справа № 165/1943/16-к
п/с 1-кп/164/17/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2017 року. Смт. Маневичі.
Маневицький районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
У судовому провадженні перебуває обвинувальний акт по вищевказаному кримінальному провадженню.
Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , яке мотивував тим, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження; умисному легкому тілесному ушкодженні; таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, що завдало значної шкоди потерпілому; таємних викраденнях чужого майна (крадіжках), вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаних з проникненням у житло; опорі працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків; умисному заподіянні працівникам правоохоронного органу легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, тобто вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286, ч.1 ст. 125, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України. Передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України ризик переховуватися від суду обґрунтував тим, що ОСОБА_4 середнього віку та не має суттєвих вад здоров`я, раніше неодноразово судимий, маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Івано Франківського міського суду від 16 липня 2015 року, яким його засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні під час вказаного випробувального терміну двох злочинів невеликої тяжкості, двох злочинів середньої тяжкості та трьох тяжких злочинів, за найтяжчі з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, а тому, усвідомлюючи тяжкість реального покарання у виді позбавлення волі, яке загрожує йому після визнання його винним у їх вчиненні, існує високий ризик вчинення обвинуваченим спроб переховуватися від суду з метою уникнення вказаного покарання. Передбачений ч.3 п.1 ст. 177 КПК України обґрунтував тим, що під час судового розгляду на даному його етапі ще не допитано усіх потерпілих та свідків і ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, буде мати можливість незаконно впливати на них, примушуючи давати неправдиві показання або вчиняти інші дії, які вигідні для обвинуваченого. Передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України ризик вчинення інших кримінальних правопорушень обґрунтував тим, що ОСОБА_4 до затримання ніде не працював та офіційних джерел прибутку не мав, продовжував злочинну діяльність. Неможливість запобігання вищевказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обґрунтував також тим, що ним під час досудового розслідування не були виконані обов`язки, покладені при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу у виді застави, під час перебування під якою ОСОБА_4 без отримання будь яких дозволів слідчого, прокурора, суду, залишив місце постійного проживання. Просив клопотання задовольнити із наведених у ньому підстав.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , кожен зокрема, заперечили щодо задоволення даного клопотання. Захисник просив застосувати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, що, на його думку, відповідатиме практиці Європейного суду з прав людини.
З`ясувавши думку учасників судового провадження, кожного зокрема, суд приходить висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.
Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, зі ступеня тяжкості інкримінованих йому злочинів, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відпали.
Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому та ймовірну можливість продовження ним протиправної поведінки у подальшому. Будь яких відомостей щодо неможливості подальшого тримання ОСОБА_4 під вартою за станом здоров`я на теперішній час суду не надано.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що наявність підстав для тримання під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, якщо цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до п.3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»,
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Таким чином, проаналізувавши матеріали клопотання про продовження строку тримання під вартою, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_4 під час досудового розслідування не були виконані обов`язки, покладені при застосуванні щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме застави, суд приходить висновку про наявність обґрунтованих ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 178, 183 КПК України, -
Клопотання прокурора задовольнити, продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів до 8 жовтня 2017 року включно.
Згідно п.3 ч.4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, розмір застави не визначати.
Ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий ОСОБА_1