АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/696/17 Справа № 198/8/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000350 щодо застосування примусових заходів виховного характеру за апеляційною скаргою керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Мелітополь Запорізької області, громадянин України, проживає за адресою по АДРЕСА_1 ,

у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, котре підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10

особи, щодо якої подано клопотання про

застосування примусових заходів виховного

характеру ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі керівник Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 /а.с.п.65-69/, просить ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року скасувати; постановити ухвалу, якою застосувати до неповдолітнього ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.
В обґрунтування своїх вимог, з посиланням на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», роз`яснення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-66/0/4 від 17 січня 2017 року, прокурор вказує, що суд першої інстанції грубо порушив положення КПК України, відмовляючи у застосуванні до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру.
Так прокурор вказує, що під час судового розгляду було доведено факт вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, однак суд в порушення норм законодавства безпідставно відмовив у задоволенні клопотання, внаслідок чого допустив порушення кримінального процесуального закону.
Ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року в клопотанні про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру - відмовлено, у зв`язку із досягненням останнього на час постановлення ухвали повноліття.
За встановлених в ухвалі обставин, неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи у 15-річному віці, не досягнувши віку, з якого настає кримінальна відповідальність, не маючи права на керування транспортними засобами, 04 вересня 2013 року приблизно о 16 годині 00 хвилин керуючи автомобілем марки «Ваз-21051», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у салоні котрого перебували пасажири ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , слідував по правій смузі по ходу свого руху, по автомобільній дорозі «Мерефа-Павлоград-Лозова» у Юр`ївському районі Дніпропетровської області від м. Павлоград Дніпропетровської області в напрямку с. Варварівка Юр`ївського району Дніпропетровської області.

У зазначений час, у зустрічному напрямку по правій смузі по ходу свого слідування здійснював рух автомобіль марки «Шкода Октавіа А-5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , в салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

У процесі зближення зазначених транспортних засобів, о 16 годині 25 хвилин 04 вересня 2013 року на вказаній дорозі ОСОБА_7 виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, порушив вимоги п.14.2 «в» Правил дорожнього руху України, а саме: виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_14 .

У результаті невиконання водієм ОСОБА_7 вимоги п. 14.2 «в» Правил дорожнього руху України, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з фактом настання події дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля марки «Ваз-21051» ОСОБА_11 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя на момент заподіяння, від котрих настала смерть останнього, у вигляді сумісної травми грудної клітини та кінцівок, перелому грудини і 1-7-го ребер з обох боків, пошкодження лівої легені, закритих переломів кісток лівого передпліччя та обох стегнових кісток, забійної рани та садна лобної області і нижніх кінцівок. Пасажирам автомобіля марки «Шкода Октавіа А-5» ОСОБА_14 буди заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому зовнішньої кісточки правої гомілки, ОСОБА_15 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді спинномозкової травми, яка супроводжувалася компресійним переломом першого поперекового хребця та відламковим переломом четвертого хребця, забоєм грудної клітини, ОСОБА_17 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого уламкового перелому верхньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням уламків.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, особу, щодо якої подано клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, його законного представника і захисника, які не заперечували у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України судове рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Доводи прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 04 вересня 2013 року ОСОБА_7 у 15-річному віці - до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність, скоїв суспільно-небезпечне діяння, що має ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно із ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, можуть бути застосовані судом до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Примусові заходи виховного характеру є єдиними з заходів кримінального примусу, застосування яких можливе до осіб, що не досягли віку, з якого можливе притягнення до кримінальної відповідальності.

Положеннями ст. 501 КПК України передбачено, що в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд приймає лише 2 види рішень: ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо прокурором буде доведено вчинення неповнолітнім, зазначеним у ст. 498 КПК України, суспільно-небезпечного діяння, чи ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру, якщо суд дійде висновку, що прокурор під час судового розгляду не довів факт вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім, і закриває провадження, інших підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру законом не передбачено.

Регламентований процесуальним законом особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх поширюється і на осіб, які досягли повноліття під час здійснення кримінального провадження
При цьому, до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.
Дані вимоги кримінального закону судом першої інстанції не дотримані.
Відповідно до п.7, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» обмеження у часі застосування примусових заходів виховного характеру стосуються таких примусових заходів виховного характеру як передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, та направлення неповнолітніх до спеціальних навчально-виховних установ.
З урахуванням викладеного, щодо ОСОБА_7 , який до досягнення віку кримінальної відповідальності, у віці 15 років, вчинив суспільно-небезпечне діяння, що має ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до закону слід застосовувати особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, незважаючи на те, що він досяг повноліття під час здійснення кримінального провадження, та згідно із ст. 498 КПК України застосувати примусові заходи виховного характеру. З урахуванням того, що перелік примусових заходів є вичерпним, колегія суддів приходить до висновку, що до нього можливо застосувати примусовий захід виховного характеру-застереження.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наявні підстави для скасування ухвали суду щодо ОСОБА_7 в частині відмови у застосуванні до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 407, 501КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року задовольнити.
Ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині відмови у застосуванні щодо ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.
В іншій частині ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4