Справа № 675/259/17
Провадження № 1-в/675/167/2017
У Х В А Л А
"22" червня 2017 р. м.Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 , представника ЗВК № 58 ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав заяву засудженого ОСОБА_5 про скасування дисциплінарного стягнення,
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою, в обґрунтування якої вказав, що до нього 29.03.2016 року начальником ЗВК № 58 ОСОБА_7 було застосовано дисциплінарне стягнення у виді поміщення до приміщення камерного типу строком на 1 (один) місяць. Вважає дане стягнення неправомірним, оскільки він не порушував режим відбування покарання. Уточнивши під час розгляду свої вимоги, просить суд скасувати накладене на нього стягнення від 29.03.2016 року.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав свою заяву та просить її задовольнити. Крім того пояснив, що будь-яких конфліктних ситуацій між ним та засудженим ОСОБА_8 22.03.2016 року не було.
Представник ЗВК № 58 ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти задоволення даної заяви та пояснила, що засуджений ОСОБА_5 перебуває на оперативно-профілактичному обліку в оперативному відділі ЗВК № 58, як схильний до злісної непокори вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботу установи, також причетність останнього до подій, які мала місце 22.03.2016 року, коли була створена конфліктна ситуація між засудженим ОСОБА_9 стверджується висновком службового розслідування, поясненнями засуджених та рапортом оперуповноваженого оперативного відділу ОСОБА_10 .
Заслухавши пояснення засудженого, представника колонії, думку прокурора, який заперечив проти задоволення заяви, суд приходить до наступного.
Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Замковій виправній колонії № 58 з 02.11.2008 року.
Статтею 132 КВК України вказано, що за порушення встановленого порядку відбування покарання до засуджених можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 КВК України при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.
Як вбачається із постанови начальника ЗВК № 58 ОСОБА_7 від 29.03.2016 року, засудженого ОСОБА_5 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді поміщення його до приміщення камерного типу строком на 1 місяць за порушення режиму відбування покарання, а саме: 22.03.2016 року близько 11 год. ним була створена конфліктна ситуація в кімнаті № 42 із засудженим ОСОБА_8 , в ході якої засуджені шарпали один одного за верхній одяг, штовхались, ображали словами, що принижують людську гідність, при цьому погрожували фізичною розправою один одному.
Відповідно до даної постанови, засуджений із вказаними обставинами не погодився та вказав, що будь-якого конфлікту між ним та засудженим ОСОБА_8 22.03.2016 року не було.
У відповідності до висновків Конституційного Суду України, що містяться у рішенні №19-рп/2011 від 14.12.2011 року у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь - яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Однією із складових в забезпеченні реалізації права особи на справедливий суд є доступ до правосуддя.
Крім того, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Так, засуджений ОСОБА_5 , реалізуючи своє право на справедливий суд, з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, звернувся із відповідною заявою про оскарження постанови ЗВК № 58 до суду.
Слід зазначити, що винесенню оскаржуваної постанови передувало службове розслідування, відповідно до якого було встановлено, що 23.03.2016 року під час проведення профілактичнох бесід із засудженими дільниці ре соціалізації відділення № 3 СПС стало відомо, що 22.03.2016 року біля 11 год., була створена конфліктна ситуація в кімнаті № 42, між засудженими ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Вказаний конфлікт відбувся за ініціативи засудженого ОСОБА_5 , на побутовому грунті, де він різкій та демонстративний формі висловив в адресу засудженого ОСОБА_8 слова, що принижують людську гідність та погрожував фізичною розправою. Останній в свою чергу в адресу засудженого ОСОБА_5 почав висловлюватись нецензурною лайкою, після чого вони розпочали один одного шарпати за верхній одяг. Однак свої протиправні наміри засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_5 завершити не змогли, по незалежним від них обставинах.
В результаті конфліктної ситуації тілесних пошкоджень засуджені не отримали, що підтверджується медичними довідками начальника медичної частини ОСОБА_11 .
Даний факт як зазначено у службовому висновку від 25.03.2016 року підтверджується зібраними матеріалами та письмовими поясненнями засуджених свідків та рапортами оперуповноваженого оперативного відділу капітана внутрішньої служби ОСОБА_10 .
Засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_5 під час службового розслідування відмовилися надавати будь-які пояснення по даному факту.
В ході судового розгляду було встановлено, що засуджений ОСОБА_8 вибув із Замкової виправної колонії № 58 по відбуттю строку.
Зважаючи на викладене, судом було роз`яснено представнику ЗВК № 58 та здійснено відповідні заходи щодо надання матеріалів службового розслідування на підтвердження винуватості у даному конфлікті ОСОБА_5 .
Однак, представник ЗВК № 58 відмовилася у наданні даних матеріалів, оскільки при їх дослідженні, а саме пояснень інших засуджених, які наявні у матеріалах службового розслідування можуть мати негативний вплив на останніх з боку ОСОБА_5 .
За таких обставин, судом було допитано в якості свідка оперуповноваженого ОВ ОСОБА_10 , який саме і проводив службове розслідування, та який в судовому засіданні пояснив, що про наявність вказаного конфлікту йому стало відому з пояснень інших засуджених, прізвища яких він не може вказати.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Враховуючи положення вказаної конституційної презумпції, те, що суду не дано жодного допустимого і належного доказу порушення засудженим режиму відбування покарання, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_5 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 134 КВК України, ст. ст. 55, 62 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та ст. ст. 371, 372, 376 КПК України суд,
п о с т а н о в и в :
Заяву засудженого ОСОБА_5 задовольнити.
Скасувати постанову начальника Замкової виправної колонії № 58 ОСОБА_7 від 29.03.2016 року про накладення на засудженого ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у виді поміщення в приміщення камерного типу строком на 1 (один) місяць.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її отримання.

Суддя ОСОБА_1