АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 177/753/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/380/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 02 червня 2016 року апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року про відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості та повернення прокурору кримінального провадження №0000195 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 ч.1 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачена ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року було відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_6 та повернуто прокурору кримінальне провадження №0000195 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 ч.1 КК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції послався на ті обставини, що вугоді про визнання винуватості та в обвинувальному акті неоднозначно та суперечливо вказано анкетні відомості обвинуваченої, а саме зазначено, що ОСОБА_6 працює художнім керівником Кіровського сільського будинку культури, натомість в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, їй інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України як службовій особі, яка виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, будучи директором Кіровського сільського будинку культури, що є взаємовиключним між собою в контексті кваліфікації її дій як суб`єкта кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України.

Крім того, як в угоді про визнання винуватості, так і в обвинувальному акті належним чином не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а правова кваліфікація дій обвинуваченої не в повному обсязі відповідає фактично викладеним обставинам, у зв`язку з чим пред`явлене обвинувачення є неконкретним та містить суперечності.

Зокрема, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст.366 КК України за ознаками: складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, в той час як в частині викладу фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, вчинення ОСОБА_6 неправомірних дій, які б свідчили про видачу нею завідомо неправдивих офіційних документів в частині формулювання обвинувачення взагалі не зазначено, у зв`язку з чим викликає істотні суперечності між пред`явленим ОСОБА_6 обвинуваченням та встановленими фактичними обставинами.

Виявлену неоднозначність пред`явленого обвинувачення суд оцінює як істотну та таку, що допускає порушення визначеного п.1 ч.3 ст.42 КК України права підозрюваного/обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють.

Крім того, обвинувальний акт складено відносно ОСОБА_6 , обставини кримінального правопорушення викладено відносно дій ОСОБА_6 , в той час як формулювання кваліфікації дій обвинуваченої здійснено відносно « ОСОБА_8 ».

Також, долучений до обвинувального акту реєстр як обов`язковий додаток до нього не відповідає вимогам ч.2 ст.109 КПК України, оскільки містить дату проведення процесуальних та слідчих (розшукових) дій, проведених органом досудового розслідування до моменту внесення відомостей в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань, а саме ряд процесуальних та слідчих дій проведено в грудні 2015 року, в січні, лютому 2016 року, в той час, як відомості в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000195 внесені 29.03.2016 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на ті обставини, що при ухваленні рішення, у його мотивувальній частині суд послався на ст.314 КПК України, яка не містить такого права суду, як повернення кримінального провадження. Як свідчать відомості, викладені в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.366 КК України, станом на теперішній час обвинувачена дійсно працює художнім керівником Кіровського сільського будинку культури та звільнена з посади його керівника у січні 2016 року, що відображено в протоколі допиту підозрюваної від 31.03.2016 року, характеристик підозрюваної, виданої Кіровським сільським головою та наказі Кіровського сільського голови, які не досліджені судом під час підготовчого судового засідання. Прокурором було надано суду матеріали кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні з метою розгляду клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості та слідчім вірно зазначено посаду обвинуваченої станом на момент затвердження обвинувального акту. Крім того, в мотивувальній частині обвинувального акту чітко зазначено, що ОСОБА_6 в період з лютого 2013 року по жовтень 2015 року працювала саме на посаді керівника Кіровського сільського будинку культури. Також, посилання суду на наявність в реєстрі досудового розслідування відомостей про проведення слідчих дій до моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є також необґрунтованими. Так, судом не досліджено той факт, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 виділено з кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , яка також затверджувала зазначені в обвинувальному аті табелі обліку робочого часу. Разом з тим/, не є підставною для повернення обвинувального акту та відмови з затвердженні угоди технічна помилка, яка допущена при складанні обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , а саме зазначення в резолютивній частині обвинувального акту іншого прізвища. При цьому, в угоді про визнання винуватості жодної технічної помилки не допущено, і суд не мав жодних підстав для відмови в затвердженні даної угоди. Крім того, суд не вправі був однією ухвалою вирішувати одночасно два питання про відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості та повернення обвинувального акту, чим позбавив прокурора, захисника та обвинувачену, права висловити свої позиції з приводу можливості призначення кримінального провадження до розгляду. Також, невірним є посилання суду в резолютивній частині ухвали, що вказане рішення оскарженню не підлягає. Вказане суперечить вимогам ч.4 ст.314 КПК України, відповідно до якої, ухвала про повернення обвинувального акту може бути оскаржена в апеляційному порядку.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляцію прокурора у кримінальному провадженні, просив колегію суддів задовольнити її в повному обсязі та скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення прокурору кримінального провадження.

Обвинувачена ОСОБА_6 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, тобто доведеність вини ОСОБА_6 та правильність юридичної кваліфікації його її за ч.1 ст.366 КК України ніким не оскаржуються і не є предметом даного апеляційного провадження.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Зокрема, таким випадком є можливість оскарження рішення суду, ухваленого на підставі ст.314 КПК України.

Так, згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд, крім іншого, має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в поряду, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру може бути оскаржена в апеляційному порядку (п.3 ч.3 ст.314 КПК України).

Як було встановлено колегією суддів при вивченні оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, за результатами проведеного підготовчого судового засідання судом було прийнято рішення про відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_6 та повернуто кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування, на підставі п.1 ч.3 ст.314 КПК України (а.с.27-28).

Оскільки в апеляційному порядку може бути оскаржене рішення прийняте судом першої інстанції виключно на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України, апеляційну скаргу прокурора колегія суддів вважає необхідним залишити без задоволення, на підставі того, що у прокурора відсутні підстави для апеляційного оскарження, передбачені п.3 ч.3 ст.394 КПК України.

Неповноти, суттєвих порушень в ході судового розгляду вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування або зміни ухвали, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Крім того, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, викладені в ухвали щодо невідповідності та суперечливості угоди про визнання винуватості вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а ухвала Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року, якою було відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_6 та повернуто прокурору кримінальне провадження №0000195 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 ч.1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4