АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/1172/17 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України Головуючий в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Вирок

Іменем України

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000313 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з базовою вищою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03 січня 2017 року за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 України до штрафу в розмірі 1020 гривень;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід обаний ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

В порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 09.01.2017 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, перебував в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих мотивів, підійшов до полиці із взуттям з якої взяв чоловічі кросівки марки «Adidas», чорного кольору, арт. AD44, (штрих код № 03-23-001682589), закупівельна вартість яких складає 700 гривень, що належать ФОП ОСОБА_9 та сховав їх під свій верхній одяг, після чого направився до виходу.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 пройшов повз касову зону та попрямував на вихід з магазину не розрахувавшись за вищезазначені кросівки тим самим намагався викрасти товар, що належить ФОП ОСОБА_9 , закупівельна вартість якого складає 700 гривень, однак злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки на виході з магазину був затриманий працівником охорони.

Справа розглянута судом в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 9 березня 2017 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, в решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх доводів заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 зазначає, що суд, при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 та застосуванні до нього ст. 76 КК України, поклав на останнього обов`язки, які на даний час не передбачені законом. Внаслідок такої помилки місцевого суду, становище обвинуваченого було незаконно покращено. Замість передбаченої в законі заборони виїжджати за межи України з будь-якою метою, ОСОБА_7 заборонено виїзд без погодження з уповноваженим органом тільки на постійне місце проживання. Тобто призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, пояснення обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками процесу не оспорювалися, стосовно них відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і не оспорюються вони і в апеляційній скарзі прокурора.

За встановлених судом фактичних обставин справи, дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, суд першої інстанції з зазначенням про це у вироку врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого , який неодружений, не працює, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, має захворювання на Гепатит " С", раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав щире каятття, а обставин, які б обтяжували покарання суд не встановив. Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання не оспорюється і прокурором в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання.

Окрім того, вироком суду ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік на підставі ст. 75 КК України і в цій частині вирок суду прокурором також не оспорюється.
Разом з тим, заслуговують на увагу доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції вимог ст. 76 КК України.
Так, стаття 76 КК України в редакції Закону України від 07.09.2016 року " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених ( № 2490а), який набрав чинності 08.10.2016 року передбачає обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, зокрема,
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки:
1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого;
2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації, звернутися до органів державної служби занятості для реєстрації як безробітного, та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);
4) виконання заходів, передбачених пробаційною програмою;
пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки унаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб;
5) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Разом з тим, районний суд при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 та застосуванні до нього ст. 76 КК України, поклав на останнього обов`язки, які на момент вчинення кримінального правопорушення та на момент постановлення вироку не були передбачені законом, а саме замість передбаченої в законі заборони виїжджати за межі України з будь - якою метою, ОСОБА_7 заборонено виїзд без погодження з уповноваженим органом тільки на постійне місце проживання.
За таких обставин, відповідно до п. З ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з постановленням нового вироку в цій частині.
Після скасування вироку в частині застосування вимог ст. 76 КК України, колегія суддів, вважає за необхідне покласти на ОСОБА_7 такі ж обов`язки, які були покладені судом першої інстанції з тих же підстав, що були зазначені у вироку суду першої інстанції, окрім обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України. Пункт 2 частини 2 статті 76 КК України необхідно застосувати в редакції Закону України від 07 вересня 2016 року.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

З а с у д и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

__________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4