Справа № 472/404/17
Веселинівський районний суд Миколаївської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"05" липня 2017 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт. Веселинове Миколаївської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 від 27 березня 2017 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Широколанівка, Веселинівського районну, Миколаївської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимий:

29.04.2009 року Веселинівським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки;

22.06.2011 року Веселинівським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 6 років позбавлення волі,

02.07.2015 року постановою Вознесенського міськрайонного суду звільнений умовно-достроково, не відбута частина строку 1 рік 11 місяців 20 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального акта складеного 26 квітня 2017 року, затвердженого прокурором 28 квітня 2017 року, ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за таких підстав:

ОСОБА_3 маючи не погашену та не зняту судимість, в період не відбутого строку умовно- дострокового звільнення, діючи умисно та повторно, переслідуючи ціль незаконного збагачення, з метою таємного викрадення чужого майна, 25.03.2017 року приблизно о 15:00 годині, перебуваючи всередині магазину «Вітоша», який знаходиться за адресою вул.. Соборна, 1-А, смт. Веселинове Миколаївської області, на прилавку помітив навушники білого кольору, які належать ОСОБА_5 . Скориставшись тим, що господар відвернувся та відсутність сторонніх осіб, ОСОБА_3 діючи умисно та цілеспрямовано з корисливих мотивів забрав наушники білого кольору марки «KOSS» та поклав до свого пакету, після чого з місця вчинення злочину зник, з викраденим розпорядився на власний розсуд.

Згідно висновку товарознавчої експертизи своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 матеріальні збитки на суму 495 гривень.

27 червня 2017 року під час судового розгляду кримінального провадження була укладена угода між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 про примирення, згідно якої сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, розміру шкоди завданої кримінальним правопорушенням в сумі 495 грн., сторонам зрозумілі наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, обвинувачений повністю відшкодував матеріальний збиток потерпілій, потерпіла не має до обвинуваченого жодних претензій. Крім того, сторони даної угоди узгодили міру покарання, а саме за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих доходів громадян, що становить 1020 гривень в дохід держави, беручи до уваги, що обвинувачений щиро розкаявся, відшкодував потерпілій матеріальну та моральну шкоду.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, визнав повністю. Суду пояснив, що уклав угоду без будь-якого примусу, йому зрозумілі права, передбачені ч.5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення угоди про примирення, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України, характер обвинувачення та покарання, яке буде призначене йому на підставі укладеної угоди, з мірою покарання узгодженою з потерпілою погодився, на розгляді справи в загальному порядку не наполягав. Просив суд затвердити досягнуту угоду.

Потерпіла ОСОБА_5 запевнила суд, що угоду про примирення між нею та обвинуваченим досягнуто добровільно, їй зрозумілі наслідки укладення угоди про примирення, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України, матеріальних претензій до обвинуваченого не має, з мірою покарання узгодженою з обвинуваченим погодилася. Вказала, що обвинувачений повністю відшкодував їй матеріальну та моральну шкоду, також обвинувачений попросив вибачення. Просила суд затвердити досягнуту угоду.

Прокурор висловив думку про не можливість затвердження угоди, оскільки умови угоди не відповідають інтересам суспільства, так як обвинувачений вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення.

Захисник ОСОБА_6 просила затвердити угоди між обвинуваченим та потерпілою.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Статтею 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно п. 12 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», сторони мають узгоджувати покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення ст. 65,75 КК України мають право, використовувати положення ст. 69 КК України.

Вивчивши зміст угоди, допитавши обвинуваченого та потерпілу, суд приходить до висновку, що вказана угода відповідає положенням ст. 471 КПК України, укладена стосовно кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесене до категорії середньої тяжкості, сторонам зрозумілі положення ст.ст. 394, 424, 476 КПК України та обмеження у зв`язку з затвердженням вказаної угоди на досягнутих в ній умовах, міра покарання визначена сторонами угоди з урахуванням ст. 69 КК України є обґрунтованою.

За таких обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_3 , визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Щодо заперечень прокурора в затверджені угоди суд зазначає наступне, що вчинення злочину під час умовно-дострокового звільнення не відноситься до тої категорії, яка свідчить що умови угоди не відповідають інтересам суспільства, а також те, що призначаючи остаточне покарання, у випадку коли особа вчинила злочин під час умовно-дострокового звільнення, суд визначає покарання керуючись правилами статей 71, 72 КК України.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», якщо ж підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71,72 КК України.

Частиною 4 ст. 81 КК України передбачено, що у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 22.06.2011 року вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області був засуджений на шість років позбавлення волі. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.07.2015 року ОСОБА_3 від подальшого відбування покарання звільнений умовно-достроково на 01 рік 11 місяців 20 днів невідбутого строку покарання. Згідно довідки про звільнення серії МИК №011362 ОСОБА_3 звільнений 10.07.2015 року.

Отже, на момент проголошення ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.07.2015 року невідбутий строк, який був встановлений судом складав 01 рік 11 місяців 20 днів, але фактично ОСОБА_3 був звільнений після набрання ухвали законної сили, та ще 8 (вісім) днів відбував покарання (з 03.07.2015р. по 10.07.2015р. (включно)).

Тому невідбутий строк покарання складає 01 рік 11 місяців 12 днів.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 474, 475 КПК України суд, -
У Х В А Л И В:
Угоду про примирення, укладену 27 червня 2017 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 від 27.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України - затвердити.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, призначивши узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 60 /шістдесят/ неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1020 /одна тисяча двадцять/ гривень.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, за даним вироком та за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2011 року, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік 11 /одинадцять/ місяців 12 /дванадцять/ днів, та штрафу в розмірі 1020 /одна тисяча двадцять/ гривень.

Покарання призначені за даним вироком у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік 11 /одинадцять/ місяців 12 /дванадцять/ днів, та штрафу в розмірі 1020 /одна тисяча двадцять/ гривень - підлягають самостійному виконанню один від одного.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1