Справа № 403/277/17
провадження № 1-кп/403/52/17
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2017 року смт.Устинівка
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
25 березня 2017 року, близько 21 години, обвинувачений ОСОБА_4 , маючи загальну мету та єдиний злочинний намір викрасти належне потерпілому ОСОБА_5 конкретне майно, а саме: чавунні тиски та радіатор з автомобіля, про наявність та місцезнаходження яких йому було відомо раніше, прийшов до подвір`я будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , та впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії ніким не будуть помічені, оскільки ні потерпілого, ні інших осіб на вулиці та подвір`ї біля будинку він не бачив, обвинувачений ОСОБА_4 через незачинену хвіртку проник на територію вказаного подвір`я. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та те, що для реалізації єдиного злочинного наміру йому необхідно вчинити двоє тотожних діянь, обвинувачений ОСОБА_4 спочатку викрав чавунні слюсарні тиски, які знаходились біля приміщення гаражу, вартістю 960 грн., після чого продовжуючи реалізацію єдиного злочинного наміру, спрямованого також і на заволодіння радіатором від автомобіля, відчинив двері гаража, зайшов до його приміщення, звідки викрав мідно-латунний радіатор до автомобіля «Москвич - 412», який знаходився в гаражі, вартістю 281 грн.. Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 вийшов з гаража та безперешкодно залишив територію подвір`я, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду в загальному розмірі 1241 грн. 00 коп.. Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, маючи на увазі проникнення обвинуваченого до гаража. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєному ним злочині, а саме: у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_5 визнав повністю. Суду дав показання, що дійсно 25.03.2017 року близько 21 години, маючи на меті викрасти належне потерпілому ОСОБА_5 майно, а саме: чавунні тиски та радіатор з автомобіля, про які він знав, оскільки раніше приходив до господарства потерпілого та був особисто з ним знайомий, він прийшов до подвір`я будинку ОСОБА_5 , розташованого по АДРЕСА_1 , де через незачинену хвіртку проник на територію подвір`я, з якого спочатку викрав чавунні тиски, а далі зайшовши до приміщення гаража, забрав радіатор до автомобіля «Москвич», який знаходився у гаражі. З викраденим майном вийшов з подвір`я та заховав його у житловому будинку, в якому ніхто не проживає, навпроти будинку потерпілого ОСОБА_5 .. В подальшому чавунні тиски, викрадені у потерпілого обміняв на інші у м.Новий Буг та продав сусіду потерпілого, а радіатор до автомобіля здав на металобрухт. В скоєному щиро розкаявся. Майнову шкоду, заподіяну потерпілому відшкодував повністю шляхом повернення викрадених тисків та відшкодування вартості викраденого ним радіатора до автомобіля. Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання по розгляду кримінального провадження не з`явився. Згідно направленої до суду письмової заяви від 05.07.2017 року, прохав розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.185 КК України без його участі. Зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов пред`являти не буде, оскільки викрадене майно йому повернуто (а.п.24). З огляду на викладене, відповідно до ст.325 КПК України судом, після з`ясування думки учасників судового провадження судовий розгляд кримінального провадження проведено без потерпілого ОСОБА_5 ..
При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження: прокурора та обвинуваченого, які не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ними визнаються та не оспорюються, зокрема, події кримінального правопорушення (часу, місця, способу вчинення), винуватості обвинуваченого у його вчиненні, виду та розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, переконавшись, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, характеризуючих особу обвинуваченого, вирішення питання речових доказів у кримінальному провадженні. Враховуючи зазначені обставини та показання обвинуваченого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні надав послідовні показання щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, щомало місце діяння, у вчиненні якого він обвинувачується; це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення; його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, є встановленою та доведеною і він підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Відповідно до ст.12 КК України вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 злочин класифікується як тяжкий злочин. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до ст.89 КК України являється особою раніше не судимою. Не працюючий, по місцю проживання характеризується задовільно. Згідно відповіді Устинівської центральної районної лікарні Кіровоградської області обвинувачений ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.п.28-36).
За змістом досудової доповіді, складеної інспектором Устинівського районного сектору пробації Південного МРУ ПВКПП МЮ України стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , останній згідно соціально-психологічної характеристики проживає разом з матір"ю, офіційно не працює, але підробляє по найму. Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає, розкаюється, планує надалі працевлаштуватися офіційно, створити сім"ю. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі, окремих осіб, оцінюється як низький. Виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі за умови здійснення нагляду (а.п.40-41).
Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні крадіжки майна, належного потерпілому, розкаюється та готовий нести кримінальну відповідальність за вчинене, що свідчить про належну критичну оцінку ним своєї протиправної поведінки.
Відповідно до ст.67 КК України обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає: вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки потерпілий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється таким, що досягнув пенсійного віку і обвинуваченому ОСОБА_4 була відома вказана обставина, оскільки він знав потерпілого особисто. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує також вимоги ст.65 КК України щодо призначення судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням того, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів та роз`яснення, що містяться в абзаці 2 п.2 вказаної вище Постанови, відповідно до яких із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
При цьому суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України шляхом призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України, з урахуванням наявності лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання, у виді щирого каяття. Суд також не вбачає можливості переходу до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст.185 КК України, виходячи з того, що застосування ч.1 ст.69 КК України можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які при розгляді даного кримінального провадження судом не встановлені. Разом з тим, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». На підставі викладеного, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вважає, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, що, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації юридичної відповідальності буде відповідним характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його небезпечності, даним про особу обвинуваченого, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів. Разом з тим, відповідно до положень ст.75 КК України, з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, який є тяжким, умисним та закінченим злочином; особи обвинуваченого, який на час вчинення ним даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідно до ст.89 КК України являється особою раніше не судимою, по місцю проживання характеризується посередньо; визнання ним своєї вини та щирого каяття у вчиненому злочині, відсутності тяжких наслідків вчиненого ним кримінального правопорушення та відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання та приймає рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку тривалістю один рік шість місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся. Питання про долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 371, 373-376, 392, 395, 532 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Речові докази: чавунні слюсарні тиски та мідно-латунний радіатор до автомобіля «Москвич-412», які під час досудового розслідування передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити останньому, як власнику, анулювавши розписку.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст.349 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1