Справа № 303/3841/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.05.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/207/17 за апеляційними скаргами прокурора Мукачівської місцевої прокуратури та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2017.
Цим вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, із середньою освітою, не одружений, не судимий, визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.121 та ч.1 ст.115 КК України та виправданий через недоведеність його вини у вчиненні кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 - тримання під вартою скасовано та звільнено його з-під варти в залі суду.
Речові докази: биту ухвалено знищити, одяг ОСОБА_6 ухвалено передати за належністю.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене за таких обставин.
Так, 03.02.2016, близько 22 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на вулиці біля будинку по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, вступив у сварку з ОСОБА_10 та його співмешканкою ОСОБА_11 .. У ході сварки ОСОБА_6 , з метою спричинити тілесні ушкодження, пройшов до будинковолодіння по АДРЕСА_3 , звідки взяв дерев`яну палицю та повернувся на місце сварки, де умисно, дерев`яною палицею наніс ОСОБА_11 один удар в область спини. Оцінивши протиправні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 відчули загрозу їх життю й здоров`ю та втекли у двір будинковолодіння ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 ,
а ОСОБА_6 погнався за ними. У кімнаті вказаного будинку, ОСОБА_6 продовжив сварку з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під час якої, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, умисно завдав дерев`яною палицею декілька ударів ОСОБА_11 по лівій нозі та декілька ударів в область голови, чим спричинив їй тілесні ушкодження у виді забійної рани в чоло-тім`яній гомілці справа, синець у правій орбітальній області, закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку першого ступеню, множинні переломи кісток черепа тім`яної кістки справа та потиличної зліва з переходом на основу черепа, субдуральну гематому справа з лівобічною пірамідною мікросимптоматикою, ангіопатію судин сітківки на обох очах, лівобічний гострий отит (баротравма), закритий перелом медіальної кісточки лівої гомілки без зміщення та перелом нижньої третини малогомілкової кістки без зміщення, забій лівого ліктьового суглобу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення.
Крім того, органом досудового розслідування, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за таких обставин.
03.02.2016, близько 22 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на вулиці біля будинку по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, вступив у сварку з ОСОБА_10 та його співмешканкою ОСОБА_11 .. У ході сварки ОСОБА_6 , з метою спричинити тілесні ушкодження, пройшов до будинковолодіння по АДРЕСА_3 , звідки взяв дерев`яну палицю та повернувся на місце сварки, де умисно, дерев`яною палицею наніс ОСОБА_11 один удар в область спини. Оцінивши протиправні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відчули загрозу їх життю й здоров`ю, і втекли у двір будинковолодіння ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_6 погнався за ними. У кімнаті цього будинку, ОСОБА_6 продовжив сварку з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , під час якої, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, дерев`яною палицею наніс побої ОСОБА_11 .. У цей час, ОСОБА_10 став перешкоджати ОСОБА_6 наносити побої, намагався покликати на допомогу сусідів, і тоді ОСОБА_6 умисно, з метою позбавити життя, завдав дерев`яною палицею множинні удари ОСОБА_10 у різні частини голови, тобто життєво-важливий орган, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді: тупої травми голови; відкриту черепно-мозкову травму, уламкові переломи склепіння черепа; субарахноїдальний крововилив з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку; скальповану рану голови по всій площі потиличної, тім`яної та частково правої і лівої скроневої та частково чолових областей; забійну рану веретеноподібної форми у правій чоловій області голови з переходом на волосяну частину; гематому в правій орбітальній області; синець округлої форми у виличній області з ліва, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення. Від спричинених ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_10 помер на місці.
В апеляційній скарзі, прокурор просить вирок суду від 03.01.2017 - скасувати в зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України - 8 років позбавлення волі; а за ч. 1 ст. 115 КК України 11 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначити йому остаточне покарання у виді 14 років позбавлення волі. Указує, що належними та допустимими доказами підтверджено те, що ОСОБА_6 взяв із коридору будинку ОСОБА_12 дерев`яну палицю «биту» та пройшов із нею до будинку ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , зайшов у кімнату, де знаходились ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 в одній руці тримав мобільний телефон з увімкненим ліхтарем, а в іншій палицю, якою став наносити удари по ногам ОСОБА_11 та голові, від яких остання втратила свідомість. У цей час, ОСОБА_10 став перешкоджати ОСОБА_6 наносити побої ОСОБА_11 , направився до виходу щоб покликати сусідів на допомогу, і коли виходив із кімнати, тоді ОСОБА_6 завдав йому дерев`яною палицею множинні удари в різні частини голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження від яких останній на місці помер. Зазначені обставини повністю підтверджуються здобутими в ході досудового розслідування та судового розгляду доказами, а саме: протоколом заяви ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця події та трупа та фототаблицею до них; протоколом огляду місця події в будинку по АДРЕСА_3 ; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10/205 від 25.05.2016; показаннями потерпілої ОСОБА_11 ; показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; висновком судово-медичної експертизи №71/2016 від 14.03.2016, трупа ОСОБА_10 ; висновком судово-медичної експертизи №17/2016 від 20.04.2016 потерпілої ОСОБА_11 ; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10/205 віл 25.05.2016; висновками судово-імунологічної експертизи №124-126; висновком судово-психіатричної експертизи №51. Суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини, постановив незаконний та необґрунтований вирок, у якому виклав висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи, прийнявши рішення про виправдання особи, яке не ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, не взяв до уваги докази, які могли вплинути на його рішення, а упереджено, невмотивовано обґрунтував своє рішення на доказах, які спростовані в ході судового розгляду.
Постановляючи незаконний вирок суд, не взяв до уваги нові фактичні обставини, встановлені в ході судового розгляду щодо часу вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, а саме, що ці злочини вчинені 04.02.2016 у період з 01 до 06 години, та явно упереджено, діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не даючи можливості прокурору змінити обвинувачення щодо нових фактичних обставин, взяв до уваги тільки показання обвинуваченого (які є способом його захисту), свідка ОСОБА_16 та експерта ОСОБА_17 для обґрунтування прийнятого ним рішення. Зокрема, надуманими є доводи суду, що показання свідка ОСОБА_18 забезпечують обвинуваченому повне алібі. При допиті в ході судового розгляду цей свідок показав, що бачив ОСОБА_6 вдома 03.02.2016 близько 21 год. 30 хв., а не в 22 год., як вказав суд у вироку. У судовому засіданні встановлено, що дійсно ОСОБА_6 приблизно у вказаний свідком час приходив до себе додому, взяв 3 літра вина, і з ним знову пішов
до будинку ОСОБА_12 , який знаходиться поряд, що зайняло незначний час. Однак свідок ОСОБА_18 у своїх показаннях не ствердив, що обвинувачений ОСОБА_6 знаходився в полі його зору з 21 год. 30 хв.- 03.02.2016 до моменту виявлення мертвим потерпілого ОСОБА_10 , у зв`язку з чим його покази не забезпечують алібі обвинуваченому ОСОБА_6 , на що послався суд у вироку. Суд однобічно, упереджено та незаконно оцінив показання потерпілої ОСОБА_11 , а також невмотивовано не визнав їх доказом. У своїх показаннях, ОСОБА_11 прямо та переконливо вказала на ОСОБА_6 , як особу, яка в ніч з 03 на 4 лютого 2016 року спричинила їй та потерпілому ОСОБА_10 удари видовженим предметом. При невизнанні цих показань доказом, суд голослівно вказав на те, що вони містять протиріччя щодо місця, часу, обстановки, знаряддя вчинення злочину, та що вони суперечать поясненням судмедексперта про спричинення тілесних ушкоджень і настання смерті ОСОБА_10 03.02.2016, близько 22 год.. Такі висновки суду є надуманими, неконкретизованими та упередженими, оскільки потерпіла ОСОБА_11 у ході допиту не конкретизувала час спричинення ОСОБА_6 їй та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, так як годинника чи іншого показчика часу не мала, а тому про час нанесення їм побоїв ОСОБА_6 вказала приблизно, тобто в ніч з 03 на 4 лютого 2016 року. Щодо предмету, яким ОСОБА_6 наносив побої, вона вказувала на палицю чи арматуру, тобто видовжений предмет. Однак, ОСОБА_11 чітко вказала, що ці події відбувались в кімнаті будинку ОСОБА_10 , і вона чітко впізнала ОСОБА_6 , оскільки бачила його обличчя, яке він освітлював ліхтарем зі свого телефону, та чула його голос, який добре розпізнала. Також суд, зазначаючи у вироку, що ОСОБА_6 у вказаний в обвинуваченні час не міг спричинити ОСОБА_10 тілесні ушкодження, жодним чином не мотивував та не спростував покази потерпілої ОСОБА_11 про спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень особисто їй, і цей факт залишений судом поза увагою. Крім того, суд, упереджено, діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , без будь-яких доказів, взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що його кров попала на биту коли він її виривав від ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які нібито бились вечором 03.02.2016 у будинку останнього. Такі показання обвинуваченого є вигаданими та спростовані допитаними в суді свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_19 .. Однак, суд жодним чином не мотивував у вироку, чому не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_19 , які заперечили факт того, що ОСОБА_6 виривав биту. Під час допиту ці свідки прямо конкретизували, що про місцезнаходження палиці «бити», ОСОБА_6 питав саме в ОСОБА_12 , і той пояснив йому, що вона в коридорі їх будинку. ОСОБА_6 , після того як довідався про місцезнаходження «бити» ліг спати в них дома, але вночі прокинувся, вийшов із будинку, а надалі повернувся й знову в них ліг спати. Також, суд не дав жодної оцінки тому, що ОСОБА_6 у ході досудового розслідування, при відборі пояснень та при допиті його як підозрюваного, у присутності захисника ОСОБА_7 , визнавав факт спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які встановлені судово-медичними експертизами, детально розповідав про мотиви та обставини їх спричинення, цей протокол вони прочитали та підписали. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтвердили, що такі показання ОСОБА_6 давав на досудовому розслідуванні, без застосування до нього насильства. Не взяв до уваги суд і ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 не заперечив та жодним доводом не спростував показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_12 і при їх одночасному допиті в суді відмовився давати показання на питання прокурора, щодо показань даних цими особами в суді, які повністю спростовують його показання, і підтверджують вину
у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також у нього не виникло жодних запитань до вказаних осіб. Крім того, суд, посилаючись у вироку на показання судмедексперта ОСОБА_17 , не дав жодної оцінки висновку цього експерта судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 № 71/16, яким констатовано, що смерть ОСОБА_10 настала від тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що небезпечні для життя в момент їх спричинення й по давності виникнення можуть вкладатися в час події, тобто 22 год. - 03.02.2016 та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Аналогічно, суд не дав жодної оцінки висновку судово-медичної експертизи №17/2016 від 20.04.2016, щодо потерпілої ОСОБА_11 , яким констатовано, що виявлені в неї тілесні ушкодження виникли внаслідок завдання ударів дерев`яною битою чи подібним предметом і по давності виникнення можуть вкладатися в дату події, що мала місце саме 03.02.2016, при цьому суд не мотивував у вироку чому не взяв до уваги час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим. Однак допитаний у судовому засіданні судмедексперт ОСОБА_20 показав, що смерть ОСОБА_10 могла настати не більше ніж за 18 год. до моменту огляду трупа, тобто не раніше 06 год. - 04.02.2016, а з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий міг прожити близько 10 хв., на протязі яких він міг вчиняти незначні рухові дії, пересуватися, змінювати положення тіла. Без жодних мотивів судом першої інстанції відхилено клопотання прокурора про виклик у судове засідання для додаткового допиту експерта ОСОБА_17 , для усунення суперечностей; письмове клопотання про призначення по даному кримінальному провадженню комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , проведення якої доручити експертам Закарпатського обласного бюро судово-медичних експертиз із переліком запитань; про зміну обсягу обвинувачення, оскільки під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення за обвинуваченням ОСОБА_21 , чим порушено вимоги кримінального процесуального закону. Також суд, упереджено, діючи в інтересах обвинуваченого, у порушення ст.23 КПК України та глави 4 цього Кодексу, відмовився дослідити, оцінити та взяти до уваги протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 , проведеного в присутності захисника ОСОБА_7 , і ними підписаний, у ході якого ОСОБА_6 визнавав вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів та підтвердив у ході судового розгляду, що такі показання давав і протокол підписував. У порушення вимог ст.357 КПК України судом не досліджено речові докази. Ураховуючи наведене, уважає, що під час апеляційного розгляду необхідно дослідити: протокол заяви ОСОБА_11 ; протокол огляду місця події та трупа ОСОБА_10 і фототаблицю до протоколу по АДРЕСА_2 ; протокол огляду місця події в будинку по АДРЕСА_3 ; висновок судово-медичної експертизи №71/2016 від 14.03.2016 трупа ОСОБА_10 ; висновок судово-медичної експертизи №17/2016 від 20.04.2016 потерпілої ОСОБА_11 ; висновок судової молекулярно-генетичної експертизи №10/205 від 25.05.2016; висновки судово-імунологічної експертизи №124-126; висновок судово-психіатричної експертизи №51 ОСОБА_6 ; призначити комісійну судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_10 , з питань зазначених у письмовому клопотанні прокурора; дослідити речові докази долучені до кримінального провадження, і протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 ; допитати в суді потерпілу ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 ..
У зміненій апеляційній скарзі прокурор, підтримуючи доводи викладені в апеляційній скарзі, указує, що остання підлягає зміні, оскільки в ході судового розгляду допущено такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлюють постановлення апеляційним судом нового вироку, а є підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зокрема, у ході судового розгляду по даному кримінальному провадженню, при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у тому числі щодо часу спричинення ОСОБА_21 тілесних ушкоджень потерпілим, прокурором - 03.01.2017 заявлено клопотання про надання часу для зміни обвинувачення, однак судом першої інстанції безпідставно відмовлено прокурору в реалізації гарантованого КПК України права на зміну обвинувачення під час судового розгляду, що перешкодило суду ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення та одночасно є істотним порушенням вимог статті 412 КПК України. Крім того, суд у порушення ст.350 КПК України, без постановлення вмотивованої ухвали, за наявності протиріч між висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 № 71/16 та показами експерта, який проводив цю експертизу, відмовив у задоволенні клопотань прокурора про виклик експерта для додаткового допиту, про призначення комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 .. Посилається і на те, що судом не досліджено речові докази та невмотивовано вказано, що частина доказів здобута із грубим порушенням норм чинного законодавства без зазначення, які саме докази здобуто, таким чином, та в чому виразились порушення. Просить вирок суду від 03.01.2017 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду від 03.01.2017 скасувати, постановити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115 і ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у відповідності до санкцій відповідних статей із застосуванням положень ст.70 КК України. Указує, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим через істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та через невідповідність висновків суду викладеним у вироку фактичним обставинам справи. Вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів повністю доводиться доказами, а саме: протоколом заяви ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця події в будинку по АДРЕСА_3 ; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10/205 від 25.05.2016; показаннями потерпілої ОСОБА_11 ; свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 ; висновком судово-медичної експертизи №71/2016 від 14.03.2016 трупа ОСОБА_10 ; висновком судово-медичної експертизи №17/2016 від 20.04.2016 потерпілої ОСОБА_11 ; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10/205 від 25.05.2016; висновками судово-імунологічної експертизи №124-126. Незважаючи на вищезазначені належні та допустимі докази, суд першої інстанції прийняв рішення про виправдання особи, яке не ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи. Суд однобічно, упереджено та незаконно оцінив показання потерпілої ОСОБА_11 , а також невмотивовано не визнав їх доказом. Зазначаючи у вироку, що ОСОБА_6 у вказаний в обвинуваченні час не міг спричинити ОСОБА_10 тілесні ушкодження, суд жодним чином не спростував показання потерпілої ОСОБА_11 про спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень особисто їй, і цей факт судом залишено поза увагою. Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними тим, які викладені в апеляційній скарзі прокурора.
Інші сторони кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду: прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу та частково підтримав апеляцію представника потерпілої; представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , який частково підтримав подану свою апеляційну скаргу та не заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які судове рішення вважали законним та обґрунтованим, просили залишити без задоволення подані апеляційні скарги прокурором та представником потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд уважає, що змінена апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а представника потерпілого частково з таких підстав.
Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів(ч.3 ст.370, з урахуванням ст.94 КПК України).
Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності і достатності.
Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення;
а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 284 цього Кодексу, тобто, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
За змістом цієї статті виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачений його не вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливості надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Виправдувальний вирок ухвалюється також у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, тобто факт вчинення обвинуваченим певного діяння встановлено, але сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати, що цьому діянню притаманні всі елементи складу кримінального правопорушення, інкримінованого цій особі.
За змістом п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Виходячи з цих вимог кримінального процесуального закону в мотивувальній частині виправдувального вироку викладаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі та визнане судом недоведеним; аналіз і оцінка доказів, як тих, що були зібрані на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду; вмотивований висновок суду про те, чому суд відкинув докази обвинувачення; підстави для виправдання обвинуваченого (недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; недоведеність вчинення правопорушення обвинуваченим; недоведеність складу кримінального правопорушення в діянні обвинуваченого; відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення (ч.1 ст.373 КПК) ; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд тощо.
Колегія суддів уважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при постановленні виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 дотримані не були, внаслідок чого судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого, постановлено судове рішення, яке не відповідає вимогам ст.370 КПК України, у зв`язку із чим його не можна визнати законним та обґрунтованим.
Обгрунтовуючи свій висновок про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції послався у вироку на те, що при всебічному дослідженні обставин кримінального провадження та оцінці доказів в суді сторона обвинувачення
не зуміла переконливо для суду, всебічно, повно, поза розумним сумнівом довести та надати докази про те, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.121 КК України за обставин пред`явлених обвинуваченням, тобто, надані стороною обвинувачення докази не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки такі докази самі по собі, так і в сукупності прями чи не прямо не підтверджують існування обставин, зазначених в обвинувальному акті та свідчили б про вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.
Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції, формуючи свої висновки щодо недоведеності в діянні ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.121 КК України, безпосередньо дослідив у судових засіданнях докази надані стороною обвинувачення, зокрема показання потерпілих, свідків, експерта, протокол прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення від 04.02.2016, протокол огляду місця події від 04.02.2016, висновок експерта № 3/244 від 17.06.2016, висновок експерта № 107 від 18.02.2016, висновок експерта № 126 від 29.02.2016, висновок експерта № 125 від 29.02.2016, висновок експерта № 17/2016 від 06.04.2016, протокол огляду місця події від 04.02.2016, висновок експерта № 10/205 від 25.05.2016, протокол огляду трупа від 04.02.2016, висновок експерта № 71/16 від 05.02.2016, висновок експерта № 10/206 від 26.05.2016, протокол огляду місця події від 04.02.2016, висновок експерта № 10/207 від 21.06.2016, висновок судово-психіатричної експертизи № 51 від 24.03.2016.
Однак, суд першої інстанції на підставі ст.ст.85, 87 КПК України надані стороною обвинувачення вищевказані письмові докази визнав неналежними та недопустимими застосовуючи загальні фрази та посилаючись на те, що зазначені докази прямо не вказують на наявність у діяннях ОСОБА_6 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч. ст.115 КК України. При цьому не врахував, що належність доказів також визначається тим, що вони прямо чи побічно підтверджують існування, чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, тобто використання в доказуванні прямих і непрямих доказів. Недопустимими доказами є докази які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод люди і які отримані в порушення вимог кримінального процесуального кодексу.
При цьому, у вироку відсутні висновки суду про допущення органами досудового розслідування істотних порушень прав учасників провадження та відсутня оцінка доказів з урахуванням критеріїв їх допустимості та належності.
У порушення вимог п. п. 2, 3 ч.1 ст.411 КПК України суд першої інстанції у вироку належним чином не вмотивував свої висновки про прийняття одних і відхилення інших доказів, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Зокрема, суд не взяв до уваги та не дав належну оцінку показанням потерпілої ОСОБА_11 , мотивуючи свій висновок тим, що такі не узгоджуються з показаннями даними при повторному допиті її судом, не усунув протиріччя в її показаннях щодо місця, часу, обстановки та знаряддя спричинення тілесних ушкоджень. Так, остання показала, що 03.02.2016, близько 21 год., на вулиці перед будинком ОСОБА_12 зустріла ОСОБА_6 ,. і спитала у нього про свого співмешканця ОСОБА_10 та попросила позвати його, якщо він знаходиться у ОСОБА_12 , на що ОСОБА_6 відповів їй нецензурно й між ними виникла сварка, у ході якої вони стали нецензурно ображати один одного, після чого ОСОБА_6 зайшов до будинку ОСОБА_12 .. Через деякий час звідти вийшов ОСОБА_10 , і вона з ним пішла в будинок останнього по АДРЕСА_2 , де ОСОБА_10 запалив свічку в кімнаті на столі, приготував собі поїсти та налив їм у стакани вино, яке стали вживати. Через деякий час, до кімнати будинку де вона знаходилась із ОСОБА_10 увійшов ОСОБА_6 , який в одній руці тримав телефон, ліхтарик якого був увімкнений, і яким підсвічував собі, а в іншій руці тримав арматуру або палицю, якою став наносити удари по її ногах та по голові. У цей час, ОСОБА_10 став вимагати в ОСОБА_6 припинити її побиття, сказав при цьому, що покличе сусідів, після чого направився до виходу, і тоді ОСОБА_6 палицею вдарив ОСОБА_10 по голові. Після чого, остання втратила свідомість, і прийшла до тями близько 15 год.- 04.02.2016, та побачила на ліжку мертвого ОСОБА_10 .. Вона вийшла з будинку до сусіда ОСОБА_14 якому повідомила про вбивство ОСОБА_10 .. При цьому, ОСОБА_11 наголосила, що чітко бачила обличчя ОСОБА_6 , оскільки він освітлював його ліхтарем зі свого телефону, а також чула голос обвинуваченого, який добре знає.
Посилаючись на показання свідка ОСОБА_16 , як на такі, що підтверджують не винуватість обвинуваченого ОСОБА_22 , який нібито ствердив, що 03.02.2016, близько 22 год. вечора, був за місцем проживання ОСОБА_23 і бачив його вдома, суд не врахував, показання потерпілої ОСОБА_11 , висновки експертиз та пояснення судмедексперта ОСОБА_20 який пояснив, що смерть ОСОБА_10 могла настати не більше ніж за 18 годин до моменту огляду трупа, тобто не раніше 06 год. - 04.02.2016, що також суперечить його висновку №71/16 від 05.02.2016.
Крім того, виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_6 суд, взяв до уваги його показання щодо походження його крові на биті, оскільки останній виривав її від ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які ніби то бились вечором 03.02.2016 у будинку останнього. Разом із тим, допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_19 показали, що ОСОБА_6 ніколи не виривав палицю від них і, зокрема, вечором 03.02.2016. Однак суд, дані протиріччя в показаннях не усунув, не дав їм належної правової оцінки та належним чином не мотивував у вироку, чому не взяв до уваги ці показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_19 ..
Не взяв до уваги суд і ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 не заперечив та жодним чином не спростував показання потерпілої ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_12 ..
Крім того суд, посилаючись у вироку на показання судмедексперта ОСОБА_17 не дав належну оцінку висновку цього судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 №71/16, яким констатовано, що смерть ОСОБА_10 настала від тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що небезпечні для життя в момент їх спричинення й по давності виникнення можуть вкладатися в час події, тобто 22 год. - 03.02.2016 та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Також, не дав суд належну оцінку висновку судово-медичної експертизи №17/2016 від 20.04.2016 потерпілої ОСОБА_11 , яким констатовано, що виявлені в останньої тілесні ушкодження виникли внаслідок завдання ударів дерев`яною битою чи подібним предметом, і по давності виникнення можуть вкладатися в дату події, що мала місце саме 03.02.2016, при цьому не мотивував у вироку чому він не взяв до уваги час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим.
Також, відхиляючи, як докази винуватості обвинуваченого висновки експерта №107 від 18.02.2016, №126 від 29.02.2016, №125 від 22.02.2016, «10/205 від 25.05.2016, №10/207 від 21.06.2016 суд не врахував, що згідно даних висновків кров на вилучених слід, одязі та биті може походити від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , і не виключається можливість походження домішку крові і від підозрюваного ОСОБА_6 при умові наявності в нього зовнішньої кровотечі. Відхиляючи дані докази, суд формально послався на відсутність у цих доказах фактичних даних, які б указували на винність ОСОБА_6 , не оцінивши дані докази в сукупності з іншими та, не давши їм належну правову оцінку з точки зору допустимості та належності.
Тобто, судом першої інстанції не давалась оцінка доказів у їх сукупності.
Згідно з п.15 ст.7, ст.22 КПК України однією із засад кримінального провадження є змагальність сторін та свободи в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Між тим, суд першої інстанції належно не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ..
Як убачається з журналу судового засідання від 03.01.2017, після встановлення фактичних обставин кримінального провадження та дослідження всіх доказів під час судового розгляду, у тому числі щодо часу спричинення ОСОБА_21 тілесних ушкоджень, прокурором у судовому засіданні 03.01.2017 було заявлено клопотання про відкладення судового розгляду провадження в зв`язку з необхідністю призначення комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 та надання часу для зміни обвинувачення (том.2 а.к.п.32).
Проте, суд першої інстанції цих клопотань не задовольнив, чим порушив не тільки засади змагальності, а й позбавив прокурора його права, передбаченого ст.ст. 91,92 КПК України, довести подію кримінальних правопорушень, винуватість обвинуваченого в їх вчиненні, форму вини, їх мотиви та мету.
Крім того, виходячи зі змісту ст.22 КПК України суд не має права відмовити стороні судового розгляду у дослідженні доказів, якщо вони є належними й допустимими.
За змістом п.15 ч.2 ст.36, ч.2 ст.337, ч.1 ст.338 КПК України змінити обвинувачення в суді є правом прокурора і у зв`язку з цим суд не може заборонити або перешкодити прокурору реалізувати це право.
При цьому, згідно із ч.1 ст.341 КПК України прокурор може змінити обвинувачення в суді, лише погодивши це з прокурором вищого рівня (на час розгляду провадження - з керівником органу прокуратури, в якому він працює). Суд для цього має відкласти судове засідання, і надати час не тільки для складання, але й для погодження відповідного процесуального документа.
Натомість судом першої інстанції безпідставно відмовлено прокурору в реалізації гарантованого КПК України права на зміну обвинувачення під час судового розгляду, що перешкодило суду ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення та одночасно є істотним порушенням вимог статті 412 КПК України.
Крім того, суд, згідно висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 за №71/16 констатовано, що смерть ОСОБА_10 настала від тяжких тілесних
ушкоджень, як таких, що небезпечні для життя в момент їх спричинення й по давності
виникнення можуть вкладатися в час події, тобто 22 год. - 03.02.2016 та знаходяться
в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Допитаний у судовому засіданні судмедексперт ОСОБА_20 показав, що смерть ОСОБА_10 могла настати не більше ніж за 18 годин до моменту огляду його трупа, тобто не раніше 06 години 04.02.2016, а з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий міг прожити близько 10 хвилин, на протязі яких він міг вчиняти незначні рухові дії, пересуватися, змінювати положення тіла.
Суд першої інстанції вказаним протиріччям належної оцінки не дав, а заявлені в судовому засіданні прокурором клопотання про виклик експерта для додаткового допиту, та про призначення в даному кримінальному провадженні комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , відхилив без належних мотивувань (том.2 а.к.п.32).
Таким чином, суд не вжив заходів до всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, тобто для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, і перевірки їх доказами, що згідно ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Апеляційний суд уважає, що суд першої інстанції у вироку обмежився тільки загальним судженням про те, що показання потерпілої, свідків та письмові докази не мають жодного доказового значення винуватості чи невинуватості ОСОБА_6 , оскільки вони не містять фактичних даних про подію кримінальних правопорушень та наявність вини, оскільки це суперечить вимогам ст. ст. 373, 374 КПК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства й постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», де зазначено, що висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних, і категоричних судженнях, які виключали б сумніви із приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ст. 412 КПК України порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення вважаються істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, колегія суддів уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, установлення істини в справі та прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Колегія суддів уважає, що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, і такими, які перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули на постановлення законного й обґрунтованого вироку, а тому вирок підлягає до скасування.
Окрім того, мотивувальна частина зміненої апеляційної скарги прокурора, щодо порядку та процедури оцінки та допустимості доказів судом апеляційної інстанції сформована, таким чином, що позбавляє апеляційний суд, з дотриманням вимог КПК України ухвалити судове рішення.
Отже, апеляційним судом установлено порушення вимог ст.411 КПК України, що є безумовною підставою скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Оскільки оскаржуваний вирок є незаконним, і перешкоджає розгляду кримінального провадження вповноваженим судом у повному обсязі, він підлягає до скасування, а кримінальне провадження направленню до суду першої інстанції для розгляду, і прийняття рішення з дотриманням вимог ст.ст.318-380 КПК України. Із цих підстав доводи зміненої апеляційної скарги прокурора підлягають до задоволення, а доводи апеляційної скарги представника потерпілої підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
З огляду на це правило вирішувати всі інші питання, зазначені в апеляційній скарзі прокурора та представника потерпілої, як такі що стосуються доведеності чи недоведеності обвинувачення, оцінки доказів, переваги одних доказів над іншими, у цій ухвалі апеляційний суд не вправі.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне, обґрунтоване та правосудне рішення.
Керуючись ст..ст. 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
змінену апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційну скаргу представника потерпілого - задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2017 щодо ОСОБА_6 - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: