АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ШЕЛЬФ-ОІЛ», адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно з забороною його відчуження, а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках відкритих у АТ «УКРСИББАНК» ряду товариств в тому числі і №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , що належать «ШЕЛЬФ-ОІЛ».

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував наявністю підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження майна як речового доказу.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти належні ТОВ «ШЕЛЬФ-ОІЛ» відмовити. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на відсутність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки слідчим не надано достатніх даних, які б вказували на відповідність грошових коштів критеріям ст. 98 КПК України, а тому, на думку адвоката, стороною обвинувачення не доведено можливість використання даного майна як доказу у кримінальному проваджені. Крім того, представник зазначає, що діяльність ТОВ «ШЕЛЬФ-ОІЛ» є законною та ніяк не пов`язана з кримінальним провадженням в рамках якого застосовано обмежувальний захід.

Також в поданій апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника.

Заслухавши доповідь судді, представника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, вважаючи рішення слідчого судді законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копія постановленого судом рішення, як вбачається з наданих суду матеріалів, на адресу останнього не надсилалась, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити йогою.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу відсутності підстав для накладення арешту на майно виходячи з наступних обставин.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На переконання колегії суддів, вказаних вимог закону, слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, в повній мірі не дотримався.
Так, ГСУ Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000457 від 17 лютого 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, по факту зловживання службовими особами ПАТ «Донецькоблгаз» своїм службовим становищем, привласнення грошових коштів цього товариства шляхом здійснення розрахунків з підконтрольними комерційними підприємствами без фактичного виконання умов договорів щодо постачання товарно-матеріальних цінностей та надання послуг, зокрема ТОВ «КИЙАВТО ГРУПП», ПП «ВОРПЕЙС», ПП «Делфакс», ТОВ «АЛТЕК-ЕНЕРГО», ТОВ «ГЕЛІАДА ЛТД», ТОВ «ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД», ТОВ «МАСТЕР-ПРЕМІУМ», ТОВ «ОІЛ ТРЕЙД ГРУП», ТОВ «МЕТАН-ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА», ТОВ «АВТОСОЮЗ ДЕЛІВЕРІ», ТОВ «ГАЗТОРГПОСТАЧ», ТОВ ПРОМИСЛОВА ГРУПА АВМ», СК «БАЗИС ГАРАНТ», ТОВ «КРЕСТОН ДЖІ СІ ДЖІ АУДИТ», АО «ГЕСТОРС», ТОВ «КОНТИНЕНТ ГАЗ», ТОВ ФІРМА «АНТАРЕС», ТОВ «ШЕЛЬФ-ОІЛ», ТОВ «НВП «ТЕЛЕКОМС». .

Звертаючись з клопотанням про арешт грошових коштів ТОВ «ШЕЛЬФ-ОІЛ» які знаходяться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження цього майна як речового доказу.
Слідчий суддя задовольнив подане клопотання, мотивувавши прийняте рішення наявністю підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Проте, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах відсутні належні дані, які дають підстави вважати, що зазначене в ньому майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Згідно положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
З наданих стороною обвинувачення матеріалів та змісту самого клопотання не можливо зробити висновку з приводу того, що грошові кошти ТОВ «ШЕЛЬФ-ОІЛ» які знаходяться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або набуті кримінально протиправним шляхом.
Постанова про визнання вказаного майна речовим доказом, як вбачається з матеріалів клопотання, не виносилась.

Таким чином, колегія суддів вважає недоведеними доводи слідчого з приводу наявності підстав для накладення арешту на майно, оскільки стороною обвинувачення не надано достатньо даних на обґрунтування своїх вимог.

У зв`язку з цим, стороною обвинувачення, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні слідчого, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
На підставі всього вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою, у відповідності до встановлених обставин, в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна ТОВ «ШЕЛЬФ-ОІЛ» слід відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника власника майна ТОВ «ШЕЛЬФ-ОІЛ», адвоката ОСОБА_7 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року, задовольнити.

Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ШЕЛЬФ-ОІЛ», адвоката ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно з забороною його відчуження, а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках відкритих у АТ «УКРСИББАНК» №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , що належить «ШЕЛЬФ-ОІЛ», скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках відкритих у АТ «УКРСИББАНК» №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , що належать «ШЕЛЬФ-ОІЛ», відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3622/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1