Провадження № 11-сс/779/191/2016
Категорія ст. 181 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.09.2016 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого щодо обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання відносно неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту, -

за участю: прокурора ОСОБА_7

підозрюваної ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну та таку, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 . Свої доводи мотивує тим, що при обранні запобіжного заходи у виді домашнього арешту, суд не в повній міри врахував те, що підозрювана усвідомлює про неминучість покарання у виді позбавлення волі, а також відсутність у неї міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, її можливість незаконно впливати на потерпілого, свідків, очевидців, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрювана схильна до ведення антигромадського способу життя, не має стабільного джерела доходу, офіційного місця працевлаштування та постійного місця мешкання на території м. Івано-Франківська. На думку апелянта, при вказаних умовах, підозрювана може покинути територію міста та області в будь-який момент, що в подальшому буде перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні та остання може не з`являтись за викликами слідчого, прокурора та суду. Вважає, що суд у своєму рішенні навів лише загальні формулювання та не послався на докази, що, на думку апелянта, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.09.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого щодо обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання відносно неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Мотивуючи своє рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого щодо обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обранні відносно неї запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя послався на те, що прокурор при розгляді клопотання довів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, однак наявність підстав, що існують ризики переховування підозрюваної від досудового розслідування, можливість нею вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на потерпілого чи свідків, не доведено в судовому засіданні.

В судовому засіданні апеляційного суду підозрювана ОСОБА_6 не заперечувала проти розгляду справи у відсутність її захисника, заперечень від інших учасників судового засідання з цього приводу не надійшло, що на думку колегії суддів не перешкоджає розгляду кримінального провадження за відсутність захисника.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді передчасною та незаконною, просив ухвалу слідчого судді скасувати, обрати щодо підозрюваний запобіжний захід у виді тримання під вартою;

- підозрювана не підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, наполягала на застосуванні до неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши всі обставини справи, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді без змін за таких підстав.

Органом досудового розслідування встановлено, що 18.09.2016 року, близько 04-00 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 знаходились у дворі будинку, АДРЕСА_1 де розпивали спиртні напої та розмовляли. В ході розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , на ґрунті ревнощів виник словесний конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_9 , обурившись на слова ОСОБА_8 , схопила ніж, який знаходився біля них на лавці, діючи умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , цілеспрямовано нанесла останньому три удари ножем, який знаходився у її правій руці в ділянку живота. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 відносно ОСОБА_8 , останньому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини, яке згідно підпункту «к» пункту 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, в момент спричинення. Після вчинення протиправних дій, ОСОБА_6 залишила двір будинку та направилась за місцем проживання, а потерпілого ОСОБА_8 каретою швидкої медичної допомоги було доставлено до Івано-Франківської Міської клінічної лікарні № 1.

19.09.2016 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, санкція якого передбачає показання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення підтверджується зібраними доказами, а саме протоколом огляду місця події, допитом потерпілого ОСОБА_8 , підозрюваної ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , довідкою МКЛ-1 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо виду обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, виходячи з наступного.

Так, обираючи відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, з забороною цілодобово не залишати житло, слідчий суддя достатньо врахував обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, що передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме наявність підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також те, що санкцією ч. 1 ст. 121 КК України за інкриміноване підозрюваній кримінальне правопорушення, передбачено покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі, а також дані про особу підозрюваної, яка раніше несудима і усвідомлює неминучість призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі за інкримінований тяжкий злочин; офіційно не працевлаштована, неодружена, не має постійного місця проживання на території м. Івано-Франківськ, а по останньому місці її реєстрації проживають її діти, які з нею не підтримують зв`язок протягом останніх кілька років.

На думку колегії суддів, небезпека вчиненого кримінального правопорушення, а також ймовірна можливість позбавлення волі за нього не є безумовними обставинами для обрання щодо підозрюваної особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки важливо враховувати і ряд інших, перелічених діючим кримінальним процесуальним законодавством обставин, які обґрунтовують саму фактичну необхідність застосування в даному випадку такого виду запобіжного заходу.

Отже, на думку колегії суддів, твердження прокурора про те, що за вказаних вище обставин, підозрювана може покинути територію міста та області в будь-який момент, що у подальшому буде перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному проваджені та остання може не з`являтись за викликами слідчого, прокурора та суду, належним чином не обґрунтовані.

Домашній арешт є одним із запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

В клопотанні про застосування запобіжного заходу так й в апеляційній скарзі прокурора не містяться переконливого обґрунтування застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з посиланням на ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Також колегія суддів вважає припущенням, що не підтверджується матеріалами провадження, доводи апеляційної скарги прокурора про наявність ризику щодо незаконного впливу підозрюваної ОСОБА_6 на потерпілого ОСОБА_8 , внаслідок того, що вона на протязі тривалого часу була знайома із ним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що саме такий вид запобіжного заходу як домашній арешт із забороною не покидати житло цілодобово без дозволу слідчого, прокурора або суду, зможуть гарантувати, що ОСОБА_6 не буде переховуватись від слідства та суду і не вчинить інше кримінальне правопорушення.

Підстав для обрання більш суворого запобіжного заходу, колегія суддів, не вбачає.

При оцінці всіх обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора належить відмовити, а ухвалу слідчого судді належить залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 176-178, 181, 194, 198, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.09.2016 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого щодо обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання відносно неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2