Номер провадження: 11-кп/785/657/17
Номер справи місцевого суду: 511/1159/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року, по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за № 0000241 01.03.2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Степанівка Роздільнянського району Одеської області, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий Роздільнянським районним судом Одеської області 23.03.2016 за ч.1 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік,
засуджений за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.
Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік виконувати самостійно,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Роздільна Одеської області, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий Роздільнянським районним судом Одеської області 06.09.2016 за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75,104 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік,-
засуджений за
- ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі;
- ч.4 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області 06.09.2016 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік виконувати самостійно,

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеним вироком суду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , засуджені за вчинення зазначених правопорушень при наступних обставинах.

Так, 29.02.2016р. приблизно о 23:00 год. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , домовившись між собою, маючи прямий умисел, на відкрите заволодіння чужим майном, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибули до домоволодіння АДРЕСА_3 , в якому мешкає ОСОБА_12 , проникли у двір та вимкнули світло у будинку.Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 проникши до будинку, ОСОБА_9 завдав удар ОСОБА_12 , від чого вона впала на підлогу у прихожій. Після чого пройшли у приміщення будинку, де ОСОБА_7 з метою подолання опору ОСОБА_12 заштовхав її до приміщення кухні вказаного домоволодіння ОСОБА_11 пройшов до кімнати, де знаходився ОСОБА_13 та виходячи за межі домовленості з ОСОБА_7 , діючи навмисно, з метою подолання опору ОСОБА_13 та заволодіння його майном, наніс чисельні удари, спричинивши останньому згідно висновку експерта від 01.03.2016 №9/22 тяжкі тілесні ушкодження, від яких вранці 01.03.2016р. настала смерть останнього.
Після чого, ОСОБА_11 відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілого марки "Нокіа F-007" вартістю 250 гривень, що знаходився на стільці в кімнаті.Надалі з викраденим майном обвинувачені залишили будинок та пішли в напрямку с. Степанівка Роздільнянського району Одеської області, де по дорозі ОСОБА_9 викинув ніж, яким наносив тілесні ушкодження ОСОБА_13 . Викраденим майном обвинувачені розпорядились на власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд дав неправильну оцінку доказам та неправильно застосував кримінальний закон України при кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187 КК України, так як він вину в ході досудового розслідування та судового розгляду не визнавав. Суд необ`єктивно з`ясував обставини кримінального правопорушення та неправильно кваліфікував його дії, оскільки умислу та змови з ОСОБА_7 на вчинення кримінальних правопорушень він не мав, діяв лише в цілях самооборони від дій ОСОБА_13 , матеріали кримінального провадження сфабриковані, суд не прийняв до уваги його роль у вчиненні кримінальних правопорушень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду,перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст.186 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, так як він зайшов до будинку без дозволу мешканців, та призначити покарання в межах санкції цієї статті посилаючись на те, що наміру на заволодіння чужим майном не мав, не застосовував насильство до жодної особи, що підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_12 , а також він не передбачав наслідків злочину.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріли кримінального провадження та доводи апеляційний скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 в вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч. 2, 187 ч.4 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а також як розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; обвинуваченого ОСОБА_7 в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та правильно оціненими судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Висновки у вироку суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, яке розглянуто судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

Так, вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 відкритого викрадення чужого майна (грабіжу), поєднаного з проникненням у житло потерпілої ОСОБА_12 , а також заподіяння обвинуваченим ОСОБА_9 умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , внаслідок яких настала смерть останнього та вчинення останнім розбійного нападу, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, підтверджується показаннями самої потерпілої ОСОБА_12 , які є прямими доказами,показаннями свідка ОСОБА_14 , протоколами слідчих експериментів за участю обвинувачених, а також висновками судово-медичних експертихякі судом першої інстанції були досліджені безпосередньо в судовому засіданні, на підставі яких суд правильно встановив обставини події злочинів.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_12 пояснила, що вона проживає у будинку колишнього співмешканця, вже померлого дядька обвинуваченого ОСОБА_7 в АДРЕСА_3 .29.02.2016р., біля 23.00 год., вона знаходилась дома разом зі своїм знайомим ОСОБА_13 . Обвинувачені вломилися в будинок, ОСОБА_7 заштовхнув її в приміщення кухні, де бив та утримував її на підлозі, вчинив насильницький половий акт. Звуки із спальної кімнати, в якій спав ОСОБА_13 , та куди зразу пішов ОСОБА_9 , припинились, з цієї кімнати вийшов ОСОБА_9 , придавив її за шию ліктем до підлоги, наніс їй декілька ударів кулаком по ребрам і також вчинив з нею половий акт. Обвинувачені заволоділи двома мобільними телефонами, ножем з синьою ручкою та грошима в сумі 80 грн., які знаходились в спальні, пішли з місця злочину. Біля 06.00 год. ранку 01.03.2016р. настала смерть ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_14 пояснила, що особисто просила ОСОБА_7 сходити до ОСОБА_12 і забрати у її брата ОСОБА_15 паспорт, банківську картку та мобільний телефон.
Показання потерпілої та свідка об`єктивно підтверджуються протоколами слідчих експериментів за участю обвинувачених, в ході яких останні показували та розказували про зазначені обставини вчинення злочинів, а також зазначеними у вироку суду документами та висновком судово-медичсної експертизи №9/22 від 31.03.2016 року, згідно якого потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.
В апеляційних скаргах не зазначено, а під час її розгляду апеляційному суду не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів показання потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_14 .
Крім того, при судовому розгляді обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував факт нанесення потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, від яких настала смерть останнього.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо заподіяння потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень в стані самозахсту є неспроможними, так як достовірно встановлено, що ОСОБА_13 спав, жодних дій щодо нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим не вчиняв, у останніх відсутні будь-які тілесні ушкодження.
Також з висновку судово-медичсної експертизи №45 від 02.03.2016 року вбачається, що потерпілій ОСОБА_12 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.
Під час розгляду апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив факт перебування під час злочину в будинку ОСОБА_12 , а також сторона захисту повідомила, що кримінальне провадження щодо вчинення зґвалтування ОСОБА_12 закрито з нереабілітуючих підстав, за примиренням з потерпілою.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дослідив докази по справі в повному обсязі, необхідному для встановлення обставин події злочину, дав їм належну оцінку, як належним, допустимим, достовірним та достатнім, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих правопорушень, з наданням належної правової кваліфікації їх діям, передбачених законом підстав для перекваліфікації дій останніх за іншими нормами кримінального закону не встановлено.

При цьому, в апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не оспорюють допустимість та належність зазначених доказів, покладених в обґрунтування вироку суду.

Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив змінені показання обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_17 стосовно відсутності умислу на викрадання майна, так як у бабусі ОСОБА_17 під час обшуку 02.03.2016 року був виявлений та вилучений мобільний телефон, який належав загиблому ОСОБА_13 та ніж, викрадений з будинку потерпілої ОСОБА_12 , в цей же день були вилучені кросівки ОСОБА_16 з слідами крові, яка, згідно протоколу огляду місця злочину, була тільки на підлозі кімнати де знаходився ОСОБА_13 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що він не застосовував насильство до жодної особи,не мав наміру на заволодіння чужим майномє неспроможними, оскільки як встановлено, він утримував потерпілу в той момент коли ОСОБА_18 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_13 .

При таких обставинах, апеляційний суд вважає, що доводи в апеляційних скарг про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на припущеннях, не знайшли підтвердження, спростовуються матеріалами кримінального провадження та вироком суду, мотивувальна частина якого відповідає вимогам ст. 374 ч. 3 КПК України, всі зазначені докази були досліджені, проаналізовані та оцінені згідно вимог ст. 94 КПК України.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, оскільки доводи апеляційних скарг про те, що висновки вироку суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердження не знайшли, докази та підстави, необхідні для ухвалення обвинувального вироку, були встановлені, при судовому розгляді кримінального провадження були у встановленому законом порядку дослідженні докази, перевірені та оцінені судом належним чином, як достовірні та достатні, на підставі яких була встановлена вина обвинувачених в інкримінованих злочинах та правильно кваліфіковані їх дії.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, вирок Роздільнянського районного суду Одеської області, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік виконувати самостійно; ОСОБА_9 засуджений за ч.2 ст.121, ч.4 ст.187, ч. 1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, вирок Роздільнянського районного суду Одеської області 06.09.2016 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік виконувати самостійно, залишити без змін.
Засудженого ОСОБА_7 взяти під варту негайно у залі апеляційного суду Одеської області та доставити в СІЗО №21 м. Одеси для виконання вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту набрання ухвалою законної сили.

Повний текст ухвали суду буде оголошений 31.07.2017 року, о 15:00 год., в залі судового засідання апеляційного суду Одеської області.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного

суду Одеської області ОСОБА_2