Справа № 0907/1-18/11
Провадження № 1/344/4/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування
30 травня 2017 року Івано-Франківський міський суд
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Івано-Франківська кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свідова Чортківського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з вищою освітою, непрацюючого, несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в :
На розгляді у Івано-Франківському міському суді знаходиться кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.190 КК України.

Прокурор не заперечив щодо повернення справи на додаткове розслідування з метою встановлення місце знаходження підсудного, якого оголошено в розшук.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вважає, що дану кримінальну справу слід повернути на додаткове розслідування з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 281 КПК України 1960 року, повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК України 1960 року не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Судом встановлено, що дана кримінальна справа, в порушення ст. 22 КПК України 1960 року, розслідувана неповно та поверхово, не вжито необхідних заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи і ця неповнота та неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Так, досудовим слідством в порушення ст. 22 КПК України 1960 року не були досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а саме не було встановлено з достатньою повнотою дані про особу підсудного, не встановлено його реальне місце проживання.

Не встановлення особи підсудного, не вжиття заходів, які б унеможливили неналежну його поведінку, призвели до ухилення підсудного від суду.

Так, 26.01.2006 року постановою Івано-Франківського міського суду ОСОБА_4 було змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на взяття під варту, було оголошено його розшук та зупинено провадження в даній кримінальній справі до розшуку підсудного ОСОБА_4 .

Вказана постанова суду органом досудового слідства не виконана, місцезнаходження підсудного не встановлено.

З цього часу судом постійно вживались заходи для забезпечення контролю за розшуком зазначеної особи, однак органами досудового розслідування підсудного розшукано не було, його явка в судове засідання не забезпечена, що унеможливило розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право при будь-якому висунутому проти нього кримінальному обвинуваченні на судовий розгляд протягом розумного строку.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні Антоненков проти України вказував, що розумність тривалості провадження визначається не лише складністю справи, поведінкою заявника, але і поведінкою державних органів.

Більше 11 років органом внутрішніх справ не виконується постанова суду про розшук підсудного, судом вживались передбачені законом заходи про забезпеченню судового розгляду справи, однак дії органів досудового розслідування щодо розшуку підсудного залишилися безрезультатними, чим було порушено право особи на судовий розгляд справи протягом розумного строку, незважаючи на характер її поведінки. Також цим було знівельовано принцип невідворотності покарання у разі доведеності вини.

Згідно з ст. 262 КПК України 1960 року участь підсудного у розгляді кримінальної справи є обов`язковою.

Проте, досудовим слідством в порушення ст. 22 КПК України 1960 року не були досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а саме не досліджено та не встановлено з достатньою повнотою дані про особу підсудного, не встановлено його реальне місце проживання та місце знаходження, що призвело до ухилення підсудного від суду та що унеможливлює проведення судового розгляду і без усунення такої неповноти та неправильності досудового слідства дана справа не може бути розглянута в суді.

За таких обставин, суд вважає, що дану кримінальну справу слід повернути на додаткове розслідування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 22, 64, 273, 281 КПК України 1960 року, -
п о с т а н о в и в :
Повернути кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190 КК України, - керівнику Івано-Франківської місцевої прокуратури для організації додаткового розслідування з метою усунення неповноти та неправильності досудового слідства, вказаної в мотивувальній частині постанови.

На постанову може бути подана апеляція до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд протягом семи діб з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_1