Ухвала іменем україни 22 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
переглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 щодо

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золочів Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимостей,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2015 року, застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року зазначену ухвалу суду змінено та скасовано ухвалу в частині вирішення цивільного позову.

Відповідно до ухвали суду, ОСОБА_8 20 грудня 2014 року, приблизно о 09.40 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в коридорі квартири АДРЕСА_2 під час побутового конфлікту, розкладним ножем, який взяв із тумби в коридорі, наніс потерпілому ОСОБА_7 один удар в живіт, спричинивши йому проникаюче поранення живота з пошкодженням тонкого кишківника та сальника, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та про призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Потерпілий зазначає, що суд, в порушення вимог ч. 5 ст. 94 КК, безпідставно не застосував до ОСОБА_8 положення п. 4 ч. 1 ст. 94 КК. Також потерпілий вказує на невідповідність судових рішень вимогам кримінального процесуального закону. Стверджує, що ОСОБА_8 становить особливу небезпеку для суспільства, його психологічна хвороба прогресує, проте суд безпідставно не допитав всіх експертів, які були членами комісії та відмовив в задоволенні цивільного позову. Зазначає, що ОСОБА_8 отримує заробітну плату, а тому має можливість відшкодувати заподіяну моральну шкоду, та відповідно до ч. 2 ст. 1186 ЦК відшкодування моральної шкоди також покладається на його батьків.

На касаційну скаргу надійшли заперечення від захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які просили касаційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив судові рішення щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, пояснення прокурора, який підтримав доводи касаційної скарги та просив вищезазначені судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі статтями 370, 419 КПК ухвала апеляційного суду повинна бути законною й обґрунтованою.
Мотивувальна частина такого судового рішення має містити аналіз доказів і докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожний із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон. Ухвалу, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію кримінального правопорушення, міру покарання, не можна визнавати такою, що відповідає вимогам цього Закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій порушував питання про скасування ухвали суду першої інстанції і постановлення нової ухвали, якою застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом та задовольнити у повному обсязі його цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 одного мільйона гривень моральної шкоди.
Мотивуючи свої доводи, потерпілий зазначав про неправильне застосування до ОСОБА_8 закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.94 КК та істотне порушення вимог КПК при розгляді кримінального провадження та вирішенні його цивільного позову.
Проте, як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд, частково задовольнивши скаргу потерпілого, в порушення вимог ст.419 КПК, не зазначив підстав, із яких апеляцію визнано необґрунтованою в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Суд обмежився загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації ОСОБА_8 до психіатричного закладу із звичайним наглядом. При цьому суд не розкрив суті зібраних у справі доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами апеляції та не розглянув доводи потерпілого про безпідставне незастосування до ОСОБА_8 положень ч.5 ст.94 КК.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та одночасно розглянув позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_8 заподіяної моральної шкоди та скасував ухвалу суду в цій частині.
Разом з тим, такий висновок апеляційного суду не ґрунтується на вимогах закону, а саме ст.129 КПК, якою передбачено, що при постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Таким чином, апеляційний суд належним чином не розглянув доводи потерпілого і передчасно погодився з висновками місцевого суду стосовно правильності застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 та безпідставно скасував ухвалу в частині вирішення цивільного позову.
З огляду на викладене касаційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно перевірити всі доводи поданої апеляційної скарги та постановити рішення, яке б відповідало вимогам ст. 419 КПК.

Керуючись статтями 433436, 438КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3