Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/59/15-к
Провадження №: 1-кп/332/11/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2017 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0002629 за обвинуваченням

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Василівка Запорізької області, з базовою загальною середньою освітою, неодружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:

- 11.01.2017 р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:
Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно придбав у невстановленої в ході досудового слідства особи на ім`я ОСОБА_12 речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта № 1708 від 04.12.2014 р. є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом (марихуаною), маса якого в перерахунку на суху речовину складає 1,8169 г., яку у подальшому зберігав при собі з метою збуту, після чого 02.12.2014 р. близько 15.30 год., перебуваючи поблизу будинку № 31 по вул. Орджонікідзе у м. Запоріжжі, незаконно збув ОСОБА_13 шляхом продажу за 70 грн.

Крім того, ОСОБА_10 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно придбав у невстановленої в ході досудового слідства особи на ім`я ОСОБА_12 речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта № 1750 від 09.12.2014 р. є особливо-небезпечним наркотичним засобом канабісом (марихуаною), маса якого в перерахунку на суху речовину складає 1,0256 г., яку у подальшому зберігав при собі з метою збуту, після чого 08.12.2014 р. близько 14.00 год., перебуваючи в місцях масового перебування громадян, а саме парковій зоні поблизу будинку АДРЕСА_2 , повторно незаконно збув ОСОБА_13 шляхом продажу за 70 грн.

Також ОСОБА_10 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно придбав при невстановлених в ході досудового слідства обставинах речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта № 1757 від 10.12.2014 р. є особливо-небезпечним наркотичним засобом канабісом (марихуаною), маса якого в перерахунку на суху речовину складає 1,1790 г., яку у подальшому зберігав при собі з метою збуту, після чого 09.12.2014 р. близько 15.25 год., перебуваючи в місцях масового перебування громадян, а саме поблизу магазину мережі «АТБ-маркет» по вул. Історичній у м. Запоріжжі, повторно незаконно збув ОСОБА_13 шляхом продажу за 150 грн.

Таким чином, слідчий за погодженням з прокурором дійшли висновку, що ОСОБА_10 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений повторно, в місцях масового перебування громадян.

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні свою вину у висунутому прокурором обвинуваченні не визнав та пояснив, що він деякий час з 2007 р. по 2014 р. вживав наркотичний засіб марихуану, який придбавав у хлопця на ім`я ОСОБА_12 для власного вживання, але збутом наркотиків ніколи не займався. Зі свідком ОСОБА_14 , яка була ініціатором кримінального провадження він незнайомий, вперше побачив її в суді під час допиту. Вважає, що це кримінальне провадження є провокацією з боку працівників міліції за допомогою ОСОБА_13 , який сам вживав наркотики. ОСОБА_10 відомі й інші кримінальні провадження, де за показами саме ОСОБА_13 осіб притягали до відповідальності. Так, у грудні 2014 р. йому почав наполегливо телефонувати ОСОБА_13 з проханням придбати для нього суміш для куріння. З вказаною особою він познайомився за два місці до подій, що відбулись у цій справі, декілька разів вони спільно вживали марихуану. Тривалий час обвинувачений не погоджувався на пропозицію ОСОБА_13 , давав йому контактний телефон ОСОБА_12 , який безпосередньо займається продажем цих засобів. Але, ОСОБА_13 та його жінка продовжували йому телефонувати та вмовляли придбати для них наркотик. Після чергового дзвінка ОСОБА_10 не витримав та погодився на їх пропозицію. Це відбулось у грудні 2014 р., зранку йому у черговий раз з тим самим проханням зателефонував ОСОБА_13 та почав вмовляти придбати марихуану. Після цього обвинувачений зв`язався телефоном з ОСОБА_12 та домовився про зустріч з метою придбання суміші. Десь через півтори години в районі зупинки громадського транспорту «Глазунова» у м. Запоріжжі він зустрівся з ОСОБА_13 , який був зі своєю дружиною. ОСОБА_13 передав йому 70 грн. для купівлі марихуани. ОСОБА_10 пропонував йому піти з ним до безпосереднього продавця, але свідок відмовився. ОСОБА_13 було відомо, що наркотик придбається «з третіх рук». Після цього обвинувачений зателефонував ОСОБА_12 та пішов з ним на зустріч. Біля магазину мережі «АТБ-маркет» вони зустрілись, ОСОБА_10 передав ОСОБА_12 гроші та той пішов за наркотиком у напрямку вул. Тенісної у м. Запоріжжі. З неперевірених джерел ОСОБА_10 відомо, що наркотики ОСОБА_12 придбавав у особи на прізвисько « ОСОБА_15 », який займається їх збутом у Заводському районі м. Запоріжжя. Через годину-півтори ОСОБА_12 повернувся та приніс трав`яну суміш у пакеті із замком zip. Після цього ОСОБА_10 повернувся до магазину «АТБ-маркет», де передав цей пакет ОСОБА_13 , попередньо відсипавши собі частину його вмісту. Потім вони розійшлись, а хвилини через дві обвинуваченого затримали працівники міліції. Під час огляду у присутності начальника СБНОН, оперативного співробітника, слідчого та понятого, були виявлені тільки його особисті речі - гроші у сумі 13 грн., мобільний телефон та сім-карти. Також обвинувачений додав, що під час досудового розслідування у цьому кримінальному проваджені він під наглядом працівників міліції зустрічався з ОСОБА_12 , оперативники після цього слідували за останнім, щоб встановити безпосереднього продавця наркотиків та згодом повідомили, що ця особа працює «під їх прикриттям».

Допитана судом в режимі відео конференції з Запорізьким слідчим ізолятором свідок ОСОБА_14 , дала такі показання. З обвинуваченим ОСОБА_10 вона не знайома, ніколи раніше його не бачила. Від своїх знайомих, прізвища та адреси місць проживання яких вона не знає, їй стало відомо про хлопця на ім`я ОСОБА_16 , який займався збутом наркотичних засобів у Заводському районі м. Запоріжжя. Про це вона повідомила правоохоронні органи, оскільки на той час відчувала злість на свого чоловіка, який на той час відбував покарання у місцях позбавлення волі у зв`язку із вчиненням злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Адресу місця проживання парня на ім`я ОСОБА_16 або будь-які орієнтири місць збуту ним наркотичних засобів, їх вид, свідок назвати не змогла, коли саме вона звернулась до міліції з цього приводу також не пам`ятає. За достовірність цих відомостей вона відповідати не може, оскільки ці повноваження, на її думку, належать міліції. Її попереджали про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинений злочин. Сама вона вживає наркотики з 2009 р. внутрівенно, але у хлопця на ім`я ОСОБА_16 ніколи їх не придбавала. На питання суду про те, чому вона не повідомила міліцію про місця та осіб, де вона особисто або її чоловік придбавали наркотичні засоби, а вказала на незнайомого хлопця на ім`я ОСОБА_16 , ОСОБА_14 відповіді не надала. Також свідок зазначила, що на час вказаних подій вона часто бувала у Заводському районному відділі міліції, оскільки мала ряд порушень закону, крім того, її залучали працівники міліції у якості свідка та понятої. Також вона з`являлась до кримінально-виконавчої інспекції Заводського району, оскільки вироком суду їй було встановлено іспитовий строк після звільнення від відбування покарання за злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. На теперішній час вона має судимості за ст.ст. 307, 309, 185 та 358 КК України, з обліку у наркологічному диспансері її знято.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим він не знайомий. На початку чи у середині грудня 2014 р. у денний час доби близько 13.00 год. він погодився на пропозицію оперативних співробітників Заводського РВ Запорізького МУ УМВС взяти участь у проведені слідчих дій. З вказаними співробітниками пройшов до магазину «АТБ-маркет» по вул. Історичній у м. Запоріжжі. Там був ще один понятий на ім`я ОСОБА_16 та закупний. У їх присутності працівники міліції на вулиці, біля магазину «АТБ» провели огляд закупного, виявили в нього тільки мобільний телефон. Потім цій особі співробітники міліції видали гроші, декілька купюр у загальній сумі близька ста гривень, номінал купюр він не пам`ятає. Після цього закупний пішов у двори будинків та вибув з його поля зору. Факт здійснення закупівлі свідок не бачив, як і факту продажу ОСОБА_10 наркотичних засобів закупному. Повернувся закупний через одну-дві години з двома паперовими згортками; про вміст вказаних згортків свідок необізнаний. Після цього, працівниками міліції був затриманий обвинувачений, у якого вилучили сім-карти. Свідок та другий понятий на ім`я ОСОБА_16 підписували протоколи слідчих дій, які складались працівниками міліції на місці цих подій - на вулиці біля магазину мережі «АТБ-маркет»; кількість протоколів свідок назвати не може. Також ОСОБА_17 пояснив, що тільки один раз брав участь у таких слідчих діях. На той час стосовно нього у Комунарському та Шевченківському РВ ГУМВС України у м. Запоріжжі перебували кримінальні справи; наркотичні засоби він не вживає.

Допитаний під час розгляду справи у якості свідка ОСОБА_18 пояснив, що навесні, восени або на початку зими 2014 р. до нього біля магазину мережі «АТБ-маркет» у Заводському районі м. Запоріжжя - як до перехожого, звернулись працівники міліції з пропозицією бути понятим, на що він погодився. Крім нього у цих діях брали участь ще один понятий та закупний. За магазином вони оглянули закупного, виявили у нього телефон та ключі; скільки видали йому грошей свідок не пам`ятає. Будь-якими пристроями аудіо- чи відеофіксації закупного не оснащували. Один був закупний чи разом із жінкою свідок не пам`ятає. Після видачі грошей, закупний пішов у двори будинків та вони втратили його з поля зору, свідок не бачив з ким він спілкувався, у кого придбавав наркотики. Менш ніж через годину закупний повернувся, вони його знов оглянули на вулиці біля магазину та виявили поліетиленовий пакет, з речовиною схожою на марихуану, декілька грамів. Працівники міліції склали протокол, який свідок підписав. Після цього затримали ОСОБА_10 . Свідок не пам`ятає чи був він у районному відділку міліції з приводу цих подій. Також він пояснив, що наркотичні засоби не вживає, до кримінальної відповідальності не притягався, за своє життя понятим був один раз, серед працівників міліції знайомих немає.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що на початку грудня 2014 р. він двічі був залучений працівниками міліції у якості понятого. Обставини першої закупки він не пам`ятає, а що стосується другої, то на вулиці Глазунова у м. Запоріжжі він був зупинений працівниками міліції з пропозицією бути понятим, він погодився та пройшов з ними до Заводського районного відділу міліції. Там вже перебували другий понятий та ще один чоловік, якого вони у службовому кабінеті на першому поверсі РВ оглянули, виявили в нього телефон та видали гроші. Після цього вони всі разом із працівниками міліції на їх автомобілі приїхали до парку по вулиці Орджонікідзе у Заводському районі м. Запоріжжя. Чоловік, якому видавали гроші, пішов у бік дев`ятиповерхового будинку, через декілька хвилин він зник з поля їх зору, а коли повернувся (хвилин через 15-20), то мав при собі пакет із замком zip з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору. Свідок не бачив, де саме та у кого закупний придбав цей пакет. За словами закупного, він придбав його у хлопця на ім`я ОСОБА_16 . Працівниками міліції у автомобілі складались протоколи, які він та другий понятий підписували. Відеокамерою закупного не оснащували, про це у протоколі не зазначали. Пакет із замком zip з речовиною рослинного походження був опечатаний. З ОСОБА_10 свідок не знайомий, ніколи його не бачив. На момент цих подій він не мав паспорта громадянина України, оскільки втратив його. Працівники міліції не питали у нього документ, який посвідчував би його особу при проведенні вказаних дій. Як перший, так і другий раз він з працівниками міліції, другим понятим та закупним на авто приїздили на вул. Орджонікідзе, а закупний ходив на вул. Історичну у м. Запоріжжі. Перший та другий раз поняті були різні. Незважаючи на те, що проміжок часу між першою та другою оперативними закупками складав шість днів, обставини першої він зовсім не пам`ятає. Також свідок зазначив, що у 2014 р. його притягали до відповідальності за ст. 213 КК України; наркотичні засоби він не вживає.

Свідок ОСОБА_13 , стосовно якого застосовано заходи безпеки, був допитаний судом з дотриманням вимог ч. 9 ст. 352 КПК України: у закритому судовому засіданні за відсутності обвинуваченого та захисника, з наданням останнім права поставити запитання свідку після оголошення його показів.

ОСОБА_13 суду пояснив, що восени 2014 р. він познайомився із ОСОБА_10 через спільного знайомого на ім`я ОСОБА_20 . ОСОБА_10 запропонував разом вжити наркотичні засоби та він погодився на цю пропозицію. Без контролю міліції він один раз придбавав марихуану у обвинуваченого восени 2014 р. за 70 грн. Одного разу на вулиці до нього підійшли працівники міліції з питанням про те, чи відомі йому особи, які здійснюють торгівлю наркотиками у Заводському районі м. Запоріжжя. Він відповів, що знає таку особу, маючи на увазі ОСОБА_10 , та погодився співпрацювати з міліцією. Згоду на співпрацю з міліцією він надав усно. На початку грудня 2014 р. він разом із працівниками міліції тричі провадив оперативні закупки наркотичного засобу марихуани у ОСОБА_10 . Один раз добровільно видавав наркотики та двічі провадив оперативну закупку під контролем. Ці дії провадились вдень. У присутності двох понятих - чоловіків у одному із кабінетів Заводського РВ його оглядали, видавали йому гроші трохи більше 100 грн. щоразу, купюрами по 20 грн. та 50 грн. Ці дії фіксувались відповідними протоколами, які він та поняті підписували. Також працівники міліції видавали йому сумку з відеокамерою, а на воріт його одягу чіпляли мікрофон. Хто вмикав та вимикав ці засоби спостереження та фіксації йому невідомо. Потім він дзвонив ОСОБА_10 , домовлявся з ним про зустрічі, під час яких передавав обвинуваченому гроші, а той кудись ходив та придбавав наркотичний засіб, який потім передавав йому. Марихуана була у пакетах із замком zip або паперових згортках. Також свідок зазначив, що ОСОБА_10 наркотичні засоби не виготовляє, а десь їх придбаває, у кого саме свідку невідомо. Ці наркотики він потім видавав працівникам міліції. ОСОБА_10 при передачі наркотиків відсипав їх частину собі за послугу з продажу, така була між ними домовленість. Перший раз вони зустрічались з обвинуваченим на вул. Фільтровій у Заводському районі м. Запоріжжя, другий раз - на вул. Глазунова біля будинку 20 б та третій раз - біля магазину «АТБ-маркет» по вул. Історичній у м. Запоріжжі. Під час двох закупівель була присутня ще його дівчина, якій не було відомо про проведення слідчих дій, вона випадково брала в них участь. Ця дівчина померла у 2015 році, тому допитати її в суді неможливо.

Також свідок зазначив, що він з 1999 року вживав наркотичні засоби: опіати та марихуану, з цього ж року по теперішній час перебуває на обліку у наркологічному диспансері, але останнім часом наркотики не вживає. Крім того, свідок пояснив, що на час подій у цій справі, а саме у грудні 2014 р. в проваджені Заводського РВ щодо нього перебувало кримінальне провадження, пов`язане із незаконним обігом дисків. Взагалі свідок неодноразово брав участь у слідчих діях, тричі був понятим. В оперативній закупці приймав участь лише у цій справі.

Окрім показань свідків, судом відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України за клопотаннями сторін кримінального провадження також було досліджено й інші докази, а саме:

- витяги про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінальних правопорушень від 02.12.2014 р. та 09.12.2014 р. (а.с. 10-12 т. 4);

- протокол прийняття заяви ОСОБА_14 про вчинене кримінальне правопорушення від 02.12.2014 р. (а.с. 8 т. 4);

- постанова прокурора про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 30.12.2014 р. (а.с. 28 т. 1);

- постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від: 02.12.2014 р., 04.12.2014 р. та 09.12.2014 р. (а.с. 90-92 т. 1). Зі змісту вказаних документів випливає, що досудовим розслідуванням у кримінальному проваджені № 0002629 було встановлено, що на території Заводського району м. Запоріжжя протягом тривалого часу ОСОБА_10 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , займається незаконним зберіганням та збутом особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу (марихуани). Для отримання доказів злочинної діяльності та повного викриття схеми, пов`язаної з незаконним обігом наркотичного засобу, прокурором було прийнято рішення про проведення негласних слідчих дій контролю за вчиненням злочину у формі оперативних закупок, проведення яких було доручено оперативним співробітникам СБНОН Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області;

- постанови старшого слідчого СВ Заводського РВ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_21 від: 02.12.2014 р., 08.12.2014 р. та 09.12.2014 р. про використання під час негласної слідчої (розшукової) дії як плату при придбанні наркотичної речовини канабісу (марихуани) заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів грошових коштів (а.с. 29, 43, 57 т. 1). Прийняття цих процесуальних рішень слідчий у кожному випадку обґрунтовує необхідністю пошуку, фіксації і перевірки під час досудового розслідування відомостей про невстановлену особу на ім`я ОСОБА_16 , який мешкає по АДРЕСА_4 ;

- протоколи огляду грошових коштів, що були проведені оперуповноваженим СБНОН Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_22 у службовому кабінеті Заводського РВ у присутності понятих 02.12.2014 р., 08.12.2014 р. і 09.12.2014 р. У кожному випадку грошові кошти після їх огляду передавались ОСОБА_13 для оперативної закупки (а.с. 30, 33, 45, 48, 59, 62 т. 1);

- протоколи огляду ОСОБА_13 до оперативної закупки, проведені оперуповноваженим СБНОН Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_22 у службовому кабінеті Заводського РВ у присутності понятих 02.12.2014 р., 08.12.2014 р. і 09.12.2014 р. (а.с. 31, 46, 60 т. 1);

- протокол огляду ОСОБА_13 , проведеного 02.12.2014 р. оперуповноваженим СБНОН Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_22 за участю в.о. начальника СБНОН ОСОБА_23 у присутності понятих біля будинку № 31 по вул. Орджонікідзе у м. Запоріжжі; під час огляду ОСОБА_13 добровільно видав полімерний пакет із замком zip з речовиною сіро-зеленого кольору рослинного походження та пояснив, що вказаний пакет він придбав у малознайомого хлопця на ім`я ОСОБА_16 біля будинку № 31 по вул. Орджонікідзе за 70 грн. (а.с. 32 т. 1);

- протокол огляду ОСОБА_13 від 08.12.2014 р., проведеного оперуповноваженим СБНОН Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_22 за участю в.о. начальника СБНОН ОСОБА_23 у присутності понятих біля будинку № 20 б по вул. Історичній у м. Запоріжжі; під час огляду ОСОБА_13 добровільно видав полімерний пакет із замком zip з речовиною сіро-зеленого кольору рослинного походження та пояснив, що вказаний пакет він придбав у малознайомого хлопця на ім`я ОСОБА_16 біля будинку АДРЕСА_2 за 70 грн. (а.с. 47 т. 1);

- протокол огляду ОСОБА_13 , проведеного 09.12.2014 р. оперуповноваженим СБНОН Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_22 за участю в.о. начальника СБНОН ОСОБА_23 у присутності понятих біля будинку № 22 по вул. Історичній у м. Запоріжжі; під час огляду ОСОБА_13 добровільно видав паперовий пакет з речовиною сіро-зеленого кольору рослинного походження та пояснив, що вказаний пакет він придбав у малознайомого хлопця на ім`я ОСОБА_16 біля будинку № 22 по вул. Історичній за 150 грн. (а.с. 61 т. 1);

- протоколи про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативних закупок від: 02.12.2014 р. (а.с. 95 т. 1), 08.12.2014 р. (а.с. 96 т. 1), 09.12.2014 р. (а.с. 97 т. 1);

- протоколи за результатами проведення аудіо -, відеоконтролю особи від 08.12.2014 р. та 10.12.2014 р. з додатками на оптичних дисках DVD-R 240 (а.с. 98, 99, 166, 167 т. 1); відеозаписи з вищевказаних дисків було переглянуто в судовому засіданні;

- висновок експерта № 1708 від 04.12.2014 р., згідно з яким надана на експертизу суха подрібнена речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 1,9125 г. (добровільно видана 02.12.2014 р. ОСОБА_13 ) є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом (марихуаною), маса якого в перерахунку на суху речовину складає 1,8169 г.(а.с. 37-40 т. 1);

- висновок експерта № 1750 від 09.12.2014 р., згідно з яким надана на експертизу суха подрібнена речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 1,0796 г. (добровільно видана 08.12.2014 р. ОСОБА_13 ) є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом (марихуаною), маса якого в перерахунку на суху речовину складає 1,0256 г.(а.с. 52-55 т. 1);

- висновок експерта № 1757 від 10.12.2014 р., згідно з яким надана на експертизу суха подрібнена речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 1,2411 г. (добровільно видана 09.12.2014 р. ОСОБА_13 ) є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом (марихуаною), маса якого в перерахунку на суху речовину складає 1,1790 г.(а.с. 65-68 т. 1);

- протокол затримання від 09.12.2014 р., відповідно до якого старшим слідчим СВ Заводського РВ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_21 поблизу магазину «АТБ-маркет» по вул. Історичній, 22 о 15.40 год. було затримано ОСОБА_10 , як особу, підозрювану у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (а.с. 72-74 т. 1);

- протокол огляду грошових коштів, вилучених у ОСОБА_10 під час затримання (а.с. 85-86 т. 1);

- постанови старшого слідчого СВ Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про залучення речових доказів від 11.12.2014 р. (а.с. 70, 83, 87 т. 1).

Надані стороною обвинувачення п`ять паперових конвертів у якості речових доказів - особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу (марихуани), не були досліджені судом у зв`язку із тим, що у матеріалах кримінального провадження міститься акт від 29.10.2015 р., складений уповноваженою комісією з працівників Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області щодо знищення вказаних речових доказів на підставі вироку суду від 30.04.2015 р. (а.с. 222 т. 1).

Аналізуючи показання обвинуваченого і свідків, а також надані сторонами кримінального провадження відповідно до ч. 2 ст. 22 та ч. 3 ст. 26 КПК України докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Під час розгляду справи встановлено, що прокурором в основу обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 307 КК України покладено фактичні дані, отримані в результаті негласних слідчих дій - контролю за вчиненням злочину у формі оперативних закупок, проведених 02.12.2014 р., 08.12.2014 р. і 09.12.2014 р., дві з яких - 08.12.2014 р. і 09.12.2014 р. супроводжувались аудіо-, відео контролем особи.

Стороною захисту під час судового розгляду було заявлено про визнання постанов прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативних закупок недопустимими як докази через порушення органом досудового розслідування норм КПК України.

Перевіряючи вказані доводи, суд керується наступним.

Верховний Суд України у постанові від 16.03.2017 р. за результатами розгляду справи № 5-364кс16 дійшов правового висновку, який підлягає застосуванню у цій справі.

Так, ВСУ зауважив, що згідно з ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Частинами 11, 12 статті 290 КПК України передбачено, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Отже, з вищенаведених положень кримінального процесуального закону випливає, що невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. При цьому, відкриттю, окрім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів.

Чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який згідно з частиною дванадцятою статті 290 КПК, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.

Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі. Так, ЄСПЛ у рішенні у справі «Куопіла проти Фінляндії» від 27.07.2000 р. зауважив, що відсутність допуску сторони захисту до доказу може порушити принцип рівності сторін, а також право на змагальний процес (заява № 27752/95, п. 38).

Частина дванадцята статті 290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обов`язку щодо відкриття матеріалів, яка полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах. Так, невідкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їх доказову базу, що, в свою чергу, може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Незважаючи на те, що прокурору у цій справі від початку досудового розслідування було відомо про наявність постанов про проведення контролю за вчиненням злочину і ці матеріали перебували у його розпорядженні, доступ до них обвинуваченому і захиснику в порядку ст. 290 КПК України наданий не був. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про вказані рішення, їх розсекречення було проведено тільки у вересні 2016 р., а долучені вони до матеріалів кримінального провадження у листопаді 2016 р. - на стадії судового розгляду і за клопотанням захисника.

За таких обставин відомості, що містяться у постановах прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 02 грудня, 04 грудня і 09 грудня 2014 р., визнаються судом недопустимими як докази у цій справі.

Перевіряючи інші доводи сторони захисту щодо дотримання норм кримінального процесуального закону органом досудового розслідування під час організації і проведення негласних слідчих розшукових дій, суд погоджується із тим, що в порушення вимог ч. 6 ст. 246 КПК України (в редакції станом на грудень 2014 р.) та пп. 3.4.1, 3.4.2. п. 3.4. Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України 16.11.2012 № 114/1042/516/1199/936/1687/5, не було складено мотивоване доручення оперативному підрозділу щодо проведення негласної слідчої дії у вигляді окремого процесуального документа з відповідним обґрунтуванням прийняття такого рішення. Вказівка на це у постановах прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину не може свідчити про дотримання органом досудового розслідування зазначених вище норм кримінального процесуального законодавства.

Що стосується рішень про використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів грошових коштів під час оперативних закупок (а.с. 29, 43, 57 т. 1), то приймались вони в порушенням вимог ч. 1 ст. 273 КПК України не уповноваженою на те особою слідчим, незважаючи на те, що законом чітко встановлене право керівника органу досудового розслідування або прокурора на прийняття таких рішень.

Крім того, прокурором не надано суду будь-яких фінансових документів, що підтверджують законність походження грошей, які були використані для проведення оперативної закупівлі, а додатки до протоколів огляду грошових коштів (а.с. 33, 48, 62 т. 1) оформлені з порушенням вимог ч. 3 ст. 105 КПК України, а саме не засвідчені підписами працівника міліції та інших осіб, які брали участь у виготовленні цих додатків.

Як вже було зазначено судом, негласні слідчі дії у формі оперативних закупок 08 грудня та 09 грудня 2014 р. супроводжувались аудіо-, відеоконтролем особи. Прокурором суду надано протоколи за результатами вказаної слідчої дії від 08 грудня та 10 грудня 2014 р. (а.с. 98, 99 т. 1) з відповідними додатками (а.с. 166, 167 т. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 260 КПК України аудіо-, відеоконтроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без її відома на підставі ухвали слідчого судді, якщо є достатні підстави вважати, що розмови цієї особи або інші звуки, рухи, дії, пов`язані з її діяльністю або місцем перебування тощо, можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування.

Зі змісту наданих прокурором постанов випливає, що аудіо-, відеоконтроль особи 08 грудня та 09 грудня 2014 р. провадився на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 р.

Незважаючи на зауваження сторони захисту, прокурором не було надано суду копії вказаної ухвали, клопотання про дослідження цих документів стороною обвинувачення також не заявлялось. Крім іншого, захисник з цього приводу зауважив, що доступ до цих документів відповідно до ст. 290 КПК України не був наданий стороні захисту ні під час досудового розслідування, ні в суді.

У зв`язку із викладеним суд позбавлений можливості перевірити і достовірно встановити, які конкретно негласні слідчі (розшукові) дії були санкціоновані слідчим суддею, щодо якої особи, на який строк та чи діяли правоохоронні органи у межах та у спосіб, передбачених цими судовими рішеннями. За таких обставин суд не може з достатньою повнотою і достовірністю з`ясувати правові підстави та порядок застосування заходів, які тимчасово обмежували конституційні права та свободи обвинуваченого, що становить основний критерій допустимості результатів негласної слідчої (розшукової) дії як джерела доказів у справі.

В цьому випадку для оцінки допустимості доказів злочинної діяльності ОСОБА_10 , отриманих в ході здійснення негласних слідчих (розшукових) дій, суд враховує, що ЄСПЛ у рішенні у справі «Мирилашвілі проти Росії» від 11 грудня 2008 р. висловив абсолютно чітку позицію, відповідно до якої у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх (заява № 6293/04, п. 200).

За таких обставин, ненадання стороною обвинувачення судових рішень, якими було санкціоноване проведення аудіо-, відеоконтролю особи, позбавило суд можливості встановити, чи у відповідності до вимог кримінального процесуального закону були проведені вказані негласні слідчі дії стосовно обвинуваченого. Отже, суд не може покласти в основу вироку отримані в результаті цих дій протоколи та додатки до них, тому визнає їх недопустимими на підставі ст. 87 КПК України.

Оцінюючи показання допитаних під час судового розгляду свідків обвинувачення - ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , суд виходить з такого.

Під час судового розгляду встановлено, що вказані особи органом досудового розслідування були залучені в якості понятих до участі у проведенні оперативних закупок.

З наданих стороною обвинувачення протоколів огляду випливає, що ОСОБА_18 брав участь у цих діях тричі: 02, 08 і 09 грудня 2014 р., ОСОБА_19 двічі: 02 та 08 грудня 2014 р., а ОСОБА_17 один раз 09 грудня 2014 р. Крім того, у протоколах зазначено, що огляд ОСОБА_13 і грошових коштів, виданих йому для здійснення закупок, кожного разу провадився у службовому кабінеті Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області.

Але, допитаний безпосередньо судом свідок ОСОБА_18 пояснив, що тільки один раз брав участь у оперативній закупці. Всі процесуальні дії щодо огляду, складання та підписання протоколів слідчих дій провадились на вулиці, а не у відділі міліції.

Свідок ОСОБА_19 суду повідомив, що двічі йому довелось брати участь у оперативній закупці. Другий раз закупного та гроші оглядали у службовому кабінеті відділу міліції, а протокол добровільної видачі закупним наркотичного засобу складали у автомобілі працівників міліції. Щодо обставин першої оперативної закупки свідок нічого суду пояснити не зміг, мотивуючи тим, що її обставини він взагалі не пам`ятає, незважаючи на незначний проміжок часу між цими діями тривалістю у шість днів.

Крім того, свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 під час їх допиту у судовому засіданні зазначили про те, що ОСОБА_13 після його огляду та отримання грошових коштів виходив із поля їх зору, так як заходив у двори будинків. Факту придбання ОСОБА_13 наркотичного засобу у будь-якої особи, у тому числі - ОСОБА_10 , жоден із вказаних свідків не бачив. Кожен із них зазначав, що через деякий час ОСОБА_13 повертався до них із пакетом, який містив суміш рослинного походження, та передавав цей пакет працівникам міліції.

За таких обставин, судом достовірно встановлені протиріччя між показами свідків та задокументованими фактичними даними за результатами слідчих дій, у яких вони брали участь. Більш того, жоден зі свідків, які були запрошені працівниками міліції з метою засвідчення фактів незаконного збуту наркотичного засобу, не бачили факту придбання ОСОБА_13 наркотиків, оскільки ця особа виходила з поля їх зору на деякий час. Факту здійснення продажу ОСОБА_10 наркотичного засобу також жоден зі свідків не підтвердив. Враховуючи викладене, показання свідків обвинувачення не можуть бути взяті до уваги судом при ухвалені вироку.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, здобутих під час проведення негласних слідчих дій внаслідок підбурювання обвинуваченого працівниками правоохоронних органів до вчинення злочину, суд виходить з такого.

Вимогами ч. 3 ст. 271 КПК України передбачено, що під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, як би слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Раманаускас проти Литви», у випадку, коли підсудний заявляє про підбурювання його до вчинення злочину, національний суд повинен ретельно перевірити матеріали кримінальної справи, оскільки з метою забезпечення права на справедливий судовий розгляд справи в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції всі докази, отримані внаслідок підбурювання з боку поліції, мають визнаватися недопустимими (заява № 74420/01, п. 60).

ЄСПЛ у своїй практиці виробив загальний принцип, який відноситься до гарантій справедливого розгляду справи в контексті техніки негласних розслідувань, що використовуються для боротьби з торгівлею наркотичними засобами. Загальний зміст цього принципу зводиться до того, що суспільні інтереси не можуть виправдовувати використання доказів, що отримані внаслідок провокації правоохоронних органів (рішення у справах: «Веселов та інші проти Росії» від 2 жовтня 2012 р., заяви №№ 23200/10, 24009/07 і 556/10; «Баннікова проти Росії» від 4 листопада 2010 р., заява № 18757/06; «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 р., заява № 74420/01).

Відповідно до практики ЄСПЛ усі докази, отримані внаслідок провокації правоохоронних органів, слід визнавати недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд, що закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «Баннікова проти Росії»). Аналогічне положення закріплено ч. 1 ст. 87 КПК України.

Визначення провокації наведене у рішенні ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви», заява № 74420/01, п. 55: «підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», п. 38)».

Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів ЄСПЛ виробив критерії, а саме: a) змістовний критерій; b) процесуальний критерій (рішення у справі «Баннікова проти Росії»).

При цьому під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність в суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

Розкриваючи змістовний критерій, ЄСПЛ відзначає, що, по-перше, держава повинна мати у своєму розпорядженні конкретні та об`єктивні свідчення, що підтверджують вчинення обвинуваченим конкретних кроків на вчинення діяння, за яке він в подальшому переслідується. При цьому відповідно до вимог ЄСПЛ будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу (рішення у справах: «Баннікова проти Росії», «Веселов та інші проти Росії», «Ваньян проти Росії»).

По-друге, як зазначає ЄСПЛ стосовно змістовного критерію, будь-яка інформація, отримана внаслідок негласної діяльності, має відповідати вимозі щодо того, що слідство має проводитись в цілому у пасивній манері. Таке виключає, зокрема, будь-які дії, що можуть бути розтлумачені, як вплив на обвинуваченого з метою вчинення ним злочину, як то - прояв ініціативи в контактах, повторна пропозиція, наполегливі нагадування тощо (рішення у справах: «Баннікова проти Росії», «Веселов та інші проти Росії»).

Під час судового розгляду встановлено, що кримінальне провадження № 0002629 було розпочато на підставі заяви ОСОБА_14 від 02.12.2014 р., яка повідомила правоохоронні органи про те, що малознайомий хлопець на ім`я ОСОБА_16 , віком 30-35 років займається збутом наркотичного засобу - марихуани у Заводському районі м. Запоріжжя, а також надає своє житло для його вживання стороннім особам (а.с. 8, 10 т.4).

Допитана безпосередньо судом свідок ОСОБА_14 пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_10 вона незнайома, ніколи раніше його не бачила, щодо місця його проживання та збуту ним наркотиків вона необізнана. Незважаючи на те, що у 2014 році вона вживала наркотичні засоби, особисто у ОСОБА_10 їх жодного разу не придбавала. Джерело інформації про хлопця на ім`я ОСОБА_16 , який здійснював торгівлю наркотиками у Заводському районі м. Запоріжжя, про якого вона повідомила правоохоронні органи, ОСОБА_14 назвати не змогла.

Вимогами ч. 1 ст. 271 КПК України встановлено, що контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин.

ЄСПЛ у рішенні у справі «Ваньян проти Росії» від 15 грудня 2005 р., перевіряючи наявність порушення ст. 6 Конвенції зазначив, що не було доказів того, що… у міліції були підставі підозрювати заявника у розповсюджені наркотиків. Просте твердження працівників міліції про те, що вони мали інформацію про причетність заявника до розповсюдження наркотиків, яке не було перевірене судом, не може прийматись до уваги (заява № 53203/99, п. 49).

Незважаючи на вказані обставини та відсутність у матеріалах кримінального провадження будь-якої інформації щодо вжитих заходів по ідентифікації особи на ім`я ОСОБА_16 , встановлення місць та інших обставин здійснення цією особою збуту наркотичних засобів, отриманої і зафіксованої у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, без проведення оперативно-розшукових заходів, прокурором були прийняті рішення про контроль за вчиненням злочину у формі оперативних закупок.

Також суд зауважує, що приймаючи такі рішення, прокурор не послався на обставини, які свідчили б про відсутність провокування особи на вчинення злочину, як це передбачено ч. 7 ст. 271 КПК України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що об`єктивних підстав підозрювати ОСОБА_10 у протиправній діяльності у працівників правоохоронних органів на момент прийняття рішення про проведення негласних слідчих дій не було.

Крім того, суд враховує, що за показаннями обвинуваченого свідок ОСОБА_13 разом зі своєю дружиною у грудні 2014 р. почали наполегливо телефонувати йому та вмовляли придбати для них наркотичний засіб, що, на його думку, свідчить про підбурювання до вчинення злочину. Він ніколи не займався збутом наркотиків, а через наполегливість дій ОСОБА_13 погодився придбати для нього наркотичний засіб у третьої особи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 зокрема пояснив, що він був закупним під час оперативних закупок наркотичного засобу у ОСОБА_10 , оскільки повідомив працівникам міліції, що обвинувачений здійснює торгівлю наркотиками та погодився співпрацювати з ними. 02.12.2014 р., 08.12.2014 р. і 09.12.2014 р. він телефонував обвинуваченому та просив його придбати марихуану. Після того, як ОСОБА_10 погоджувався, він отримував від працівників міліції гроші для оперативної закупки та йшов з ним на зустріч, під час якої передавав обвинуваченому гроші. ОСОБА_10 з грошима кудись ходив та через деякий час повертався із наркотичним засобом.

Таким чином, ОСОБА_13 підтвердив покази обвинуваченого з того приводу, що ініціатива збуту наркотиків належала йому, а ОСОБА_10 діставав їх через свого знайомого, який отримував їх від справжнього продавця, особу якого працівникам міліції встановити не вдалося.

Вказані обставини також підтверджуються тим, що грошові кошти, видані свідку ОСОБА_13 для здійснення оперативної закупки наркотичного засобу, не були вилучені у жодної особи, у тому числі ОСОБА_10 , за результатами проведення негласних слідчих дій.

За таких обставин, судом достовірно встановлено, що ініціатива збуту наркотичного засобу 02.12.2014 р., 08.12.2014 р. і 09.12.2014 р. належить ОСОБА_13 , який діяв за вказівками працівників міліції. Кожного разу ОСОБА_13 був запрошений співробітниками міліції і, після отримання грошей для закупки наркотичних засобів, ініціював їх збут ОСОБА_10 , тобто впливав на обвинуваченого, схиляючи його до вчинення протиправних дій.

Наведене вище не дає підстав вважати, що злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_10 , був би вчинений без втручання агента (покупця). Хоча оперативна закупка і була проведена приватною особою ОСОБА_13 під прикриттям, організували та контролювали її здійснення правоохоронні органи.

Добровільність згоди ОСОБА_13 на співпрацю із правоохоронними органами також ставиться судом під сумнів через наявність на той момент в проваджені Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області кримінального провадження щодо нього.

Одночасно суд звертає увагу на те, що завданнями правоохоронних органів відповідно до Законів України «Про міліцію», «Про прокуратуру», які діяли на час подій у цій справі, було запобігання правопорушенням та їх припинення, розкриття та виявлення кримінальних правопорушень, а також здійснення належного прокурорського нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство.

Між тим, під час розгляду справи встановлено, що після проведення оперативної закупки 02.12.2014 р. і виявлення кримінального правопорушення, працівники міліції не затримали ОСОБА_10 , а повторно провели оперативні закупки наркотичного засобу 08.12.2014 р. і 09.12.2014 р., що відповідно до практики ЄСПЛ є неприпустимим.

Отже, в порушення законодавства, працівники правоохоронних органів не тільки своєчасно не припинили кримінальне правопорушення та не вжили заходів для його оперативного розкриття у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, а, організувавши 08.12.2014 р. і 09.12.2014 р. повторні оперативні закупки, спровокували певні дії обвинуваченого за відсутності підстав вважати, що їх було б вчинено ОСОБА_10 без їхнього втручання.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином суд вважає доведеним, що провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 було порушено за відсутності об`єктивної підозри у вчиненні злочину, а під час здійснення оперативних заходів органи досудового розслідування не виявляли необхідної пасивності, отже - відносно нього була здійснена провокація з боку правоохоронних органів, оскільки суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_10 було б вчинено злочин без втручання з боку правоохоронних органів.

Оцінивши докази, надані сторонами кримінального провадження у їх сукупності, суд дійшов висновку, що покладені в основу обвинувачення докази є недопустимими, оскільки зібрані з порушенням вимог КПК України, а також про те, що в цьому випадку мала місце провокація злочину.

Отже, за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_10 слід визнати невинуватим та виправдати, у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз у цій справі підлягають компенсації за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, суд вважає за необхідне вирішити питання про скасування арешту майна, яке належить обвинуваченому.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, крім речових доказів наркотичних засобів, стосовно яких у матеріалах справи є акт про їх знищення (а.с. 222 т. 1).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_10 визнати невинуватим та виправдати за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати на залучення експерта під час досудового розслідування компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 11.12.2014 р. на тимчасово вилучене майно ОСОБА_10 : мобільний телефон LG KF 300, IMEI: НОМЕР_1 в корпусі рожевого кольору без сім-карти та карти пам`яті, три сім-карти оператора «Life» та чотири сім-карти оператора «Київстар», а також грошові кошти у загальній сумі 13 (тринадцять) грн., скасувати.

Речові докази: мобільний телефон LG KF 300, IMEI: НОМЕР_1 в корпусі рожевого кольору без сім-карти та карти пам`яті, три сім-карти оператора «Life» та чотири сім-карти оператора «Київстар», передані до камери схову Заводського РВ Запорізького МУ ГУМС України у Запорізькій області, повернути ОСОБА_10 як власнику цього майна.

Речовий доказ - грошові кошти у загальній сумі 13 (тринадцять) грн., передані до УМЗ ГУМВС України в Запорізькій області, повернути ОСОБА_10 як власнику цього майна.

Речові докази: два оптичних носія інформації DVD-R, залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. На вирок суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1