Справа № 203/5956/16-к
У Х В А Л А
іменем України
16 грудня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю слідчого ОСОБА_3 ,
розглянувши погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 клопотання слідчого Центрального відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна, заявлене в межах кримінального провадження №0000585, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
14 грудня 2016 року слідчий звернувся до суду із вищевказаним клопотанням, погодженим із прокурором, в якому просив накласти арешт на 37 мобільних телефонів (згідно переліку), тимчасово вилучених за наслідками обшуку, проведеного 13 грудня 2016 року в приміщенні кіоску за адресою пл. Старомостова, 1 в м. Дніпро на підставі ухвали слідчого судді від 24 листопада 2016 року в межах кримінального провадження №0000585. Своє клопотання слідчий мотивував тим, що з 23 лютого 2016 року Центральним ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №0000585, кваліфікованого за ст.186 ч.1 КК України та порушеного за фактом відкритого викрадення 23 лютого 2016 року близько 15 години 10 хвилин біля буд. АДРЕСА_1 невстановленою особою у малолітньої ОСОБА_4 мобільного телефону «Fly IQ4415 Quad», належного ОСОБА_5 , і спричинення тим самим матеріального збитку на суму 3000 гривень. Необхідність арешту вищезгаданих 37 мобільних телефонів слідчий мотивував потребою їх детальної перевірки на предмет відношення до інших кримінальних правопорушень, недостатності для цього 48 годин та значення цих мобільних телефонів як речових доказів в кримінальному провадженні.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого судді не здійснювалося, що відповідає вимогам ст.107 КПК України.
Слідчий подане ним клопотання підтримав в повному обсязі.
Слідчий суддя, вислухавши слідчого та дослідивши матеріали поданого ним клопотання, приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
За змістом ст.ст.131, 170 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, різновидом яких є арешт майна, застосовуються на підставі ухвали слідчого судді з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження.
Згідно ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Нормою ст.170 ч.2 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 10 ст.170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Аналогічна вимога щодо долучення доказів міститься і в нормі ст.132 КПК України.
Згідно ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати окрім іншого правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України).
Положеннями ст.ст.132, 170 КПК України встановлено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження, різновидом яких є арешт майна, не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
За змістом ст.ст.168 ч.2, 171 ч.5, 236 ч.7 КПК України вилучені в ході обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Аналізуючи наведені слідчим в його клопотанні фактичні обставини, як підстави для задоволення клопотання, в контексті долучених до клопотання матеріалів, як доказів таких фактичних обставин, з урахуванням на вказані вище положення чинного кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку про неможливість задоволення поданого клопотання. Такий висновок слідчого судді, покладений в основу результату розгляду клопотання слідчого, ґрунтується на тому, що застосування в ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді арешту майна, як різновиду заходу забезпечення кримінального провадження, можливе лише в межах існуючого, реального кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, і для досягнення дієвості саме цього кримінального провадження, в тому числі задля забезпечення збереження речових доказів (якими є і предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій). Тобто, майно, на яке планується накладення арешту як заходу забезпечення кримінального провадження, повинно мати пряме відношення і значення саме для кримінального провадження, в межах якого подається клопотання про арешт цього майна, а саме: бути речовим доказом за цим кримінальним провадженням або виступати як можливий об`єкт звернення стягнення задля забезпечення спеціальної конфіскації за цим кримінальним провадженням, або конфіскації майна як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або забезпечення цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Стосовно клопотання слідчого, що розглядається, то, як вказувалось вище, слідчий просить накласти арешт на 37 мобільних телефонів згідно наданого ним переліку з метою забезпечення їх збереження як речових доказів по кримінальному провадженню, вказуючи, що ці телефони можливо є викраденими, тобто є об`єктами злочинних посягань. Натомість, як слідує з фабули у витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження №0000585, в межах якого і подано клопотання про арешт майна, що розглядається, а також змісту ухвали слідчого судді від 24 листопада 2016 року про дозвіл на обшук, жоден із вилучених в ході цього обшуку 37 мобільних телефонів, на які просить накласти арешт слідчий, не є викраденим майном потерпілої ОСОБА_5 та взагалі не має жодного відношення до злочину, за фактом вчинення якого і було порушено кримінальне провадження за вказаним номером. За таких обставин, враховуючи відсутність будь-яких підстав вважати, що 37 мобільних телефонів мають значення доказів або будь-яке інше передбачене ст.172 ч.2 КПК України значення для кримінального провадження №0000585, в межах якого подано клопотання про арешт цього майна, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правової підстави для арешту вказаного майна, а отже і про неможливість задоволення клопотання слідчого.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.107, 110, 131, 132, 168, 170-173, 236, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого Центрального відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна, погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 та заявленого в межах кримінального провадження №0000585, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.1 КК України, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного провадження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1