Справа № 168/243/16-к Провадження №11-кп/773/15/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 29 липня 2016 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, несудимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 18 402 /вісімнадцять тисяч чотириста дві/ грн. 52 коп. матеріальної шкоди, та 20000 /двадцять тисяч/ грн. на відшкодування моральної шкоди.Вироком вирішені питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, 10 серпня 2015 року близько 20.20год., керуючи автомобілем «Опель-Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Радянська в с.Текля в напрямку від с.Глухи Старовижівського району, керуючи технічно справним автомобілем, діючи з необережності у формі злочинної недбалості, всупереч вимогам п.1.10, п.2.3 б), п.2.3 д), п.10.1, п.12.3 Правил дорожнього руху України, проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, побачивши мотоцикл, що виїхав з другорядної дороги, з метою уникнення зіткнення, виїхав на смугу зустрічного руху, чим допустив зіткнення з мотоциклом «Мінск» під керуванням ОСОБА_12 , внаслідок чого пасажиру мотоцикла ОСОБА_11 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у виді: відкритих переломів великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням відломків, розрив лівої стегнової артерії, забійні рани лівої гомілки та стегна.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що суд безпідставно поклав в основу обвинувачення показання потерпілого та свідків, які фактично виправдовують його дії, вказує що саме порушення водієм мотоцикла правил дорожнього руху призвело до виникнення ДТП з відповідними наслідками, окрім того показання водія мотоцикла є суперечливими. Вказує, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені та не визнані недопустимими. Вважає що цивільний позов повинен бути залишений без задоволення, оскільки поданий неповнолітньою особою. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати його у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

У поданій апеляційній скарзі із змінами та доповненнями прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання та застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений вважає її безпідставною та необґрунтованою.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, скаргу обвинуваченого заперечив, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали та просили її задовольнити, скаргу прокурора категорично заперечили, думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 про необхідність залишення вироку без змін, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність вчинення ОСОБА_8 порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які безпосередньо в судовому засіданні підтвердили факт дорожньої пригоди за участю обвинуваченого. Показання вказаних потерпілого та свідків є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема і протоколами огляду місця події, огляду предметів, слідчих експериментів з участю ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , а також висновком судово-медичної експертизи. Показання потерпілого, свідків та часткові показання самого обвинуваченого в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення.

Окрім того, і сам обвинувачений під час проведення слідчого експерименту вказавав про обставини, які були до та на момент ДТП.

При цьому судом першої інстанції дано належну оцінку дослідженим в судовому засіданні всім доказам, частину з яких обґрунтовано відхилено з наведених у вироку мотивів, а інші підставно визнано допустимими доказами, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до вимог пункту 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху, як в даному випадку, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.
Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи від 01.04.2016 р. № 28 водій ОСОБА_8 в момент виникнення небезпеки для руху мав технічну можливість уникнути наїзду на мотоцикл шляхом застосування екстреного гальмування із моменту виникнення небезпеки (а.к.п. 137-143).
Допитаний в апеляційному суді експерт ОСОБА_13 в категоричній формі підтвердив висновки, які зазначені в експертизі, вказав про причинно-наслідковий зв`язок саме між діями водія автомобіля «Опель Вектра» та наслідками.
Апеляційний суд вважає, що висновок судової інженерно-технічної експертизи, є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає.

Таким чином встановлено, що обвинувачений під час керування технічно справним автомобілем, рухаючись на невеликій швидкості, побачивши на дорозі мотоцикл, який рухався по його смузі, зберігав об`єктивну можливість для обміркування ситуації і прийняття безпечного для мотоцикла рішення про зменшення швидкості і зупинки. Проте обвинувачений, намагаючись об`їхати перешкоду, порушуючи вимоги пункту 12.3 та інші вказані у вироку пункти ПДР, обрав невиправданий маневр (повернув ліворуч), який і призвів до ДТП на смузі зустрічного руху. Внаслідок зазначених дій потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Отже, причиною настання суспільно небезпечного наслідку у виді травмування потерпілого є невиправданий маневр, який був здійснений обвинуваченим у конкретній дорожній ситуації, і між діянням останнього та наслідками є причинний зв`язок. З даними висновками повністю погоджується і апеляційний суд.
Твердження апелянта про те, що водій мотоцикла порушив Правила дорожнього руху враховані при призначенні покарання.

Таким чином, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, які наведені в апеляції обвинуваченого, по справі не виявлено.

За таких обставин, винуватість ОСОБА_8 доведена повністю, вірно встановлено, що його злочинні дії знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що наступили і кваліфікація цих дій за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, є правильною.

Цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з суворим дотриманням вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, зокрема і частині того, що він заявлений малолітньою особою, оскільки в судовому засіданні представники потерпілого даний позов підтримали повністю та просили його задовольнити. Підстав для скасування судового рішення в цій частині апеляційний суд також не вбачає.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання із застосування ст.75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість покарання є безпідставними.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_8 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, є особою молодого віку, вчинений злочин відноситься до категорії необережних.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав наявність на утриманні неповнолітньої дитини, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, молодий вік, вчинення необережного злочину, а обтяжуючих обставин не встановлено, і це не оскаржується прокурором.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення мінімального покарання у виді позбавлення волі та про можливість звільнення обвинуваченого від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки відсутні підстави для призначення покарання, яке необхідно відбувати реально.

Також обґрунтовано суд першої інстанції знайшов за можливе і необхідне призначити і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На думку суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самою обвинуваченим, так і іншими особами, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, суд не вбачає.

Доводи прокурора, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора відмовити, а вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 29 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді