пр. № 1-кс/759/307/16
ун. № 759/1272/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2016 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

представників скаржника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в м. Києві в приміщенні суду скаргу адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання від 13.01.2016 р. у кримінальному провадженні №0010373 від 30.08.2013 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2016 р. адвокат ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання, просив суд в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України визнати бездіяльність слідчого СВ Святошинського управління поліції ЕУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 , у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження №0010373 від 30.08.2013 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яка полягає у не припинені розшуку та у не знятті з угону автомобіль BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 , 2004 р. виготовлення, а рішення слідчого у вигляді постанови про відмову в задоволені клопотання від 13.01.2016 р., яким відмовлено у задоволені клопотання про припинення розшуку та зняття з угону вказаного автомобіля, скасувати. Зобов`язати орган досудового розслідування - слідчий відділ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві (ініціатора розшуку та угону) на розгляді якого знаходяться матеріали кримінального провадження №0010373 від 30.08.2013 р. припинити розшук та зняти з угону транспортний засіб марки BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , 2004 року виготовлення, шляхом видалення інформації про зазначений автомобіль з єдиного обліку МВС України про автотранспортні засоби що перебувають в розшуку та угоні, оргументуючи тим, що у слідчому відділі Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0010373 від 30.08.2013 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Постановою від 13.01.2016 р., яку адвокатом ОСОБА_3 було отримано 20.01.2016 року, у задоволенні клопотання про припинення розшуку та зняття з угону автомобіля BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення, відмовлено повністю.

Постанову від 13.01.2016 р. слідчий ОСОБА_6 мотивував тим, що на даний час всі обставини зняття автомобіля з обліку від імені потерпілого не з`ясовані, клопотання про здійснення тимчасового доступу до оригіналів документів, що перебувають в сервісному центрі МВС №8041 знаходяться на погодженні у процесуального керівника Київської міської прокуратури №8.

Оскільки затримано автомобіль BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення та встановлено володільця тимчасово вилученого майна, яким є ОСОБА_5 , підстави для розшуку та угону автомобіля відпали, а тому розшук автомобіля BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення має бути негайно припинений та автомобіль знятий з угону.

Належний ОСОБА_5 автомобіль BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення, ним було придбано на законних підставах, відповідно до діючого законодавства України.

Право приватної власності є непорушним та захищено Конституцією України, (ст.41 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 204 Цивільного Кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки не має рішення суду щодо обмеження або позбавлення права власності ОСОБА_5 , він являється законним власником автомобіля BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 .

Не має також ухвали суду про накладення арешту на тимчасово вилучене майно (автомобіль) та заборони на його використання і розпорядження у відповідності до ч. 4 ст. 170 КПК України, а тому він має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.

У судовому засіданні представники скаржника заявлену скаргу підтримали, посилаючись на обставини викладені у скарзі та на порушення вимог КПК України, зазначивши, що у слідчого було достатньо часу для проведення слідчих дій, натомість за два роки слідчим відділом не проведено жодної слідчої дії. Просили скаргу задовольнити на підставі ст. ст. 303, 304 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні проти скарги заперечував, пояснивши, що у слідства є всі підстави вважати про продаж зазначеного автомобіля.

Під час судового засідання судом досліджено матеріали кримінального провадження в яких було виявлено постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання від 13.01.2016 р. (а.с.18).

Ухвалу слідчого судді про повернення ОСОБА_5 автомобіля від 28.12.2015 р. (а.с.14-16).

Відповідно до ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілої і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання.

У відповідності до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлено постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Вислухавши думку представників скаржника, вивчивши зміст скарги від 26.01.2016 р., постанови слідчого від 13.01.2016 р. про відмову в задоволенні клопотання матеріали кримінального провадження за №0010373 від 30.08.2013 р., суд приходить до наступного.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.12.2015 р. визнано бездіяльність слідчого СВ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна та зобов`язано слідчого СВ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 вирішити питання повернення ОСОБА_5 автомобіля BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення та ключі у вигляді брилка до нього, які в нього було вилучено 28.11.2015 р. інспектором патрульної служби поліції по вул. Львівській у м. Одеса в рамках кримінального провадження № 0010373 від 30.08.2013 р. за ч. 3 ст. 289 КК України.

Не враховуючи ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28.12.2015 р. про повернення ОСОБА_5 автомобіля BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення та встановлення володільця тимчасово вилученого майна, слідчий СЗ Святошинського управління поліції ЕУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 не зважаючи, що відпали підстави розшуку та угону зазначеного автомобіля на даний час так і не вніс дані до Інтегрованої реєстраційно-пошукової системи ОВС України про припинення розшуку та зняття з угону автомобіль BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення.

На клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 від 11.01.2016 р. постановою від 13.01.2016 р., у задоволенні клопотання про припинення розшуку та зняття з угону автомобіля BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення, відмовлено повністю, мотивуючи тим, що на даний час всі обставини зняття автомобіля з обліку від імені потерпілого не з`ясовані, клопотання про здійснення тимчасового доступу до оригіналів документів, що перебувають в сервісному центрі МВС №8041 знаходяться на погодженні у процесуального керівника Київської міської прокуратури №8.

Згідно ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дії, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вказані принципи також визначенні і в інших правових нормах, які регулюють право власності, з яких також вбачається, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Отже, чинним КПК України передбачено позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження у випадках: тимчасового доступу до речей і документів, тимчасового вилучення майна, арешту майна, обшуку, огляду та лише на підставі вмотивованого судового рішення, а тимчасове вилучення майна - без судового рішення.

Статті 167, 168 КПК України визначають підстави тимчасового вилучення майна, та порядок такого вилучення, а стаття 169 цього Кодексу його припинення.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, для здійснення тимчасового вилучення майна у вигляді речей, документів, грошей тощо, необхідна наявність достатніх підстав вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч.б ст. 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

У відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути повернуто особі, у якої його було вилучено.

Частиною 6 ст. 173 КПК України визначено, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Отже, КПК України визначений обов`язок слідчого, прокурора та суду вирішити в зазначені строки долю тимчасово вилученого майна, зокрема його арешту чи повернення.

Посилання прокурора на те, що що на даний час всі обставини зняття автомобіля з обліку від імені потерпілого не з`ясовані, клопотання про здійснення тимчасового доступу до оригіналів документів, що перебувають в сервісному центрі МВС №8041 знаходяться на погодженні у процесуального керівника Київської міської прокуратури №8, не відповідає дійсності, оскільки в ч. 1 ст. 170 КПК України прямо передбачено, що «арештом майна є тимчасове до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є ... доказом злочину..».

Вказана стаття також містить вимоги до можливого арешту майна третьої особи, які в свою чергу повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів. Вказане свідчить про те, що таке вилучення майна у третьої особи, яким і є ОСОБА_5 за вказаним кримінальним провадженням, з підстав лише того що таке майно є доказом є неправомірним, оскільки наявність таких достатніх підстав для його арешту має встановлювати суд.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням ч. 2 цієї статті.

Частиною 5 вказаної статті визначено також, що у невідкладних випадках і виключно з метою збереження речових доказів або забезпечення можливої конфіскації чи спеціальної конфіскації майна у кримінальному провадженні щодо тяжкого чи особливо тяжкого злочину за рішенням Директора Націонатьного ангикорупційного бюро України (або його заступника), погодженим прокурором, може бути накладено попередній арешт на майно або кошти на рахунках фізичних або юридичних осіб у фінансових установах. Такі заходи застосовуються строком до 48 годин. Невідкладно після прийняття такого рішення, але не пізніше ніж протягом 24 години, прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Тобто, навіть при тимчасовому накладенні арешту за рішенням Директора Національного антикорупційного бюро України, прокурор має невідкладно після прийняття такого рішення, але не пізніше ніж протягом 24 години, звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна. Якщо у визначений цією частиною строк прокурор не звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна або якщо в задоволенні такого клопотання було відмовлено, попередній арешт на майно або кошти вважається скасованим, а вилучене майно або кошти негайно повертаються особі.

Із чого вбачається, що особа може бути позбавлена чи обмежена у праві своєї власності виключно за відповідним рішенням слідчого судді чи суду.

За матеріалами кримінального провадження слідчим суддею встановлено, що відповідне клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно до суду не спрямовувалося, питання з цього приводу не вирішувалося, тобто арешт на вказане вилучене майно слідчим суддею не накладався, що підтверджується і поясненнями прокурора, та що згідно вимог ст. 169 та ч. 5 ст. 171 КПК України вказує на неправомірність слідчого в неповерненні вказаного майна особі, у якої його було вилучено, тобто ОСОБА_5 .

Згідно зі п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

На підставі ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений на вчинення визначених у цій частині дій.

Також, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства`від 30.08.1990 р., п. 32, Series A, N 182).

Отже, наданими поясненнями у судовому засіданні та доказами доведено наявність підстав вважати бездіяльність слідчого.

Посилання прокурора в частині правомірності його вилучення та зберігання як речових доказів по кримінальному провадженню, яке розслідується, також оцінюються судом критично з огляду на відсутність єдиної правової підстави згідно кримінального процесуального кодексу України у обмежені чи позбавлені права власності особи під час кримінального провадження якою є лише вмотивоване судове рішення з цього приводу.

Також, прокурором у судовому засіданні не надано фактів або інформації, що вказують на вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення. Крім того не доведено ризиків зникнення автомобілів або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі вищевикладеного керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ст.ст. 92, 94,303, 304, 306, 307, 309, 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання від 13.01.2016 р. у кримінальному провадженні №0010373 від 30.08.2013 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК Українизадовольнити.

Постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання від 13.01.2016 р. скасувати.

Визнати бездіяльність слідчого СВ Святошинського управління поліції ЕУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження №0010373 від 30.08.2013 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яка полягає у не припинені розшуку та у не знятті з угону автомобіль BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення.

Зобов`язати орган досудового розслідування - слідчий відділ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві (ініціатора розшуку та угону) на розгляді якого знаходяться матеріали кримінального провадження №0010373 від 30.08.2013 р. припинити розшук та зняти з угону транспортний засіб марки BENTLEY CONTINENTAL GT, д/н. НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , 2004 року виготовлення, шляхом видалення інформації про зазначений автомобіль з єдиного обліку МВС України про автотранспортні засоби, що перебувають в розшуку та угоні.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора процесуального керівника у кримінальному провадженні №0010373 від 30.08.2013 р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на дану ухвалу може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Святошинського

районного суду м. Києва ОСОБА_1