АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Подільського районного суду м. Києва від 24.05.2013 року за ст.ст. 186 ч. 2, 152 ч.1, 153 ч. 2 КК України на 9 років позбавлення волі, зі змінами внесеними ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.01.2015 покарання пом`якшено на 7 років позбавлення волі; звільнений з колонії 14.02.2015 року по відбуттю покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152, ч.1 ст. 146 КК України, і призначено покарання:

за ч. 2 ст. 152 КК України дев`ять років позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 146 КК України три роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку позбавлення волі ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з часу затримання 12 жовтня 2015 року до моменту постановлення вироку 23 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжним заходом ОСОБА_8 залишено тримання під вартою.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 , який раніше вчинив злочин, передбачений ст. 153 КК України, 17 вересня 2015 року близько 21 год. 30 хв. в квартирі АДРЕСА_3 повторно вчинив зґвалтування: з метою подолання опору потерпілої ОСОБА_9 застосував до неї фізичне насильство, завдавши їй удари та утримуючи її руками, вступив з нею в статеві відносини проти її волі. Згідно даних висновку судово-медичної експертизи потерпілій ОСОБА_9 заподіяно легкі тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_8 незаконно позбавив волі потерпілу ОСОБА_9 та утримував силою проти її волі у період часу з 21 год. 30 хв. 17 вересня 2015 року до 02 год. 30 хв 18 вересня 2015 в квартирі АДРЕСА_3 , в якій вона перебувати не бажала і не мала можливості вільно залишити дану квартиру.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року як незаконного, необґрунтованого, постановленого з порушенням вимог КПК України та ухвалення нового вироку, яким закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за відсутністю складу злочину, обвинуваченого звільнити з-під варти в залі суду. Вважає, що вирок суду постановлений без повного з`ясування всіх обставин справи, які мають істотне значення для вирішення справи; в матеріалах справи відсутні докази винності ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК України; показання ОСОБА_9 суттєво відрізняються від показань, які вона давала під час досудового розслідування кримінального провадження; обшук та його затримання 12 жовтня 2015 року здійснено без ухвали слідчого судді; порушено його право на захист, оскільки захисника йому було призначено лише 13 жовтня 2015, хоча затримали 12 жовтня 2015 року; стверджує, що в ході досудового розслідування він отримав каліцтво та інвалідність, був підданий катуванню та нелюдському поводженню з боку працівників правоохоронних органів, судом першої інстанції проігноровано.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року та ухвалення виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 , кримінальне провадження за ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК України закрити. Вважає, що у матеріалах кримінальної справи відсутні докази винності ОСОБА_8 в чиненні злочинів, передбачених за ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК України; судом першої інстанції порушено право на захист ОСОБА_8 та право на об`єктивний, неупереджений розгляд його кримінальної справи, оскільки справу не розглянуто за участю присяжних та не залучено у справі в якості його законного представника матір.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги поданих апеляційних скарг; пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повиннобути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.
З огляду на доведеність винуватості вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі, та за ч. 2 ст. 152 КК України, як зґвалтування, вчинене повторно особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 засуджено незаконно за злочини, яких він не вчиняв, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження. Винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 146 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, які були безпосередньо дослідженні судом під час судового розгляду і яким суд дав оцінку у сукупності.
Так, на підтвердження встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано послався на докази, дослідженні безпосередньо в судовому засіданні:

- показання потерпілої ОСОБА_9 , щодо обставин вчинення злочинів ОСОБА_8 щодо неї, зокрема 17 вересня 2015 близько 21 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , застосувавши фізичне насильство, вступив з нею в статеві зносити проти її волі, та незаконно позбавив волі в період часу з 21 год. 30 хв. до 02 год. 30 хв. 18 вересня зачинивши двері квартири.

- показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проте, що в ніч на 18 вересня 2015 року близько 03 год. 30 хв. вони біля будинку АДРЕСА_4 , побачили, як ОСОБА_8 з під`їзду вивів ОСОБА_9 , яка від нього втекла до них та розповіла їм про обставини подій, які з нею трапились.;

- дані висновку експерта № 2700 від 08.10.2015 проте, що у потерпілої ОСОБА_9 виявлені легкі тілесні ушкодження, спричинені тупим предметом, які могли утворитись 17.09.2015 року за обставин на які вона вказала.

- дані висновку експерта № 6012/16-61 від 07.06.2016 про те, що потерпіла ОСОБА_9 була жертвою насильницьких дій агресивно-сексуального характеру, психологічного тиску та примусу зі сторони обвинуваченого ОСОБА_8 ;

- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12.10.2015 року, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_9 за рисами обличчя і курткою впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка її ґвалтувала;

- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 28.11.2015 року, згідно з яким свідок ОСОБА_10 за рисами обличчя, волосся, зачіскою упізнав ОСОБА_8 , як особу, яку бачив в ніч на 18.09.2015 року на АДРЕСА_4 разом з потерпілою ОСОБА_9 ;

- дані протоколу слідчого експерименту від 10.12.2015 року про те, що потерпіла ОСОБА_9 показала свій шлях 17.09.2012 року до будинку АДРЕСА_4 , де її зустрів ОСОБА_8 , провів до квартири АДРЕСА_5 , в якій зґвалтував та утримував проти її волі;

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття.

Твердження ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що показання потерпілої ОСОБА_9 , надані в суді першої інстанції, суттєво відрізняються від тих, які потерпіла надавала під час досудового розслідування, а тому не можуть бути прийняті до уваги, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції, постановляючи вирок, керувався вимогами ст. 23 КПК України, та в основу поклав показання потерпілої ОСОБА_9 , які вона дала безпосередньо у суді першої інстанції та які об`єктивно підтверджуються даними висновку експерта-психолога № 6012/16-61 від 07.06.2016 т. 5 (а.с. 3-9) про те, що потерпіла ОСОБА_9 дійсно була жертвою насильницьких дій агресивно-сексуального характеру, психологічного тиску та примусу зі сторони обвинуваченого ОСОБА_8 ; обвинувачений ОСОБА_8 вчиняв насильницькі дії щодо потерпілої ОСОБА_9 ; потерпіла ОСОБА_9 не вступала 17.09.2015 року у статеві зносини з обвинуваченим з власної волі; потерпіла не приховує важливих відомостей щодо фактичних обставин справи.
Суд першої інстанції дав оцінку показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , визнав їх достатніми, допустимими та послідовними; такими, що узгоджуються з показаннями потерпілої та в сукупності з іншими доказами свідчать про вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів.
Таким чином, колегія суддів вважає доводи обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 про недоведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, визнав їх достатніми та допустимими, перевірив надані органом досудового розслідування докази та дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК України.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги захисника і обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що у порушення права на захист з ним проводились слідчі дії у відсутності захисника, оскільки з матеріалів справи вбачається, що йому повідомлено про підозру у присутності захисника ОСОБА_12 (т.2 а.с.40-42)

Крім того, ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року надано дозвіл працівникам міліції на проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_3 за місцем проживання ОСОБА_8 (т.2 а.с. 33-34), однак, згідно даних протоколу обшуку від 12 жовтня 2015 року (т.2. а.с. 35-39) ОСОБА_8 відмовився отримати та ознайомитися з ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, чинив супротив працівникам міліції, після чого його доставили до Деснянського управління міліції і одразу повідомили про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України, за участю захисника.

Крім того, суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення у вироку, не послався на дані протоколу обшуку.

Не знайшли свого підтвердження також і доводи поданих апеляційних скарг про порушення права ОСОБА_8 на захист, у зв`язку з тим, що ОСОБА_13 (матір), не залучили до участі у справі як законного представника та захисника, оскільки встановлено, що вона не є адвокатом; ОСОБА_8 повнолітній, дані щодо його недієздатності або обмеженої дієздатності в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо отримання ним в ході досудового розслідування каліцтва та інвалідності, підданню його катуванню та нелюдському поводженню з боку працівників правоохоронних органів, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали справи містять дані про задовільний стан здоров`я обвинуваченого, зокрема висновок судово-медичних експертів № 93-2016/о від 13.05.2015, згідно даних якого у ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено, є патологія органу зору, функціональний стан якого є досить комфортним для побуту, ОСОБА_8 симулює наявність у нього глухоти, при цьому відсутні дані про інвалідність ОСОБА_8 .

Крім того, матеріали справи містять довідку Київського СІЗО від 26.05.2016 з приводу стану здоров`я ОСОБА_8 , з якої вбачається, що 13 жовтня 2015 року по прибуттю до Київського СІЗО ОСОБА_8 був оглянутий черговим медичним працівником та у нього були виявлені тілесні ушкодження у виді забою м`яких тканин обличчя, синці обох гомілок, почервоніння м`яких тканин обох кістей (т.4 а.с. 210-211), проте зазначені тілесні ушкодження не можуть бути підтвердженням слів ОСОБА_8 про катування його з боку працівників правоохоронних органів, оскільки в матеріалах справи є дані про те, що ОСОБА_8 чинив опір працівникам міліції під час проведення обшуку.

Також вимоги про розгляд справи щодо ОСОБА_8 судом присяжних не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ОСОБА_8 обвинувачений у вчиненні злочинів, за які не передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у судовому засіданні ОСОБА_8 на звернення суду до нього не відповідав, проте згідно з даними висновку комісії експертів-психіатрів № 929 від 03.11.2015 ОСОБА_8 психічно здоровий і виявляє прояви установчої поведінки, відповідно до даних висновку експерта № 93-2016/о від 13.05.2016 у ОСОБА_8 функціональний стан органу зору є комфортним для побуту, може писати, читати та в повній мірі сприймати оточуючу обстановку; обвинувачений симулює наявність у нього глухоти, стан органу слуху з урахуванням даних комп`ютерної томографії його головного мозку не дає підстав навіть для припущення щодо існування можливої німоти у ОСОБА_8 , тому суд розцінює мовчання, як спосіб його захисту.

При перегляді апеляційним судом вироку суду першої інстанції істотних порушень КПК України, що унеможливлювали б прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, не встановлено; порушення, на які посилаються у своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , не впливають на доведеність винності ОСОБА_8 , кваліфікацію його дій та призначення йому покарання.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.
Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1505/2016 Категорія: ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 146 КК України
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_14
Доповідач: ОСОБА_1