АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження за №0011656 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сквира Київської області, громадянки України, з середньою освітою, яка має на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покладанням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч.2 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції); не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції); повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи.

Як встановив суд, 15.11.2016 року, приблизно о 14 год. 00 хв., обвинувачена ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні роздягальні магазину «Космос», що розташований за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, 21-Б, діючи таємно, шляхом підбору ключа відкрила камеру схову, в якій знаходились особисті речі ОСОБА_8 , впевнившись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, відчинила запірний пристрій до вищезазначеної камери схову, проникла до неї, звідки таємно викрала належний ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Мейзу М2» 16 Гб, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , сірого кольору вартістю 2999 грн., після чого з місця з вчинення кримінального правопорушення зникла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині визначення обов`язків, визначених ст. 76 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, поклавши на обвинувачену наступні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а в решті вирок залишити без змін.
При цьому зазначає, що в даному випадку суд першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 та застосуванні до неї вимог, передбачених ст. 75 КК України, поклав на останню згідно ст. 76 КК України обов`язки, які на даний час не передбачені законом, внаслідок чого становище обвинуваченої було незаконно покращено, а саме замість передбаченої в законі заборони виїжджати за межи України з будь-якою метою, ОСОБА_6 заборонено виїзд без погодження з уповноваженим органом тільки на постійне місце проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження №0011656 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув справу щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, у відповідності з вимогами
ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, яка повністю визнала себе винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і підтвердила обставини його вчинення, які є логічними та послідовними, а тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 09.03.2017 року, обвинуваченій ОСОБА_6 призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, при цьому в поданій апеляційній скарзі прокурор не ставить питання про призначення більш суворого покарання чи скасування рішення суду про застосування вимог ст. 75 КК України та звільнення останньої від відбування призначеного покарання з випробуванням, а лише просить апеляційний суд скасувати вирок в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України і ухвалити в цій частині новий вирок.

Разом з тим слід зазначити, що інститут звільнення від відбування покарання з покладенням на винну особу обов`язків, передбачених ст. 76 КК України не є тотожним призначенню покарання. Так, на обвинувачену ОСОБА_6 крім інших обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, було покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, тобто в редакції яка втратила чинність і не враховано, що на час вчинення діяння вже діяла інша редакція Закону України від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», який набрав чинності 08.10.2016 року і стаття 76 КК України була викладена в новій редакції, зокрема п.2 ч.2 даної статті передбачено можливість покладення на особу обов`язку «не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації».

Таким чином, судом першої інстанції помилково була застосована норма старої редакції Закону щодо заборони «не виїжджати за межі України», а отже, покладені обов`язки не торкаються виду та міри покарання і суттєво не змінюють зміст обов`язків, які покладені судом на особу, а тому не потребують ухвалення нового вироку з цих підстав.

З огляду на зазначене, доводи прокурора щодо скасування вироку суду першої інстанції та постановлення нового за наведених підстав, не відповідає положенням ст. 420 КПК України, однак вказана помилка може бути виправлена апеляційним судом шляхом зміни вироку за вищезазначених підстав і, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року у кримінальному провадженні №0011656 відносно обвинуваченої ОСОБА_6 змінити та вважати покладеними на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а в решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3