Ухвала
іменем україни
13 грудня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000057 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 30 квітня 2013 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з засудженого на користь ОСОБА_8 85,60 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15 січня 2015 року близько 22 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, відкрито викрав майно потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 250,60 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 червня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати і закрити кримінальне провадження. Вказує на відсутність в діях засудженого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК. В основу вироку суд поклав докази (дані протоколу огляду місця події та показання потерпілого ОСОБА_8 ), які отримані з порушенням вимог процесуального закону. ОСОБА_6 в суді повністю визнав факт викрадення ним лише мобільного телефону та зарядного пристрою, але заперечив, що вчинив вказані дії відкрито, та заперечив викрадення ним іншого майна потерпілого. Тому, на думку захисника, у діях засудженого наявні лише ознаки дрібної крадіжки, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Натомість, зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Залишаючи без задоволення апеляцію захисника ОСОБА_7 , доводи якої є аналогічними доводам її касаційної скарги, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК кваліфіковані правильно.

В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілого ОСОБА_8 , допитаного в порядку ст. 225 КПК, який в деталях розповів про обставини відкритого заволодіння ОСОБА_6 його майном, а також навів перелік викраденого, показання свідка ОСОБА_9 , яка була очевидцем злочину та підтвердила показання потерпілого, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , дані протоколів слідчих дій, а також висновок експерта про вартість викраденого.

Досліджені судом докази є логічними і послідовними, узгоджуються між собою, а тому не викликають у суду сумніву в їх правдивості. Об`єктивних підстав недовіряти цим доказам немає.

Доводи касаційної скарги захисника про недопустимість в якості доказу даних протоколу огляду місця події від 17 січня 2015 року були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані неспроможними. Так, згідно приписів ч. 3 ст. 214 КПК огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Необґрунтованими також є і доводи захисника про порушення права ОСОБА_6 на захист в ході проведення попиту потерпілого в порядку ст. 225 КПК.

Як убачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_8 є особою похилого віку, страждає на захворювання суглобів і не може самостійно пересуватися, у зв`язку з чим ухвалою суду від 11 лютого 2015 року було задоволення клопотання слідчого про допит потерпілого під час досудового розслідування в судовому засіданні.
Оскільки на той момент ОСОБА_6 не було повідомлено про підозру, допит потерпілого у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 225 КПК було проведено без участі сторони захисту.
Таким чином, всебічно та повно перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у відкритому заволодінні чужим майном, вчиненому повторно.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 доводам, у тому числі і тим, на які захисник послалась у касаційній скарзі, й обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 , не встановлено.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3