провадження № 1-кп/243/131/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2016 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у колегіальному складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретареві ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , уродженця м. Костянтинівка, Донецької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , освіта вища економічна, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, інвалідом не є, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 03 вересня 2014 року увійшов в непередбачене законом України незаконне збройне формування - так звану «Донецьку народну республіку», яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну. Учасники незаконного збройного формування були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійснення методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ДНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом усвідомлюючи протиправність своїх дій, починаючи з 03 вересня 2014 року становиться одним із учасників незаконного збройного формування так званої «Донецької народної республіки». При цьому ОСОБА_5 , вступаючи до незаконного збройного формування «ДНР» був обізнаним, що останнє не відноситься до збройних формувань передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу Безпеки України», «Про Міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну Гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.
Діючи далі, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законами України збройного формування, ОСОБА_8 у період з 03 вересня 2014 року по травень 2015 року, діючи умисно виконував обов`язки «зброяра» структурного підрозділу - Донецької обласної організації Козачої Спілки «Область Войска Донского», яка входить в склад незаконного збройного формування «Донецька народна республіка» ( АДРЕСА_2 ), здійснюючи зберігання, прийом, видачу, обслуговування та ремонт зброї підрозділу, зазначеного підрозділу незаконного збройного формування та інші дії, спрямовані на забезпечення її діяльності.
Дії ОСОБА_8 носили тривалий характер, а саме в період часу з 03 вересня 2014 року по травень 2015 року, які виразились у активній участі в діяльності не передбаченого законами України збройного формування. При цьому, ОСОБА_8 , усвідомлював, що незаконне збройне формування «ДНР», учасником якої він є, діє на території України незаконно та те, що її учасники застосовують зброю, захоплюють будівлі органів державної влади та місцевого самоврядування, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків.
В результаті діяльності зазначеного не передбаченого законами України збройного формування на території Донецької області було вчинено низку тяжких та особливо тяжких злочинів.
На підставі викладеного, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, тобто в участі у діяльності не передбачених законами України збройних формувань.
1.Підозрюваний ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України, і зобов`язується:
а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні;
2.Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 260 КК України у виді позбавлення волі строком на 3(три) роки без конфіскації майна.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні винуватим у скоєнні злочину визнав себе повністю, щиро розкаявся, свої права, передбачені ст. 474 КПК України розуміє.
Обвинувачений ОСОБА_5 та прокурор в судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють наслідки угоди, укладення угоди є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж передбачені в угоді.
Захисник у судовому засіданні зазначив, що угода була складена добровільно, у його присутності, та не порушує прав підзахисного.
Суд переконався, що обвинувачений розуміє свої права, передбачені КПК України, зокрема ст. 474 КПК України, у добровільності укладання сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого
Судом досліджені представлені в судове засідання матеріали кримінального провадження з метою перевірки угоди про визнання винуватості на відповідність нормам КПК та КК України, за якими суд встановив, що умови угоди, не суперечать вимогам КПК України, оскільки вона укладена у провадженні щодо тяжкого злочину, відповідає вимогам ст. 472 КПК України, не суперечить вимогам КК України, оскільки обставини, викладені в ній відповідають матеріалам справи, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 260 КК України, а саме участь у діяльності не передбачених законами України збройних формувань, узгоджене покарання відповідає особі обвинуваченого, та вимогам ст. 58 Конституції України, оскільки відповідає санкції частини статті, яка діяла на момент вчинення обвинуваченим правопорушення, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободі чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди було добровільним, про що свідчать як особисті підписи обвинуваченого на угоді, так і його пояснення в судовому засіданні, обвинувачений має можливість виконувати взяті на себе угодою зобов`язання, підстави для визнання винуватості є дійсними.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що 15 червня 2016 року обвинувачений ОСОБА_5 та прокурор під час судового розгляду досягли угоди про визнання винуватості, підписали її, причому ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, між ним та прокурором була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст. 260 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на три роки без конфіскації майна. А тому суд вважає, що справу можливо розглянути відповідно положень ч. 2 ст.473, ч. 4 ст. 474 КПК України.
Суд приходить до переконання, що угоду належить затвердити, а ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України, призначивши покарання, узгоджене сторонами угоди.
Розв`язуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у відповідності до п. 14 ст. 368 КПК України, суд виходить з наступного.
Під час досудового розслідування, обвинуваченому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжений ухвалою суду від 05 травня 2016 року по 03 липня 2016 року включно.
Аналізуючи наведені правові позиції ЄСПЛ, можна дійти висновку про те, що зазначення у вироку строку шляхом настання певної події, а саме набрання цим вироком законної сили не суперечитиме п. 74 рішення у справі «Харченко проти України». Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 115 КПК строки, встановлені КПК, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.
При цьому, якщо питання про доцільність та обгрунтованість тримання засудженого під вартою виникає на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження, суд з метою забезпечення прав засудженого в разі неможливості завершення провадження в апеляційному порядку до спливу двомісячного строку з дня ухвалення вироку судом першої інстанції необхідно незалежно від наявних клопотань сторін кримінального провадження розглянути питання доцільності та обгрунтованості тримання під вартою. У такому випадку суд застосовує правила ст. 331 КПК до завершення розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.
Отже з врахуванням роз`яснень, викладених у Листі ВССУ «Про судову практику застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», при вирішенні питання що належить вчинити із заходами кримінального провадження, обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на думку суду слід залишити до набрання вироку законної сили.
Із ухвали про обрання запобіжного заходу від 31 серпня 2015 року, видно що строк тримання під вартою ОСОБА_5 слід обчислювати з 02 год. 00 хв. 31 серпня 2015 року, із зарахуванням у строк тримання під вартою строк фактичного затримання - з 16 год. 00 хв. 28 серпня 2015 року по 16 год. 00 хв. 29 серпня 2015 року(одна доба). У зв`язку з цим, суд, відповідно ч.5 ст. 72 КК України, вважає, що термін перебування ОСОБА_5 під вартою як запобіжний захід з 02 год. 00 хв. 31 серпня 2015 року по 15 червня 2016 року включно, із зарахуванням у строк тримання під вартою строк фактичного затримання з 16 год. 00 хв. 28 серпня 2015 року по 16 год. 00 хв. 29 серпня 2015 року (одна доба), - слід обчислювати із розрахунку один день утримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлений.
Щодо розв`язання питання про розподіл процесуальних витрат, суд виходить з таких міркувань.
Відповідно ст. 118 КПК України, процесуальні витрати зокрема складаються із витрат, пов`язаних із залученням експертів.
В ст. 243 КПК України зокрема зазначається, що сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи.
Статтею 122 КПК України передбачений порядок здійснення оплати витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Аналіз зазначеної статті дозволяє дійти висновку, що законодавець у вказаній статті зазначає коло осіб, на яких за певних умов покладається обов`язок на покриття процесуальних витрат під час проведення кримінального провадження як під час досудового розслідування так і судового слідства.
За змістом ст. 122 КПК України, яка передбачає залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з державного бюджету.
Відповідно ст. 124 КПК України, яка передбачає розподіл процесуальних витрат, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки експертів для проведення експертиз було хоч залучено у вказаному кримінальному провадження, однак у ході проведення судового слідства, прокурором було змінено обвинувачення, за яким зменшений обсяг обвинувачення, і проведені судово-балістична експертиза та вибухотехнічна експертиза не стосуються зміненого обвинувачення, суд з огляду на викладене, з врахуванням вимог ст. 124 КПК України, вважає, що з обвинуваченого слід стягнути в прибуток держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта на проведення компьютерно-технічної експертизи, що склала 533 грн. 98 коп( т.№ 1, а.с. 122).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 473, 474 ч. 5, 475 КПК України, суд у колегіальному складі,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України.
Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 260 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_5 до вступу вироку у законну силу залишити попередній тримання під вартою.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 із заліком досудового ув`язнення обчислювати з моменту затримання з 02 год. 00 хв. 31 серпня 2015 року, із зарахуванням у строк тримання під вартою строк фактичного затримання з 16 год. 00 хв. 28 серпня 2015 року по 16 год. 00 хв. 29 серпня 2015 року (одна доба).
На підставі ч.5 ст. 72 КК України, термін перебування ОСОБА_5 під вартою як запобіжний захід з 02 год. 00 хв. 31 серпня 2015 року по 08 червня 2016 року включно, із зарахуванням у строк тримання під вартою строк фактичного затримання з 16 год. 00 хв. 28 серпня 2015 року по 16 год. 00 хв. 29 серпня 2015 року (одна доба) - обчислювати із розрахунку один день утримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Речові докази по справі:
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта на проведення судової компьютерно-технічної експертизи, в розмірі 533(п`ятсот тридцять три) грн. 98 коп. стягнути із ОСОБА_5 в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Згідно ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:
обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4.6,7 ст.474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 364 КПК України угода не може бути укладена
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок складений у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.
Головуючий-суддя: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3