефон «ASSISTANT AS-5431» вартістю 1981 грн., та вихопив з рук вказаний мобільний телефон з чохлом вартістю 150 грн., сім-картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 30 грн., на рахунку якої було 50 грн., сім-карткою мобільного оператора «Vodafon» вартістю 50 грн. 50 коп., та карткою пам`яті «Micro SD» вартістю 200 грн., після чого, незважаючи на прохання потерпілого повернути згаданий телефон, направився у глиб парку. В цей момент, переслідуючи умисел на повторне викрадення чужого майна, що раптово виник після заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_6 знову підійшов до потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та наказав їм показати, що вони мають ще з цінних речей, і не виявивши таких, вихопив з рук потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Nokia 300 ASHA» вартістю 390 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном останніх на загальну суму 2851 грн. 50 коп. на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна /грабіж/ вчинений повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер суспільної небезпеки ним скоєного, особу обвинуваченого, який має молодий вік, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вказані обставини, тяжкість вчиненого злочину, даних про особу винного, суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування положень ст. 75 КК України, з чим погоджується колегія суддів.

В зв`язку з викладеним вище, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не спростовують наведених висновків суду першої інстанції, та не заслуговують на увагу колегії суддів.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, - з дня обрання йому запобіжного заходу тримання під вартою по день набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, - без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КПК України, зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення в строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 26 серпня 2016 року до набрання вироком законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4