Справа № 583/2615/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" вересня 2016 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Охтирка заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30.06.1999 р.,
ВСТАНОВИВ:
18 серпня 2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30.06.1999 р., яким його було засуджено за ст. 176-3 КК України (1960р.). В свій заяві ОСОБА_4 вказує не те, що основним доказом його вини у вчиненні злочину, що ставиться йому у вину, була культурологічна експертиза, яка була проведена експертами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В 2015 році під час розгляду Червоназаводським районним судом м. Харкова його ( ОСОБА_4 ) позову до Держави Україна, Прокуратури Харківської області, Охтирського міськрайонного суду Сумської області та Державного казначейства України про захист порушеного права, поновлення положення, що було до порушення права та відшкодування моральної шкоди, був допитаний експерт ОСОБА_5 , який давши присягу, повідомив суду, що він не проводив культурологічну експертизу по вказаній вище кримінальній справі, експерта ОСОБА_6 не знає і не є спеціалістом в галузі моралі та етики. Ці покази ОСОБА_5 зафіксовані протоколом судового засідання, крім того, в рішенні Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.12.2015 року по даній справі вказано, що свідок ОСОБА_5 , будучи приведеним до присяги, пояснив, що висновок культурологічної експертизи від 04.03.1997 року він не робив, оскільки не є спеціалістом в цій галузі, підпис, що стоїть навпроти його прізвища, не впізнав, зазначивши, що підпис не його. Дані нововиявлені обставини йому ( ОСОБА_4 ) не були відомі під час кримінального провадження по обвинуваченню його за ст. 176-3 КК України 1960 р., його клопотання про виклик і допит експертів, які проводили культурологічну експертизу, були відхилені Охтирським районним судом. Вказані вище нововиявлені обставини як самі по собі, так і разом з іншими виявленими судом обставинами, свідчать про неправильність винесеного відносно нього вироку Охтирського районного суду від 30.06.1999 року по обвинуваченню його за ст. 176-3 КК України 1960р. Просить розглянути вказані в заяві нововиявлені обставини з урахуванням наступних загальновідомих обставин, виявлених Охтирським міськрайонним судом при розгляді інших його ( ОСОБА_4 ) заяв про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, а саме: те, що громадянка ОСОБА_7 не могла бути об`єктом злочину, передбаченого ст. 176-3 КК України 1960 року, так як не була суддею; суддя, який виносив вирок, невірно тлумачив висновки лінгвістичної експертизи; при проведенні культурологічної експертизи під час слідства були порушені вимоги ст. 197 КПК України 1961 року та ч. 3 ст.62 Конституції України; культурологічна експертиза проводилась тільки по 19 епізодам його заяв, де фігурував тільки один суддя це суддя-фальсифікатор ОСОБА_8 , а суд при винесенні вироку послався на висновки цієї експертизи, як на доказ по 209 епізодам і відносно інших суддів.

Прокурор у судовому засіданні заявив про відсутність законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 , оскільки обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами і не є підставою для скасування вироку суду. Крім того, зазначив, що заявником було пропущено тримісячний строк для звернення в суд з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Заявник ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явились. В своїй заяві ОСОБА_4 просить розглядати справу у його відсутності.
Згідно ч. 2 ст. 466 КПК України - неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення.
Вислухавши думку прокурора, дослідивши додані до заяви матеріали, відновлені матеріали втраченого кримінального провадження № 1813/5676/2012 1-вп/583/1/13, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Вироком Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року ОСОБА_4 був засуджений за ст.. 176-3 КК України в редакції закону 1990 року до 1 року виправних робіт з утриманням 20 відсотків заробітку на користь держави; за ст. 176-3 КК України в редакції закону від 8 лютого 1995 року до 1 року виправних робіт з утриманням 20 відсотків заробітку на користь держави; за ст.. 176-3 КК України в редакції закону від 2 жовтня 1996 року до 2 років позбавлення волі і на підставі ст.. 42 КК України (в редакції 1960 року) за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно було визначено до відбування 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст.. 7 п. а Закону України «Про амністію» від 24 липня 1998 року ОСОБА_4 скорочено строк відбування покарання до 1 року позбавлення волі.
Вирок Охтирського районного суду Сумської області від 30.06.1999 року був переглянутий судовою колегією по кримінальним справам Сумського обласного суду 5 серпня 1999 року. По результатам перегляду, колегія суддів прийшла до висновку, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні злочинів повністю відповідає дослідженим в судовому засіданні доказам і викладеним у вироку обставинам.
Судова колегія вирок змінила в бік пом`якшення призначеного ОСОБА_4 покарання. Покарання призначене за ст.. 176-3 в редакції закону від 2 жовтня 1996 року у виді позбавлення волі скорочено до 1 року і 6 місяців і на підставі ст.. 42 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно було визначено до відбування 1 рік і 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст.. 7 п. а Закону України «Про амністію» від 24 липня 1998 року строк покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 було скорочено і остаточно визначено покарання у виді 9 місяців позбавлення волі. У іншій частині вирок суду залишено без зміни.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 19.03.2013 р. було частково задоволено заяву ОСОБА_4 про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження. Відновлено матеріали втраченого кримінального провадження № 2395010 по обвинуваченню ОСОБА_4 в скоєнні злочину, передбаченого ст. 176-3 КК України (в редакції 1960 р.) в частині висновку лінгвістичної експертизи від 27.11.1996 р.; висновку культурологічної експертизи від 04.03.1997 р.; акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 41/5297 від 21.04.1999 р. та обвинувального висновку.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються, зокрема обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 459 КПК України - судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Відповідно до ч.2 ст.459 КПК України - нововиявленими обставинами визнаються:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;
5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
При цьому, згідно з ч.3 ст.459 КПК України - обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку - підтверджені матеріалами розслідування.
Згідно з ч.4 ст.459 КПК України - перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження, не допускається.
Таким чином, нововиявленими обставинами є лише ті фактичні дані, які в установленому порядку спростовують факти, що були покладені в основу судового рішення, не були відомі суду на час розгляду справи та за своїм змістом доводять неправильність вироку (ухвали).
Обов`язковою умовою перегляду вироку за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для скасування вироку, повинні бути абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували і не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування.
Проте ОСОБА_4 у своїй заяві не навів будь-якої підстави, передбаченої ч. 2 ст. 459 КПК України, за якої вирок Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року щодо нього підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.
Покази свідка ОСОБА_5 , надані під час судового розгляду Червонозаводським районним судом м. Харкова цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна, Прокуратури Харківської області, Охтирського міськрайонного суду Сумської області та Державного казначейства України про захист порушеного права, поновлення положення, що було до порушення права та відшкодування моральної шкоди, в яких свідок зазначив, що він висновок культурологічної експертизи від 04.03.1997 р. не робив, оскільки не є спеціалістом в цій галузі, і підпис в експертизі не його, - на думку суду, не є нововиявленими обставинами, так як не спростовують факти, що були покладені в основу судового рішення, і за своїм змістом не доводять неправильність вироку суду.

Та обставина, що підпис у висновку культурологічної експертизи не належить експерту ОСОБА_5 , не може доводитися показами свідка ОСОБА_5 .

Крім того, вирок Охтирського районного суду від 30.06.1999 року, окрім висновку культурологічної експертизи, грунтується на цілому ряді доказів, всебічно, повно і об`єктивно досліджених в їх сукупності під час судового розгляду справи, за наслідками дослідження яких суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст. 176-3 КК України 1960 р.

Наведені ОСОБА_4 у заяві підстави перегляду вироку за нововиявленими обставинами фактично зводяться до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом та перевірялись колегією суддів по кримінальним справам Сумського обласного суду 05.08.1999 року, що суперечить положенням п.1 ч.1 ст. 7 КПК України, зокрема, такій засаді кримінального провадження, як верховенство права, яка передбачає принцип юридичної визначеності, відповідно до якого якщо суди остаточно вирішили справу, їхнє рішення не повинно братися під сумнів, жодна із сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового судового рішення.

Згідно ч.1 ст. 461 КПК України - заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Про обставини, на які ОСОБА_4 посилається в своїй заяві як на нововиявлені обставини, він міг дізнатися з рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.12.2015 року, а з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_4 звернувся до суду 11.08.2016 року, тобто з пропуском тримісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 461 КПК України.

Інші обставини, на які вказує ОСОБА_4 у своїй заяві про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30.06.1999 р.: те, що громадянка ОСОБА_7 не могла бути об`єктом злочину, передбаченого ст. 176-3 КК України 1960 року, так як не була суддею; те, що суддя, який виносив вирок, невірно тлумачив висновки лінгвістичної експертизи; те, що при проведенні культурологічної експертизи під час слідства були порушені вимоги ст. 197 КПК України 1961 року та ч. 3 ст.62 Конституції України; що культурологічна експертиза проводилась тільки по 19 епізодам його заяв, де фігурував тільки один суддя це суддя-фальсиіфкатор ОСОБА_8 , а суд при винесенні вироку послався на висновки цієї експертизи, як на доказ по 209 епізодам і відносно інших суддів, вже були предметом розгляду у справах за іншими заявами ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30.06.1999 р. і ухвалами Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.10.2013 року (справа № 583/2484/13-к Пр. 1-о/583/5/13), від 14.11.2013 року (справа № 583/4068/13-к Пр. 1-о/583/7/13), від 12.12.2014 р. (справа № 583/4078/14-к Пр. 1-о/583/21/14), від 22.03.2016 р. (справа № 583/2562/15-к Пр. 1-о/583/1/16), що набрали законної сили, були залишені без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 369, 372, 459, 467 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30.06.1999 р., яким ОСОБА_4 було засуджено за ст. 176-3 КК України (в редакції 1960 р.), - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в Сумський апеляційний суд через Охтирський міськрайонний суд протягом 7 днів із дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1