В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.03.2016 Справа №607/677/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 від 18.03.2015 року відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, проживаючого АДРЕСА_1 , працюючого продавцем непродовольчих товарів «Експрестех», не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України (в редакції 2001 року),

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, на якого покладалися обов`язки щодо сумлінного, точного та вчасного виконання відданих командирами (начальниками) наказів, усупереч вимог ст.ст. 11, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, усвідомлюючи те, що зобов`язаний неухильно виконати накази командира (начальника) військової частини і те, що відданий йому наказ є законним, відчуваючи свою безкарність, діючи умисно, з єдиним злочинним наміром - не виконувати наказ командира (начальника) щодо вибуття до пункту (Херсонська область) виконання військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 завдань за призначенням, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, відкрито, у категоричній формі, будучи ознайомленим із законним наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 від 1 серпня 2014 року № 62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокації в район виконання завдань за призначенням», 8 серпня 2014 року у період з 10 до 12 години, перебуваючи у приміщені службового кабінету медичного пункту (штабу) військової частини польова пошта НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , під час бесіди із заступником військового комісара по роботі з особовим складом - начальником відділу по роботі з особовим складом та громадськістю ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_7 усно відмовився виконати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 від 1 серпня 2014 року № 62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокації в район виконання завдань за призначенням» та 8 серпня 2014 року у період з 10 до 12 години, перебуваючи у приміщені службового кабінету медичного пункту (штабу) військової частини польова пошта НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , письмово, шляхом написання рапорту, відмовився виконати письмовий наказ прямого начальника - командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 від 1 серпня 2014 року №62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокації в район виконання завдань за призначенням», та у подальшому без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у скоєнні описаного в обвинувальному акті кримінального правопорушення визнав в повному обсязі.

По суті кримінального провадження пояснив, що він був призваний на військову службу за мобілізацією. Для виконання бойових завдань проходив службу в зоні АТО в період травень червень 2014 року. В червні 2014 року в нього тяжко хворів батько (рак 4 ступеня). Від цього захворювання батько помер. Також в червні 2014 року він захворів на сальмонельоз. В серпні 2014 року по відношенню до нього та до інших солдат його військової частини командуванням було видано наказ про вибуття для проходження служби у Херсонську область. Даний наказ був до нього доведений і він в повній мірі усвідомлював його зміст, однак відмовився його виконувати через те, що був у важкому психоемоційному стані через смерть батька, з яким був дуже близьким. Про скоєне шкодує. Просить суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України (в редакції 2001 року), за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії:

-за ч.1 ст.402 КК України (в редакції 2001 року), як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, зокрема його молодий вік, те, що він раніше не судимий, конкретні обставини справи. Обставин, які б обтяжували покарання, суд не вбачає. Підстав для застосування ст. 69 КК України суд також не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі з призначенням строку наближеного до мінімального.

При цьому, суд враховує обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 щире каяття, особу обвинуваченого, а саме те, що він позитивно характеризується за місцем проживання (характеристика видана ЖКП № 3), безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в період з 09.05.2014 року по 25.05.2014 року (довідка № 8038 від 05.11.2014 року, посвідчення серії НОМЕР_2 від 30.04.2015 року), відомості про стан здоров`я обвинуваченого (виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3084 від 21.06.2014 року, № 4976 від 30.12.2015 року), а тому вважає за можливе відповідно до ст.75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням.

Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 , а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Водночас, суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 у період дії іспитового строку, відповідно до ст.76 КК України, його слід зобов`язати не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

У кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Вилучені у кримінальному провадженні, паспорт чи інші документи, які дають ОСОБА_3 право на виїзд за кордон, необхідно повернути ОСОБА_3 після набрання вироком законної сили.

Речові докази - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Керуючись наведеним, а також ст.ст.370,373,374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України (в редакції 2001 року) та призначити йому покарання один рік позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому один рік іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 у період дії іспитового строку, відповідно до ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вилучені у кримінальному провадженні, паспорт чи інші документи, які дають ОСОБА_3 право на виїзд за кордон, необхідно повернути ОСОБА_3 після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ рапорт солдата ОСОБА_3 від 08.08.2014 року - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1