АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/117/17 Справа № 707/2595/15-к Категорія: ч. 1 ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, уродженку с. Пишне Долинського району Кіровоградської області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , працюючу оператором лінії ПАТ «Фраумарта», маючу на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судиму,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на вісім років позбавлення волі.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь:

- потерпілої ОСОБА_10 3020 грн. 53 коп. матеріальної шкоди та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 1535 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що 04 вересня 2015 року близько 17 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи у своєму домоволодінні АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли під час розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_11 , маючи умисел на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи на кухні указаного будинку схопила зі столу ніж, яким, тримаючи у правій руці, нанесла один тичковий удар в область грудної клітки ОСОБА_11 , чим спричинила потерпілому згідно висновку експерта № 03-01/683 від 05 вересня 2015 року тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного ушкодження грудної клітки із ушкодженням серця, яке супроводжувалося зовнішньою та внутрішньою кровотечею та привело до гострої крововтрати, від якого настала смерть останнього.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 22.12.2015 року в частині правової кваліфікації її діяння за ч. 1 ст. 115 КК України та просить застосувати по відношенню до неї відповідну статтю КК України про кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне

правопорушення.

Зазначає, що вирок суду першої інстанції не містить жодного обґрунтованого твердження про те, що вона передбачала небезпечні наслідки свого діяння і бажала їх настання, а в судовому засіданні не було спростовано її доводи щодо перебігу подій, які мали на момент вчинення кримінального правопорушення. Зокрема, судом не враховано протиправну поведінку самого потерпілого, що виразилась в насильницьких діях по відношенню до неї, що спровокувало її до самозахисту та характеризуючи його особу дані, а саме те, що він мав судимість за зґвалтування.

Також вказує, що при наявності в матеріалах провадження суперечливих доказів, судом на наданої їм належної правової оцінки, а обвинувальний вирок побудований лише на доказах сторони обвинувачення без врахування доказів, наданих обвинуваченою та стороною захисту про відсутність умислу на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 . При цьому, судом не враховано те, що вона діяла лише з метою самозахисту від ґвалтівника та з метою захисту своєї малолітньої доньки, яка в той момент перебувала вдома, не усвідомлюючи наслідки свого діяння, оскільки події розвивались стрімко, нападник був набагато вищий та фізично сильніший від неї, а неї заподіяно останньому лише один удар ножем, який випадково припав в ділянку серця.

Вважає, що в її діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України умисне вбивство при перевищені меж необхідної оборони або ст. 116 КК України умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виник внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена просить вирок суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити додаткове розслідування провадження з метою правильної кваліфікації її діяння за відповідною санкцією статті КК України,на період проведення якого змінити застосований щодо неї запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, врахувавши при цьому наявність на її утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Що стосується заявленого цивільного позову потерпілої, зазначає, що вона визнає заподіяну матеріальну шкоду внаслідок своїх протиправних дій, однак не визнає заявлений розмір заподіяної моральної шкоди, оскільки ОСОБА_10 не надала будь-яких доказів на її підтвердження, натомість моральна шкода була заподіяна її дітям, яким на даний час надається психологічна допомога в державних закладах.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченої внаслідок м`якості, просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції не враховано повною мірою дані про особу обвинуваченої, яка: за місцем проживання характеризується посередньо; її сім`я перебуває на обліку у Мошнівській сільській раді як неблагополучна; те, що вона в силу ст. 89 КК України не судима; не вчинила будь-яких дій по відшкодуванню завданих потерпілій збитків, а цивільний позов останньої визнала частково, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої її покарання обставини як щире каяття. Крім того стверджує, що судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості скоєного обвинуваченою кримінального правопорушення та його суспільну небезпечність.

А тому, на думку апелянта, прояв гуманності та поблажливості щодо обвинуваченої ОСОБА_7 при призначенні їй покарання судом першої інстанції є необґрунтованим, безпідставним та не сприятиме її виправленню, а навпаки буде свідчити про безкарність її дій.

24.02.2016 року ухвалою Апеляційного суду Черкаської області вирок Черкаського районного суду від 22.12.2015 року змінено, перекваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначено їй покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання термін її попереднього ув`язнення з 05.09.2015 року по 26.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні відбування покарання, що становить 288 днів.

01.12.2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24.02.2016 року щодо ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції мотивуючи тим, що суд апеляційної інстанції не дотримався вимог ст. ст. 94, 370, 419 КПК України, та, констатувавши перебування останньої у стані необхідної оборони, належним чином не обґрунтував якими доказами, крім показань ОСОБА_7 , підтверджується її перебування в такому стані, і керуючись якими нормами закону, він визнав ці показання достовірними.

При цьому, судом касаційної інстанції зазначено, що суд апеляційної інстанції при прийнятті рішення не встановив належним чином мотиву, яким керувалась ОСОБА_7 та не врахував, показання останньої про те, що вона мала можливість схопити і інші предмети, які знаходились поруч, а схопивши ножа, усвідомлюючи, який саме предмет знаходився в її руках, і завдала ним удар в грудну клітину потерпілого, тобто в зону розташування життєво важливих органів, а прийняте судове рішення не містить мотивування щодо призначення обвинуваченій покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_7 з доповненнями до неї та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні та заперечив проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог процесуального закону судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню дотримано в повному обсязі.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне позбавлення життя людини, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Так, в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 , не заперечуючи факту спричинення смерті потерпілому ОСОБА_11 , не визнала себе винуватою в частині пред`явленого їй органом досудового розслідування обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, показала, що її співмешканець пішов на риболовлю, а вона з малолітньою дитиною залишилася вдома. Через якийсь час до її співмешканця прийшов ОСОБА_11 , який нещодавно звільнився з місць позбавлення волі де відбував покарання за зґвалтування та, після того як вона повідомила, що співмешканця вдома нема, запропонував їй разом вжити алкогольні напої, на що вона дала згоду. Вони вживали алкогольні напої, а потім вийшли надвір покурити, після чого, знов зайшли до будинку, де вона пішла на кухню до плити, а ОСОБА_11 підійшовши позаду неї, схопив її за шию, нахилив над газовою плитою та намагався зняти з неї шорти. Вона пояснювала йому, що може повернутися її співмешканець чи зайти дитина, однак він продовжував тримати її за шию. Знаючи, що на столі лежать столові прибори та чарки, вона схопила, що перше трапилося під руку, як виявилося це був ніж, відштовхнула ОСОБА_11 від себе ліктем, та нанесла один удар ножем останньому у грудну клітку, від чого потерпілий впав на землю. Вона намагалася надати ОСОБА_11 першу допомогу, однак, зрозумівши що він не дихає, викликала швидку допомогу та міліцію.

Вбивати ОСОБА_11 вона не хотіла, лише оборонялась від його насильницьких дій.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_7 винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за обставин наведених в обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції, її винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що обвинувачена ОСОБА_7 являється їх сусідкою і характеризується як жінка, яка полюбляє «випити та погуляти». Після повернення з місць позбавлення волі її рідний брат ОСОБА_11 вів нормальний спосіб життя, однак за три місяці до події, що сталася, почав зловживати алкогольними напоями. Смертю рідного брата їй заподіяні глибокі душевні страждання, оскільки він залишився для неї єдиною рідною людиною.

Як вбачається з протоколу огляду місця події з фототаблицею до нього від 04.09.2015 року, в домоволодінні, розташованому за адресою АДРЕСА_1 , у якому проживає ОСОБА_7 , у веранді та наполовину у кухонній кімнаті виявлено, зокрема, труп чоловіка та ніж з червоною рукояткою.

Згідно висновку експерта № 03-01/683 від 04.09.2015 року, причиною смерті ОСОБА_11 є проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітки із ушкодженням серця, яке супроводжувалося зовнішньою та внутрішньою кровотечею та привело до гострої крововтрати. Враховуючи ступінь розвитку ранніх трупних явищ та відсутність пізніх трупних явищ смерть настала за 12-24 год. до моменту проведення експертизи трупа в морзі. При проведенні експертизи трупа виявлено проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітки із ушкодженням серця, яке утворилося незадовго до настання смерті від дії знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого і має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух завтовшки близько 1,5 см з добре вираженими ребрами і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень для життя. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа виявлено 3,75 проміле етилового спирту, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння відносно живих осіб.

В ході слідчого експерименту від 05.09.2015 року, проведеного за участю ОСОБА_7 , остання розповіла та показала про обставини подій, що мали місце 04.09.2015 року, локалізацію та механізм нанесення ножем удару ОСОБА_11 .

З висновку експерта № 03-01/683/14 від 13.10.2015 року, за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_11 вбачається, що не виключається можливість виникнення проникаючого колото-різаного ушкодження грудної клітки із ушкодженням серця у потерпілого за обставин, що вказані у протоколі проведення слідчого експерименту від 05.09.2015 року, проведеного за участю підозрюваної ОСОБА_7 .

Відповідно до довідки КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ЧМР приймального відділення, в умовах приймального відділення проведено первинний медичний огляд затриманої ОСОБА_7 , доставленої Черкаським РВ, за результатами якого тілесних ушкоджень не виявлено.

Згідно амбулаторної карти № 1780 від 04.09.2015 року, за результатами клінічного огляду ОСОБА_7 , встановлено діагноз алкогольне сп`яніння.

За змістом акту судово-психіатричної експертизи № 475 від 07.10.2015 року, ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждає і не страждала на період часу до якого відноситься скоєння інкримінованого їй правопорушення, а виявляє прояви емоційно-нестійкого розладу особистості в стані компенсації ускладненого алкоголізацією, що при збереженні у неї процесів мислення, пам`яті, інтелекту, больового контролю, критичних і прогностичних функцій свідчить про її здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними, може приймати участь у слідчих діях і судовому процесі.

У період часу до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_7 діяння вона не знаходилася у стані фізіологічного афекту або іншому вираженому емоційному стані котрий міг би суттєво вплинути на її свідомість та поведінку по причині відсутності трьохфазної динаміки цього виключного стану та феноменологічних критеріїв в їх необхідній сукупності, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджується, зокрема даними:

- протоколу огляду предметів від 05.09.2015 року, що були виявлені та вилучені під час огляду місця події від 04.09.2015 року;

- постанови від 05.09.2015 року про визнання предметів та речей, які були виявлені та вилучені під час огляду місця події від 04.09.2015 року, а в подальшому оглянуті 05.09.2015 року, речовими доказами;

- протоколу огляду трупа з фототаблицями до нього від 05.09.2015 року;

- висновку експерта № 05-1-09/362 від 16.09.2015 року про те, що за результатами проведення судово-медичної експертизи зразка рідкої крові ОСОБА_7 встановлено, що її кров відноситься до групи Ва (ІІІ);

- висновку судово-медичного експерта № 05-1-08/218 від 18.09.2015 року, про те, що на капцях та шортах крові не виявлено, а кров виявлена на кофті може походити, як від трупа ОСОБА_11 , так і від обвинуваченої ОСОБА_7 ;

- висновку судово-медичного експерта № 05-1-08/219 від 18.09.2015 року, про те, що кров на марлевому тампоні зі змивом з підлоги кухні може походити, як від трупа ОСОБА_11 , так і від обвинуваченої ОСОБА_7

- висновку судово-медичного експерта № 05-1-08/220 від 18.09.2015 року, про те, що кров на марлевому тампоні зі змивом з трупа ОСОБА_11 може походити, як від трупа ОСОБА_11 , так і від обвинуваченої ОСОБА_7 . Кров трупа ОСОБА_11 відноситься до групи Ва (ІІІ);

- висновку експерта № 05-5-06/164 від 16.10.2015 року про те, що за результатами проведеної судово-медичної експертизи ножа встановлено, що антиген В, виявлений в слідах крові на клинку ножа, може походити від чоловіка з групою крові В (3) з ізогемаглютином анти-А ізосерологічної системи АВО, походження від потерпілого ОСОБА_11 не виключається, домішка крові підозрюваної ОСОБА_7 не виключається;

- висновку судово-медичного експерта № 05-1-08/236 від 20.10.2015 року, про те, що кров на тенісці та джинсових штанах може походити, як від трупа ОСОБА_11 так і від обвинуваченої ОСОБА_7 ;

- висновку експерта № 1/903 від 02.10. 2015 року про те, що за результатами проведеної дактилоскопічної експертизи ножа, вилученого при ОМП від 04.09. 2015 року у с. Мошни, вул. Савченка, 240, слідів рук на ножі не виявлено;

- висновку експерта № 107 МК від 20.10. 2015 року про те, що за результатами судово-медичної експертизи встановлено, що можливість спричинення ушкодження на клапті шкіри від трупа ОСОБА_11 клинком ножа, вилученого під час ОМП від 04.09.2015 року, не виключається;

- висновку експерта № 05-5-06/145 від 25.09.2015 року про те, що за результатами проведення судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту рук підозрюваної ОСОБА_7 кров та епітеліальні клітини не виявлено.

. З урахуванням висновків судово-медичної експертизи та інших доказів, що містяться в матеріалах провадження, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до вірного висновку, що нанесення обвинуваченою удару ножем в життєво важливий органи потерпілого область грудної клітки ( зокрема серце), свідчать про направленість умислу ОСОБА_7 на позбавлення життя ОСОБА_11 .

Посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі з доповненнями до неї на те, що вбивство потерпілого ОСОБА_11 було скоєно нею в стані необхідної оборони при перевищенні її меж, або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виник внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого, а умислу спрямованого на вбивство останнього в неї не було, оскільки вона була змушена захищатись від його посягань та захищати свою дитину у зв`язку з чим її дії необхідно кваліфікувати за ст. 116 або ст. 118 КК України, є безпідставними, об`єктивно не підтверджені та спростовуються матеріалами кримінального провадження, а тому розцінюються апеляційним судом як обраний обвинуваченою спосіб захисту.

Так, згідно довідки КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ЧМР приймального відділення, в умовах приймального відділення проведено первинний медичний огляд затриманої ОСОБА_7 , доставленої Черкаським РВ, за результатами якого тілесних ушкоджень у останньої не виявлено. Крім того, згідно висновку експерта № 05-5-06/145 від 25.09.2015 року в піднігтьового вмісту рук підозрюваної ОСОБА_7 кров та епітеліальні клітини не виявлено. Вказані обставини засвідчують факт відсутності боротьби або будь-якого насилля з боку потерпілого ОСОБА_11 по відношенню до обвинуваченої ОСОБА_7 і спростовують доводи останньої про необхідність її захисту від його незаконних дій.

Крім того, як вбачається з показань ОСОБА_7 наданих суду першої інстанції, на що звернуто увагу і судом касаційної інстанції, остання, перебуваючи на кухні власного домоволодіння, мала можливість схопити будь-який предмет, який знаходився поруч, використавши його проти потерпілого, однак схопила ножа, цілком усвідомлюючи, який предмет знаходиться в її руках, і завдала ним удар в грудну клітину ОСОБА_11 , тобто в зону розташування життєво важливих органів

За змістом статті 36 КК України під необхідною обороною розуміється правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

В основі розмежування умисного вбивства (частина перша статті 115 КК) та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК) перебуває мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_11 спільно вживали алкогольні напої, в ході чого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними, обвинувачена нанесла один тичковий удар в область грудної клітки ОСОБА_11 , внаслідок чого останній від отриманого тілесного ушкодження помер. Доводи ОСОБА_7 про те, що вона зазнала суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого і у неї виникла потреба захищатися від неправомірних дій, про що свідчать її пояснення дані в суді першої та апеляційної інстанції, об`єктивно не підтверджені будь-якими доказами.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать, про те, що дії потерпілого ОСОБА_11 за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди обвинуваченій, які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у нанесенні йому удару ножем в життєво важливі органи ( серце).

Згідно правових висновків Верховного Суду України у справах № 5-12кс14, № 5-34кс 14, № 5-27кс 14 особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлено і іншими мотивами, наприклад, наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, котра перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.

Більше того, вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, також кваліфікується як умисне вбивство.

За змістом п. 22 зазначеної постанови, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Умисне поранення життєво важливих органів потерпілого, унаслідок чого сталася смерть, судова практика розцінює як свідчення умислу винного на позбавлення життя і кваліфікує такі дії як умисне вбивство.

Отже, завдаючи удар потерпілому ОСОБА_11 у життєво важливий орган, а саме область серця, обвинувачена усвідомлювала, що може заподіяти смерть потерпілому, свідомо припускала можливість настання таких наслідків, її дії співвідносилися з реальною ситуацією, носили достатньо послідовний характер, що свідчить про направленість умислу на позбавлення життя останнього.

Доводи обвинуваченої про те, що вона також могла діяти в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виник внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого щодо неї, спростовується наведеним вище, а також не узгоджуються з актом судово-психіатричного експерта про те, що в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_7 діяння, вона не знаходилась в стані фізіологічного афекту, в тому числі, і в іншому вираженому емоційному стані, котрий міг би суттєво вплинути на її свідомість та поведінку, а знаходилась в стані простого алкогольного сп`яніння.

Зважаючи на зазначені вище обставини та правові позиції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати, що ОСОБА_7 , завдаючи потерпілому удар ножем, в область серця, перебувала в стані необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, і кваліфікації її дій за ст. 118 або ст. 116 КК України, а в її діянні наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який є особливо тяжким умисним злочином, внаслідок якого настала смерть потерпілого, дані про особу винної, яка хоч і працювала до затримання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не заміжня, має трьох неповнолітніх дітей, двоє з яких навчаються у школі-інтернаті, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває у Мошнівській сільській раді Черкаського району на обліку, як неблагополучна сім`я, при відсутності обставин, що пом`якшують покарання і при наявності обставини, що його обтяжує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді реального позбавлення волі, яке є наближеним до мінімального.

З огляду на наведене, колегією суддів не беруться до уваги твердження прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 внаслідок м`якості, оскільки обставини наведені апелянтом в апеляційній скарзі в повній мірі були враховані судом при винесенні вироку і не слугують підставами для призначення останній більш суворого покарання внаслідок його розмірності вчиненому.

При розв`язанні цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 суд, у відповідності до роз`яснень, що містяться у п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», правильно прийшов до висновку про те, що оскільки смерть ОСОБА_11 настала внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_7 , то витрати матеріального характеру, що були понесені потерпілою у зв`язку з організацією поховання останнього, які належним чином підтверджені належними та допустимими доказами, підлягають стягненню з обвинуваченої в повному обсязі.

Також суд дотримався і роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної злочином, визначився в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних потерпілій моральних і фізичних страждань та врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, зокрема заподіяння смерті близькій людині потерпілої, ступінь негативних змін, що сталися в її житті внаслідок смерті рідного брата та глибини й тривалості моральних і психічних переживань. Внаслідок цього, розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн., визначений судом, є відповідним заподіяним моральним стражданням, відповідає критеріям розумності та справедливості.

З огляду на наведене, колегія суддів не знаходить підстав для перегляду розмірів визначених судом стягнень врахунок відшкодування, в тому числі, моральної шкоди, яку в апеляційній скарзі не визнає обвинувачена ОСОБА_7 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий :

Судді :