Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/375/14-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2017 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участю :

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олевську кримінальне провадження № 0000729 внесеного до ЄРДР 29.10.2013 року по обвинуваченню :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця , громадянина України , приватного підприємця , депутата Сущанської сільської ради Олевського району Житомирської області , освіта середня , одруженого , не інваліда , не судимого , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України ,
за участю сторін

кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що маючи право на керування транспортним засобом , рухаючись 28.10.2013 року , близько 02 години , на власному технічно-справному автомобілі марки «Mercedes-Benz Vito 638», д.н.з. НОМЕР_1 по правій смузі руху проїзної частини вулиці Леніна в с. Сущани Олевського району в напрямку с. Юрово Олевського району Житомирської області , вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху при наступних обставинах:
Так , ОСОБА_3 у вказаний день та час зупинив транспортний засіб навпроти будинку № 4 на правому узбіччі проїзної частини вул. Леніна с. Сущани Олевського району Житомирської області. Далі, водій ОСОБА_3 в порушення вимог п. 2.3 (б), п. 10.1 та п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року , не був уважним , не стежив за дорожньою обстановкою , не переконався , що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху , не обравши безпечної дистанції та інтервалу , розпочав рух вище вказаним автомобілем по узбіччю , що є елементом автомобільної дороги , який не призначений для руху транспортних засобів , в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка рухалася по узбіччю в попутному напрямку руху транспортного засобу.
Після первинного контакту з автомобілем , а саме в результаті удару передньою правою боковою частиною автомобіля , пішохід ОСОБА_5 впала на поверхню узбіччя . Не зважаючи на це , водій ОСОБА_3 продовжив рух та вчинив наїзд правим заднім колесом автомобіля на праву ногу пішохода ОСОБА_5 , яка на той момент знаходилася в горизонтальному положенні на узбіччі.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні правого гомілково-ступеневого суглобу, синця на зовнішній поверхні лівого гомілково-ступеневого суглобу, закритого двох кісточкового перелому лівого гомілково-ступеневого суглобу з незначним зміщенням, які згідно висновку судово-медичного експерта № 209 від 06.12.2013 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Досудове розслідування дійшло до висновку , що своїми необережними діями , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою , яка керує транспортним засобом , що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 . ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 286 КК України.
Крім того в обвинувальному акті зазначено , що обставин , які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України , не виявлено. Обставиною , яка обтяжує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння .
Допитана в судовому засіданні в якості потерпілої - ОСОБА_5 суду показала , що 28.10.2013 року , близько 02 години , ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito 638», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по правій смузі руху проїзної частини вулиці Леніна в с. Сущани Олевського району в напрямку с. Юрово Олевського району , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння збив автомобілем на обочині та переїхав ногу заднім правим колесом , внаслідок чого вона отримала травму, а затим і інвалідність 3-ї групи . Під час отримання травми перебувала також у стані алкогольного сп`яніння . Після отримання травми в міліцію не повідомляла , в лікарню відвіз син ОСОБА_3 . В лікарні їй надали допомогу і вона пояснила , що отримала травму підвернувши ногу на обочині дороги в с. Сущани , оскільки обвинувачений пообіцяв відшкодувати витрати на лікування . 12.07.2015 року ОСОБА_3 відшкодував їй на лікування 2 500,00 гривень . Звернулася до обвинуваченого з цивільним позовом про відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди внаслідок кримінального правопорушення в якому просить суд стягнути на її користь 1 468,38 гривень майнової шкоди та 50 000,00 гривень моральної ( немайнової ) шкоди .
Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_3 вину у пред? явленому обвинуваченні не визнав і суду показав , що рухаючись 28.10.2013 року , близько 02 години , на власному технічно-справному автомобілі марки «Mercedes-Benz Vito 638», д.н.з. НОМЕР_1 по правій смузі руху проїзної частини вулиці Леніна в с. Сущани Олевського району в напрямку с. Юрово Олевського району , пробачив на проїзній частині трьох знайомих дівчат , зупинившись запропонував їм під`їхати разом з ним , але вони відмовилися , ОСОБА_5 серед них не було , розпочавши рух та проїхавши близько 10 метрів почув крики і зупинившись узнав , що ОСОБА_5 підвернула ногу , як це сталося йому невідомо , оскільки останню він не бачив . Алкогольні напої не вживав. Після цього він з сином відвезли потерпілу до м. Олевськ в лікарню , де їй надали допомогу і вона пояснювала , що підвернула ногу на узбіччі дороги , оскільки він з потерпілою перебуває у родинних стосунках то він 18.07.2015 року дав їй на лікування 2 500,00 гривень . Слідчі дії проводилися без його участі , 12.12.2014 року повідомлення про підозру по ч.1 ст.286 КК України йому вручав слідчий міліції у м. Олевськ . Цивільний позов не визнає і просить суд виправдати його у вчиненні злочину передбаченому ч.1 ст. 286 КК України , оскільки вважає себе не винним .

В судовому засіданні прокурор обвинувачення підтримав в повному обсязі і просить суд ухвалити вирок , яким визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винним по ч.1 ст. 286 КК України , в межах санкції зазначеної статті , та призначити покарання у виді штрафу розмірі 200 ( двохсот ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , тобто 3 400,00 гривень . Звільнити від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності . Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити у повному обсязі .

При цьому сторона обвинувачення посилається на надані в судовому засіданні докази , а саме :

Письмові докази :

-розписку обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування потерпілій матеріальної шкоди у сумі 2 500,00 гривень ( Т.1 а.с.124 ) ;

-медичні документи , про наявність інвалідності у потерпілої ОСОБА_5 ( Т.1 а.с. 125 128 ) ;

-протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди , з план схемою т а фото таблицею , від 29.10.2013 року ( Т.1 а.с.132-138 ) ;

-протоколом проведення слідчого експерименту , за участю свідка ОСОБА_8 ( Т.1 а.с. 139-144 ) ;

-протоколом проведення слідчого експерименту , за участю свідка ОСОБА_9 ( Т.1 а.с. 145-150 ) ;

-протоколом проведення слідчого експерименту , за участю потерпілої ОСОБА_5 ( Т.1 а.с. 151-157 ) ;

-протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди , від 29.10.2013 року за участю автомобілі марки «Mercedes-Benz Vito 638», д.н.з. НОМЕР_2 ( Т.1 а.с.160-161 ) ;

-копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу , посвідчення водія ( Т.1 а.с.169,172 ) ;

-інформація про наявність депутатських повноважень органу місцевого самоврядування у ОСОБА_3 ( Т.1 а.с.179,180 ) ;

-висновок авто технічної експертизи № 3/809 від 12.12.2013 року , яка свідчить про технічну справність автомобіля «Mercedes-Benz Vito 638», д.н.з. НОМЕР_1 ( Т.1 а.с.181-193 ) ;

-висновок авто технічної експертизи № 3/96 від 28.02.2014 року , яка свідчить про невідповідність дій водія автомобіля «Mercedes-Benz Vito 638», д.н.з. НОМЕР_1 вимогам п.10.1 ПДР України , а також висновок про те , що питання про причинний зв`язок з виникненням даної ДТП виходить за межі компетенції експерта ( Т.1 а.с.194-195 ) ;

-висновок судово медичної експертизи № 209 від 06.122013 року та висновок судово медичної експертизи № 369 від 15.102014 року , які стверджують про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та легких тілесних ушкоджень , які не спричинили короткочасного розладу здоров`я і могли виникнути внаслідок дорожньо транспортної пригоди 28.10.2013 року ( Т.1 а.с.196,197 ) ;

-довідка МСЕК про встановлення 3-ї групи інвалідності ОСОБА_5 до 01.10.2017 року ( Т.1 а.с. 289,230 ) ;

Просить суд прийняти до уваги показання свідків , а саме :

Показання свідка ОСОБА_10 , яка суду показала , що 28.10.2013 року вночі поверталася з роботи і с. Сущани на відставні приблизно 10 метрів побачила машину обвинуваченого та почула сміх дівчат і пропозицію останнього їх підвезти до дому. Машина рушила і вона почула крик , звуку удару в машину вона не чула і ОСОБА_5 не бачила , хоча відстань до машини була вже майже 15 метрів .

Показання свідка експерт ОСОБА_11 , який суду показав , що проводив судово медичне освідування потерпілої ОСОБА_5 , і дійшов до висновку про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та легких тілесних ушкоджень , які не спричинили короткочасного розладу здоров`я і могли виникнути внаслідок дорожньо транспортної пригоди , а саме 28.10.2013 року .

Показання свідка ОСОБА_8 , яка суду показала , що ОСОБА_5 є її рідною сестрою , 28.10.2013 року , в с. Сущани , коли вони близько 02 години ночі поверталися з кафе ОСОБА_12 перебуваючи у стані сп`яніння запропонував їй та сестрі з подругою підвезти їх до дому на що вини відмовилися . Коли ОСОБА_13 рушив з місця то правою стороною машини штовхнув ОСОБА_5 від чого вона впала , а затим переїхав ногу останній . Після чого син ОСОБА_3 відвіз сестру в лікарню . Внаслідок чого ОСОБА_5 отримала травму і довгий час лікувалася . В міліцію не повідомляли так , як ОСОБА_13 обіцяв відшкодувати шкоду сестрі .

Показання свідка ОСОБА_9 , яка суду показала , що ОСОБА_5 є її двоюрідною сестрою , 28.10.2013 року , в с. Сущани , коли вони близько 02 години ночі поверталися з кафе ОСОБА_12 перебуваючи у стані сп`яніння запропонував їй та сестрі з подругою підвезти їх до дому на що вини відмовилися . Після того , як ОСОБА_3 рушив з місця побачила , що ОСОБА_5 лежала на обочині дороги , вони допомогли їй встати . Самого наїзду машини на ОСОБА_5 не бачила . Після чого син ОСОБА_3 відвіз сестру в лікарню . Внаслідок чого ОСОБА_5 отримала травму і довгий час лікувалася . В міліцію не повідомляли так , як ОСОБА_3 обіцяв відшкодувати шкоду сестрі .

Показання свідка ОСОБА_14 , який суду показав , що ОСОБА_5 є його дружиною 28.10.2013 року , в с. Сущани , він дружина та її сестри ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в кафе « Левада » відмічали день народження . Він пішов з кафе раніше , через деякий час до дому приїхала дружина з ОСОБА_3 , який був п`яний і пояснила , що останній наїхав машиною їй на ногу . Після цього син ОСОБА_3 відвіз дружину до лікарні . ОСОБА_3 не заперечував , що наїхав на ногу дружиниі просив не викликати міліцію . Внаслідок травми дружина перенесла фізичний біль і моральні страждання .

Захисник обвинуваченого заперечує стосовно призначення покарання оскільки вважає , що винуватість підзахисного в судовому засіданні недоведена і вичерпана можливість отримання доказів.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника повністю і просить суд його задовольнити.

Розглянувши матеріали справи , дослідивши письмові докази , заслухавши показання обвинуваченого , свідків , думку прокурора , захисника , потерпілої та її представника суд приходить до висновку , що обвинуваченого слід виправдати , оскільки судом не доведено , що останній вчинив зазначене кримінальне правопорушення .

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі , якщо не доведено , що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим .

Недоведеність вчинення кримінального правопорушення , в якому обвинувачується особа , означає що сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно , повно й неупереджено доказати або факт ( подію ) вчиненого кримінального правопорушення , або відсутність факту ( події ) кримінального правопорушення .

Виправдувальний вирок у зв? язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках , коли факт кримінального правопорушення встановлено , але беззаперечно доведено , що обвинувачений його не вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливість надати інші докази для усунення сумнівів , які виникли . Всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого , тому в цьому випадку він визнається невинуватим з огляду на принцип презумпції невинуватості в доказовому плані - недоведеність вини означає доведеність невинуватості .

Суд обґрунтовує свої висновки наступними обставинами , а саме :

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення , тобто формулювання обвинувачення повинно містити точний опис обставин справи із зазначенням ознак об`єктивної сторони складу злочину, зокрема місце вчинення.
Висновок досудового слідства про те , що водій ОСОБА_3 порушив п. 2.3( б) , п. 10.1 та п. 13.1 ПДР України оскільки рухаючись по узбіччю вчинив наїзд пішохода ОСОБА_5 не відповідає фактичним обставинам справи.
По -перше: відповідно до висновку авто-технічної експертизи від 28.02.2014 р. встановлено , що в діях водія ОСОБА_3 убачається невідповідність дій п.10.1 ПДР , а не п.п. п. 2.3( б) та п. 13.1 ПДР України, як вважає досудове слідство.
По-друге: вихідні дані для проведення зазначеної експертизи були фактично отримані із показань потерпілої ОСОБА_5 та її рідної сестри ОСОБА_8 об`єктивність яких є сумнівна, оскільки вони не узгоджуються з іншими перевіреними та дослідженими в судовому засіданні доказами , а саме : показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , протоколами огляду транспортного засобу, довідці Олевської ЦРЛ, висновку судово-медичної експертизи, які сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.
Органами досудового слідства взагалі не були взяті до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те , що він рухався по проїжджій частині дороги. Огляд місця дорожньо транспортної пригоди , слідчий експеримент , за участю обвинуваченого взагалі проведено не було, що свідчить про однобічність та упередженість дослідження обставин кримінального провадження , а також без встановлення обставин що виправдовують обвинуваченого , що суперечить вимогам ст.9 КПК.
Зазначені покази обвинуваченого, ствердила в судовому засіданні також і свідок ОСОБА_10 , що в свою чергу виключає відповідальність ОСОБА_3 за порушення п.10.1 ПДР і відповідно від наслідків їх порушення.
Із обвинувального акта також убачається , що після первинного контакту з автомобілем , а саме внаслідок удару передньою правою боковою частиною автомобіля, пішохід ОСОБА_5 впала на поверхню узбіччя . Після чого водій ОСОБА_3 продовжив рух та вчинив наїзд правим заднім колесом автомобіля на праву ногу пішохода ОСОБА_5 , яка на той момент знаходилася в горизонтальному положенні на узбіччі.
Внаслідок дорожньо-транспортної події , пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні правого гомілково-ступеневого суглобу, синця на зовнішній поверхні лівого гомілково-ступеневого суглобу, закритого двох кісточкового перелому лівого гомілково-ступеневого суглобу з незначним зміщенням, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 209 від 06.12.2013 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Однак, зазначена обставина повністю спростовується наявними належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні.
При ударі правою боковою частиною автомобіля в область стегна пішохода ОСОБА_5 безсумнівно повинні були б залишитися на цій частині тіла тілесні ушкодження, а також на транспортному засобі сліди від удару, що свідчило б про контакт потерпілої з транспортним засобом , чого не довело обвинувачення .
Судом ретельно досліджувалися письмові докази кримінального провадження, зокрема:
висновок судово-медичної експертизи № 209 про наявність тілесних ушкоджень на тілі потерпілої ОСОБА_5 ,
протокол огляду транспортного засобу ОСОБА_3 .
Однак, як пояснив в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_11 , крім описаних у висновку судово-медичної експертизи №209, будь-яких інших тілесних ушкоджень на тілі потерпілої ОСОБА_5 не було виявлено .
Крім того, у протоколі огляду транспортного засобу ОСОБА_3 також не було виявлено будь-яких слідів контакту транспортного засобу з потерпілою ОСОБА_5 , що узгоджується з висновком судово-медичної експертизи №209 та показами судово-медичного експерта, що на тілі потерпілої ОСОБА_5 будь-яких інших тілесних ушкоджень, крім травми гомілково-ступеневого суглобу, не було, що виключає можливість контакту транспортного засобу обвинуваченого з тілом потерпілої.
Свідок ОСОБА_9 , яка перебувала поряд з потерпілою та її сестрою також пояснила, що вона не бачила взагалі, щоби транспортний засіб під керуванням обвинуваченого здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_5 ..
Таким чином, факт контакту автомобіля під керуванням ОСОБА_3 з потерпілою ОСОБА_5 не підтверджується жодним доказом.
Прошу суд звернути увагу також і на ту обставину, що відповідно до довідки Олевської ЦРЛ слідує, що ОСОБА_5 поступила 28.10.2013 р. о 03 год. в приймальне відділення Олевського ЦРЛ у зв`язку з пошкодженням зв`язок правого гомілково-ступеневого суглобу, які вона отримала внаслідок падіння. Із довідки також слідує, що у крові Коструби, на момент її надходження до медичного закладу, знаходилось 1,6 % - проміле алкоголю, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.
Таким чином, потерпіла при зверненні до лікарняного закладу безпосередньо після отримання травми не пов`язувала її отримання з ДТП, а пояснила, що травму вона отримала внаслідок падіння і саме ці пояснення, щодо механізму отримання тілесних ушкоджень, є правдиві і об`єктивні, оскільки тільки при перших показах відтворена інформація найкраще зберігається в пам`яті.
Лише через деякий час потерпіла звернулася із заявою до міліції про ДТП, що викликає сумнів щодо об`єктивності викладеної інформації, оскільки в даному випадку переслідувалась вже інша мета ніж притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності в противному разі вона зразу ж заявила про ДТП , а саме мета отримання грошових коштів за ніби - то вчинене останнім правопорушення. Про це свідчить також і та обставина, що потерпіла і на судовому засіданні не могла визначитися із розміром заподіяної шкоди, то 50 000 грн., то 20 000 грн.
Щодо механізму виникнення наявних тілесних ушкоджень на тілі потерпілої ОСОБА_5 , то на думку суду досудове слідство взагалі не досліджувало зазначену обставину, первісній інформації потерпілої щодо виникнення у неї тілесних ушкоджень правової оцінки не надало, а допустилося лише припущення, що є недопустимим у кримінальному процесі.
Досудовим слідством взагалі не досліджувалась взуття та верхній одяг потерпілої на предмет наявності на них слідів коліс транспортного засобу, інших пошкоджень , наявність нашарувань , трасологічна експертиза не призначалась.
Крім того, під час досудового слідства взагалі не з`ясовувалися обставини спроможності обвинуваченого взагалі бачити в темну пору доби із місця водія в дзеркало заднього виду, що під час руху транспортного засобу, хтось із пішоходів підставляє ногу під праве заднє колесо і яким чином він повинен був діяти в цій дорожній обстановці з метою уникнення можливих негативних наслідків.
Висновок судово-медичної експертизи №209 із якої слідує, що експерт не виключає можливості, що тілесне ушкодження у ОСОБА_15 могли виникнути в результаті ДТП, при наїзді колесом на ліву ногу, на якому фактично і ґрунтується обвинувачення ОСОБА_3 не може бути доказом його вини, оскільки експерт не дає категоричного висновку, що саме внаслідок дій обвинуваченого потерпіла отримала тілесні ушкодження, а лише допускається припущення. Суд бере до уваги , що саме освідування, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, було проведено лише за спливом тривалого часу , що повністю не відображає обставини справи .
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст.17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розглядувинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Тож будь-які припущення, думки, догади, якими б вони привабливими не були і кому б вони не належали, при вирішенні питання про вину особи доказами не можуть бути і значення не мають. Вони можуть бути використані лише для висунення версій, але не для обґрунтування вини. Такі припущення лише підтверджують сумнів, а він має бути витлумачений тільки на користь обвинуваченої особи.
Така позиція також знаходить своє відображення і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».
Так , відповідно до п. 23 постанови, є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
При цьому слід також врахувати практику Європейського суду з прав людини і норми, зокрема, в справі « Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року зазначено, що «в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення».
Отже, виходячи із зазначених норм убачається , що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, із яких не можна зробити категоричного висновку щодо винності особи у скоєнні кримінального правопорушення.
Проведена у справі судово-медична експертиза не має доказового значення, оскільки за результатами її проведення не отримано даних, на основі яких можна було б зробити категоричний висновок про те, що тілесне ушкодження у ОСОБА_5 могло виникнути саме в результаті ДТП, тобто при наїзді колесом на ліву ногу.
У Постанові Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» вказано, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК України слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
З диспозиції ч.1 ст.286 КК України убачається, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки як діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками. Відсутність однієї з перелічених обов`язкових ознак виключає наявність в діях особи об`єктивної сторони, яка є одним з обов`язкових елементів складу злочину.
Суд вважає , що сторона обвинувачення не надала беззаперечних доказів, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, а навпаки із наведених і не спростованих доказів кримінального провадження вбачається, що він своїми діями не впливав на механізм розвитку даної події і його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виниклими наслідками, а тому останній підлягає виправданню.
Крім того, як вбачається із матеріалів досудового слідства обвинувачений ОСОБА_3 з 31.10. 2010 року і по теперішній час є депутатом Сущанської сільської ради Олевського району Житомирської області шостого і сьомого скликань.
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення депутату місцевої ради може бути здійснено відповідно Генеральним прокурором України, заступником Генерального прокурора України, прокурором Автономної республіки Крим, області, міста Києва або Севастополя у межах його повноважень.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 12.12.2014 року в м. Житомирі прокурором Житомирської області було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.286 КПК
Разом з тим , судом встановлено , що підозрюваного ОСОБА_3 допитували в якості підозрюваного в той же день, тобто 12.12.2014 р. в період з 12 год.20 хв. по 12 год.50 хв. у м.Олевськ слідчим Олевського РВ ОСОБА_16 , що викликає сумнів не тільки в об`єктивному відображенні в процесуальних документах дати і місця проведення вказаних слідчих дій, а взагалі в їх проведенні, враховуючи відстань між вказаними адміністративно-територіальними одиницями, яка становить понад 170 км.
Відповідно до ст.278 КПК письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень.
Так, як вбачається з письмового повідомлення про підозру ОСОБА_3 , нібито таке повідомлення на виконання правил, передбачених п. 1ч. 1 ст. 481 КПК України, було складене 12.12.2014 року прокурором Житомирської області ОСОБА_17 , проте, останній у спосіб не передбачений процесуальним законом і поза межами повноважень відповідно до вимог КПК України, не будучи в складі групи прокурорів, які здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, доручив слідчому Олевського відділення поліції, що і було фактично зроблено останнім в той же день і в іншому населеному пункті. При цьому вручення вказаного повідомлення про підозру депутату ОСОБА_3 відбулося в порушення правил ч. 4 ст. 22 КПК України за змістом якої слідує, що повідомлення депутату місцевої ради про підозру здійснюється прокурором особисто.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, а саме тільки шляхом вручення в день його складання, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України). За загальним порядком описане вище повідомлення про підозру шляхом його вручення здійснюється слідчим або прокурором. Натомість, згідно з правилами п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК У країни письмове повідомлення про підозру депутату місцевої ради здійснюється виключно прокурором області. Комплексний аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що письмове повідомлення про підозру депутату місцевої ради здійснюється виключно прокурором області шляхом вручення в день його складання, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, але цих приписів закону дотримано не було.
Більш того, допитаний з цього приводу обвинувачений ОСОБА_3 пояснив в судовому засіданні, що він в прокуратурі Житомирської області взагалі ніколи не був, прокурора Житомирської області ніколи не бачив і його не знає і відповідно той йому повідомлення про підозру особисто не здійснював.
В даному випадку суд вважає , що було порушено особливий порядок кримінального провадження щодо депутата місцевої ради в частині повідомлення про підозру (письмове повідомлення про підозру депутату місцевої ради не складалося і не вручалося прокурором Житомирської області, який до того ж не мав статусу прокурора у конкретному кримінальному провадженні), а відсутність реального процесуального контролю з боку прокурора Житомирської області призвела до істотної неповноти досудового розслідування та порушень процесуального закону, усунуті які в судовому засіданні неможливо.
У відповідності з положеннями ч.З ст.62 Конституції, а також ч.З ст. 373 КПК обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
За таких обставин вважаю, що обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_3 , ґрунтується на доказах, які не доводять його винності у вчиненні інкримінованого їм злочину.
Стаття 17 КПК презюмує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Враховуючи, що сторона обвинувачення не довела вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України., а включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинність обвинуваченого не допускається, тому суд приходить до висновку про ухвалення відносно обвинуваченого ОСОБА_3 виправдувального вироку у зв`язку з недоведеністю в діях обвинуваченого складу вищезазначеного кримінального правопорушення.
У задоволенні цивільного позову на думку суду слід відмовити , оскільки у заподіянні шкоди потерпілій вина обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлена , що передбачено ст.ст.1166 , 1167 ЦК України .

На підставі наведеного , керуючись вимогами : ст.ст. 1166,1167 ЦК України ; ч.1 ст. 286 КК України ; ст.ст. 9 , 98-100 , 291 , 370 , п.2 ч.1 ст. 373 , ст. 374 КПК України , суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - виправдати за недоведеністю вини обвинуваченого .

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 1 486,38 гривень та моральної ( немайнової ) шкоди в розмірі 50 000,00 гривень за шкоду заподіяною внаслідок дорожньо транспортної пригоди - відмовити .

Речовий доказ : автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 638», д.н.з. НОМЕР_1 повернути законному володільцеві - ОСОБА_3 .
Судові витрати на користь НДЕКЦ МВС України в Житомирській області , за проведення судової експертизи в сумі 440,1 гривень , віднести за рахунок держави ( Т.1 а.с. 130 ).
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області на протязі 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок , якщо його не скасовано , набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1