Провадження № 1-кп/537/167/2016
Справа № 537/2690/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2016 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці кримінальне провадження №0001714 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, громадянина України українця, освіта незакінчена вища, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбачено ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука у судді ОСОБА_1 перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 331 КПК України суд під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.10.2016 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 06 жовтня 2016 року до 04 грудня 2016 року до 24 години.
До спливу двомісячного строку колегія суддів поставила на обговорення питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених.
В судовому засіданні прокурор висловив думку про необхідність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На обґрунтування вказав, що обвинуваченому слід продовжити винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, оскільки обвинувачений після скоєння злочину переховувався від органів досудового слідства, впливати на свідків та потерпілих, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також останній обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання в виді позбавлення волі до 15 років.
Потерпіла ОСОБА_8 питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала.
Представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала..
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти продовження обвинуваченому такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, у зв`язку з недоведеністю прокурором ризиків передбаченим діючим КПК України, просив звільнити його підзахисного з-під варти.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо продовження йому запобіжного заходу як тримання під вартою поклався на розсуд суду.
Згідно зі статтею 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.
Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року встановлено, що відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали чи можливо належним чином продовжити застосування на стадії досудового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції (п.74).
Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме запобігання спробам переховуватися від суду, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також впливати на свідків та потерпілих, суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись статтями 177, 331, 371, 372 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 дію обраного відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 17 листопада 2016 року до 15 січня 2016 року до 24 години.
Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.
Ухвала є остаточною та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3