Справа № 640/4194/17
н/п 1-кс/640/2188/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
слідчого - ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5 ,
адвоката - ОСОБА_6 ,
підозрюваного - ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка, Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом з дитинства, працюючого менеджером з продажу ФОП ОСОБА_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, -
21.03.2017 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу 04/2/4 прокуратури Харківської області юристом 2 класу ОСОБА_3 , про обрання відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27.
На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що ОСОБА_7 19.03.2017 о 18.05, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п. 2.9 «Водієві забороняється : а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин», керував автомобілем "Mercedes-Benz" Е 420 р.н. НОМЕР_1 , та рухався по пр. Ювілейному м. Харкова зі сторони вул. Гвардійців Широнінців в напрямку пр. Льва Ландау з перевищенням допустимої швидкості у населеному пункті, чим грубо порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більш 60 км/год».
Під час руху по вказаній вулиці, в районі будинку № 42, ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та допустив наїзд на пішоходів невстановленого чоловіка та невстановлену жінку, які знаходились на проїжджій частині.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані пішоходи померли на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Порушення вимог п.п. 12.3 та 12.4 Правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками і виразилося в тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем "Mercedes-Benz" Е 420 р.н. НОМЕР_1 та рухався з перевищенням допустимої в населеному пункті швидкістю і при виникненні небезпеки у вигляді пішоходів невстановленого чоловіка та невстановленої жінки, які знаходилися на проїзній частині, та яких він об`єктивно міг виявити, не вжив заходи до зниження швидкості керованого ним автомобіля шляхом застосування екстреного гальмування та скоїв на них наїзд, що спричинило вищевказані тяжкі наслідки.
Слідчий вказав, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами, як окремо, так і усіма у сукупності, а саме: протоколом огляду місця ДТП та схемою до нього від 19.03.2017; показаннями свідка ОСОБА_10 ; показаннями свідка ОСОБА_11 ; висновком медичного обстеження щодо стану алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_7 ; повідомленням про підозру ОСОБА_7 .
Слідчий зазначив, що враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть двох невстановлених осіб - чоловіка та жінки на місці пригоди, дає достатні підстави вважати, що останній, при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в подальшому може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про ризики, передбачені п. п. 1,3,4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.
19.03.2017 року о 22 год. 05 хв. ОСОБА_7 затриманий у порядку ст.208 КПК України.
20.03.2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.
Слідчий вказав, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, з метою забезпечення кримінального провадження та запобігання спробам особи переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також ним спричинено значну матеріальну та моральну шкоду потерпілим, яка на даний час не відшкодована, у слідчих органів виникла необхідність для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали подане клопотання, просили про його задоволення.
Потерпіла ОСОБА_5 наполягала на застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник підозрюваного проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на недоведеність ризиків, зазначених стороною обвинувачення у клопотанні; недоведеність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення саме за ч.3 ст.286 КК України; відсутність висновків експертиз щодо можливості підозрюваним запобігти наїзду на пішоходів, які переходили вулицю у невстановленому місці; недоведеності неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів; особу підозрюваного, наявність міцних соціальних зв`язків, просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав позицію захисника та вказав, що не має наміру переховуватися від слідства чи суду, впливати на потерпілих чи свідків.
З пояснень підозрюваного встановлено, що він показання дає добровільно, до нього працівниками правоохоронних органів не застосовувалося насильство під час затримання чи перебування в якості затриманого.
Підозрюваний ОСОБА_7 фактично був затриманий 19.03.2017 о 18 год. 30 хв., та доставлений в приміщення Київського районного суду м. Харкова в межах 60 годин.
20.03.2017 о 17-10 год. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця ДТП та схемою до нього від 19.03.2017; показаннями свідка ОСОБА_10 ; показаннями свідка ОСОБА_11 ; .
Слідчий суддя також вважає встановленим існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Існування інших ризиків, передбачених п.п. 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України в клопотанні слідчого не обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні доведено не було.
В обґрунтування неможливості запобігання зазначеному ризику шляхом застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу слідчий посилається на загальні підстави обрання запобіжного заходу, однак в достатній мірі не врахував обставини, передбачені п.п. 3-6, 8 ч.1 ст. 178 КПК України.
Разом з тим, запропонований органом досудового слідства запобіжний захід взяття під варту, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно. Крім того має постійне місце реєстрації та місце проживання, де мешкає з дружиною та донькою інвалідом з дитинства. Також є опікуном недієздатного батька ОСОБА_12 .
Поряд з цим, ОСОБА_7 підозрюється у кримінальному правопорушенні, вчиненому з необережності при тій умові, що обставини дорожньо-транспортної події визначені ще не в повній мірі, оскільки основні слідчі дії ще не проведені, як не проведена авто-технічна експертиза.
Більш того, матеріали клопотання не містять даних, які б підтверджували перебування підозрюваного ОСОБА_7 на момент вчинення ДТП в стані алкогольного сп`яніння.
Отже, єдиною наявною підставою, на час розгляду клопотання, для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 .
Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Проте, тяжкість злочину, сама по собі, ще не може бути безумовною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без врахування даних про особу підозрюваного.
В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року, у справі № 1-23/2003, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду (ст.29,62 Конституції України).
З урахуванням наведених даних в їх сукупності, слідчий суддя знаходить помилковим висновок слідчого та прокурора про те, що запобігання встановленому при розгляді клопотання ризику можливе лише при умові тримання ОСОБА_7 під вартою і вважає достатнім для досягнення вказаної мети застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -
Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши підозрюваному цілодобово залишати житло, на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 травня 2017 року.
Покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора і суду за першою вимогою;
2) не відлучатися із м.Харкова без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання.
Ухвалу направити для виконання до відділення органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 через слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 .
Встановити строк дії ухвали до 19 травня 2017 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним ОСОБА_7 в той же строк, але з моменту вручення йому копії цієї ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1
Копію ухвали отримав _____________2017р. ___ год. __хв.
___________________( ОСОБА_7 )