Справа №: 630/7/17
У Х В А Л А
Іменем України
23 січня 2017 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин, Харківської області скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_5 від 13 липня 2016 року про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000038 від 04 серпня 2015 року

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_5 від 13 липня 2016 року про відмову у визнанні потерпілою по кримінальному провадженні № 0000038

Суть доводів скарги заявника зводиться до того, що cлідчий формально проводив досудове розслідування, не встановив обставин злочину, тому передчасно дійшов до висновку, що їй не завдано матеріальної, моральної шкоди.

Заявник в судовому засіданні скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, зазначила, що постанова про закриття відповідає вимогам КПК України та не підлягає скасуванню.

Через канцелярію суду надано матеріали кримінального провадження № 0000038 від 04 серпня 2015 року

Згідно із ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали провадження за скаргою та наглядового провадження № 0000038 суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що слідчим СВ Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП України в Харківській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 від 04 серпня 2015 року за ч.1ст.190 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до положень статті 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження № 0000038 від 04 серпня 2015 року ОСОБА_4 15 липня 2015 року звернулася до Харківської міжрайонної прокуратури з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення шахрайських дій ОСОБА_6 , внаслідок чого їй було спричинено шкоду.

Слідчим СВ Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП України в Харківській області 13 липня 2016 року було прийнято постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0000038 від 04 серпня 2015 року, оскільки заявником не наданому слідчому, прокурору жодного документу, який би підтверджував достатні підстави вважати її потерпілою. Слідчий зазначає, що ОСОБА_4 вчиненим кримінальним правопорушенням було заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Слідчий суддя вважає, що вказана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки прийняте рішення не вмотивовано.

Оскаржувана постанова слідчого не містить обґрунтувань прийнятого рішення, не дана оцінка обставинам, зазначеним ОСОБА_4 щодо скоєного відносно неї, як вона вважає, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не зазначено обставин, передбачених ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності яких може бути винесена постанова про відмову у визнанні потерпілим.

Суд не може погодитися з висновком слідчого що ОСОБА_4 вчиненим кримінальним правопорушенням було заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Проте, судом встановлено, що ОСОБА_4 не може реалізувати своє право на землю, оскільки належна їй земельна ділянка вже приватизована. Прийнявши спадщину заявник позбавлена можливості розпорядитися нею.

Як вбачається з положень ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , кожан фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована на захист особи від будь якого посягання держави на право володіння своїм майном, також зобов`язує державу вживати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності.

Крім того, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 просить визнати її потерпілою.

Між тим слідчий суддя, виходячи з положень ст. 303, 307 КПК України, може постановити ухвалу або про зобов`язання слідчого розглянути клопотання про визнання особи потерпілим, або про скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до вимог КПК України до повноважень слідчого судді не віднесено ухвалення судового рішення про визнання особи потерпілою, оскільки вирішення вказаних питань відноситься до виключної компетенції органу досудового розслідування.

Як вбачається з правових позицій, висловлених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 20.10.2015 року, справа №5-2049км15, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього кодексу.

З правових позицій, висловлених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 26.01.2016 року, справа №5-2474км15 вбачається, що якщо прийняття певного рішення прямо не передбачено кримінальним процесуальним законом, воно може бути прийняте судом, якщо відповідає вимогам розумності й справедливості.

В частині зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_4 потерпілою, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в даній частині скарги, оскільки, відповідно до ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а також вказані вимоги не підлягають оскарженню до слідчого судді в порядку ст.303 КПК України.

Правилами п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та вимог ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий суд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом, створеним на підставі закону. Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

При новому розслідуванні належить перевірити викладені заявником обставини, виконати інші необхідні дії, і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Статтею 13 Європейської конвенції з прав людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, постанова від 13 липня 2016 року про відмову у визнанні потерпілим підлягає скасуванню, а скарга - задоволенню.

Керуючись ст. ст.303,305,306,307,309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:
Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_5 від 13 липня 2016 року про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000038 від 04 серпня 2015- задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_5 від 13 липня 2016 року про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000038 від 04 серпня 2015 року - скасувати.

В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя(підпис) ОСОБА_1