Дата документу Справа № 320/3308/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 320/3308/16-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/109/17 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 186 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 17 січня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Воінка, Красноперекопського району, АР Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_6 .
Встановлені вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2016 року обставини:
03 квітня 2016 року, приблизно о 23 год. 20 хв., ОСОБА_6 , знаходячись біля кафе «Буржуй», розташованого по вул. Монастирській (Воровського), 3 в м. Мелітополі, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, нанесли ОСОБА_9 удари ногами та руками по різним частинам тіла, та заволоділи належним йому пуховиком, чорного кольору, вартістю 300 грн., в якому знаходився паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , який не має матеріальної цінності для потерпілого, та грошові кошти в розмірі 30 грн., чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 330 грн.
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2016 року:
ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 23.10.2015 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 17 травня 2016 року.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17 травня 2016 року по 19 липня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує що у змову з ОСОБА_10 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, не вступав, умислу забирати чуже майно не мав, вказує на відсутність доказів його провини в інкримінованому злочині та на суб`єктивні покази потерпілого. Вважає упередженість в діях суду, а проведений допит потерпілого погіршив його становище. Крім того, зазначає, що суд при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував розумних сумнівів в доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. Одночасно вказує, що він є єдиним годувальником в сім`ї, перебуває в шлюбі з ОСОБА_11 , яка чекає дитину, а також має матір інваліда III групи, яка потребує його допомоги. Звертає увагу на відсутність претензій до нього з боку потерпілого ОСОБА_9 . В апеляції обвинувачений просить призначити йому більш м`яке покарання з застосуванням ст. 69 КК України або ж призначити покарання з застосуванням ст. 75 КК України.
В доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначає про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, посилається на відсутність доказів його провини в інкримінованому злочині і на суб`єктивні покази потерпілого, посилається на те, що наніс потерпілому тілесні ушкодження, але одяг потерпілого особисто не забирав. Просить скасувати вирок, ухвалити новий вирок, який відповідатиме ступеню тяжкості скоєного.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та наполягав на призначенні йому більш м`якого покарання, думку захисника обвинуваченого, який також підтримавши вимоги апеляції і позицію обвинуваченого, позицію прокурора, який висловив заперечення доводам та вимогам апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Розглянувши кримінальне провадження в межах доводів поданої апеляційної скарги встановлено, що суд першої інстанції, дослідивши обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, діям обвинуваченого дав правильну юридичну оцінку, привів належне обгрунтування висновків про наявність в діях ОСОБА_6 ознак вказаного кримінального правопорушення.
В судовому засіданні обвинувачений провину визнав частково, від дачі показань відмовився, а в ході подальшого дослідження доказів пояснив, що попередньої домовленості про скоєння грабежу у нього з ОСОБА_10 не було, про наміри останнього пограбувати потерпілого не знав, а куртку, яку зняв з себе потерпілий та передав ОСОБА_10 , останній викинув по дорозі. При цьому, ОСОБА_6 підтвердив нанесення особисто ним потерпілому декількох ударів кулаком, а метою цього називає підтримку ОСОБА_10 .
В процесі розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого, його захисту про недоведенність вчинення ОСОБА_6 інкрімінованого йому злочину, у тому числі і версія обвинуваченого про відсутність попередньої змови.
Суд з зазначеною версією мотивовано не погодився, навівши відповідні докази та аргументи спростування.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 поясник, що 03.04.2016 р., приблизно о 23 год.20 хв. він проходив по вул. Монастирський (Воровського) в сторону магазину «Подарунки». Йому на зустріч йшли: хлопець високого зросту та ОСОБА_6 . В районі кафе «Буржуй» хлопці призупинилися. Хлопець високого зросту став позаду нього, а ОСОБА_6 навпроти нього та попросив цигарку. Він відповів, що не палить і в це й час хлопець високого зросту рукою захватив його за шию, а ОСОБА_6 наніс декілька ударів кулаком в область живота та ребер, відтягнули його за кут кафе «Буржуй», де немає освітлення і безвихідь. Щоб вирватися від нападників він ліктем відштовхував хлопця, що його утримував, вдаривши його по ребрам. Той відпустив його і він (потерпілий) повернувся, натомість ОСОБА_6 руками обхватив його за тулуб зі спини та став утримувати. Він намагався вирватися від обвинуваченого, але вони впали на землю, де ОСОБА_6 продовжував руками утримувати його за тулуб. На вимогу іншого хлопця, який ще наніс йому два удари ногою в область тулубу та наказав ОСОБА_6 відпустити його (потерпілого), він зняв куртку, в якій були паспорт на його ім`я та гроші в сумі 30 грн. і передав її іншому хлопцю, який зажадав зняти і кросівки. При цьому хлопці загородили вихід, але, скориставшись моментом, він зміг вирватися. На його вимогу перехожими хлопці були затримані, куртки в них вже не було, але в ході досудового розслідування куртка та паспорт йому були повернуті.
Відомості протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17.05.2016 року вказують, що потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених йому осі, впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 03.04.2016 року, приблизно о 23 год.20 хв., біля кафе «Буржуй» по вул. Монастирській (Воровського) в м. Мелітополі, разом з іншою особою, наніс удари по різним частинам тіла та заволодів належними йому пуховиком, в якому знаходилися гроші в розмірі 30 грн. та паспорт громадянина України на його ім`я (а.с. 41).
Під час одночасного допиту потерпілий ОСОБА_9 підтвердив причетність ОСОБА_6 до скоєння відносно нього відкритого викрадення майна за зазначених вище обставин, в свою чергу ОСОБА_6 підтвердив пояснення потерпілого щодо нанесення ним та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень (а.с. 42-43).
Покази потерпілого ОСОБА_9 не викликають сумнівів, їх зміст засвідчує послідовність та узгодженість із іншими доказами, що спростовує доводи ОСОБА_6 з цього приводу.
Постановою прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури від 18.05.2016 р. матеріали досудового розслідування № 0001654 відносно ОСОБА_10 за фактом відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 186 КК України виділені в окреме провадження. (а.с. 39).
Колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого про відсутність попередньої змови між обвинуваченим ОСОБА_6 та особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, оскільки ці доводи спростовуються узгодженістю дій вказаних осіб, без розриву у часі, їх одночасне застосування насильства по відношенню до потерпілого, перешкоджання, зокрема, і з боку обвинуваченого потерпілому покинути місце злочину як до, так і після вимоги особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, про передачу ОСОБА_9 майна.
Приймаючи до уваги наведені в обгрунтування висновків суду докази, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з достатньою повнотою досліджені докази по справі, які в сукупності доводять обгрунтованність висновків суду про те, що ОСОБА_6 при обставинах, встановлених судом, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Доводи обвинуваченого та захисника про неповноту судового розгляду є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції кримінальне провадження було розглянуто всебічно та повно, вивчено всі надані сторонами докази по справі та прийнято обґрунтоване рішення.
Обставини, які б свідчили про упередженість суду першої інстанції при розгляді даного провадження, не встановлені, що переконує колегію суддів у надуманості цього твердження.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_6 характеризується задовільно, має дружину, яка, на час апеляційного розгляду народила дитину, має матір - інваліда 3 групи.
Разом з тим, суд обґрунтовано взяв до уваги наявність у обвинуваченого судимості, скоєння ним даного злочину, який є тяжким під час визначеного судом за попереднім вироком іспитового строку і цілком слушно прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання з ізоляцією від суспільства.
Одночасно, враховуючи думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання, суд призначив покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, який передбачений санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, з застосуванням ст. 71 КК України.
Судова колегія вважає, що судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене ОСОБА_6 покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 186 КК України чи звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, вирок суду відносно ОСОБА_6 є законним і обґрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.
Вимоги, що викладені у доповненнях до апеляції про скасування оскаржуваного вироку та винесення нового вироку, який відповідатиме ступеню тяжкості скоєного не можуть бути задоволені, оскільки, за наведених в апеляції та доповненні до неї доводах, не узгоджуються із положеннями ст. 420 КПК України щодо підстав ухвалення апеляційною інстанцією вироку та протирічать вимогам ч.1 ст. 421 КПК України про недопустимість погіршення правового становища обвинуваченого.
Разом з тим, судова колегія, на підставі положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII та вимог ч. 5 ст. 72 КК України, вважає за необхідне зарахувати у строк відбуття призначеного обвинуваченому районним судом покарання строк попереднього ув`язнення останнього у даному кримінальному провадженні у період з 19.07.2016 р. (дня ухвалення оскаржуваного вироку) по 17.01.2017 р. включно (дня набрання вироком районного суду законної сили), з урахуванням положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ч.2 ст. 532 КПК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2016 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 19.07.2016 року по 17.01.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4