Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/882/15-к
Провадження № 1-кп/483/8/2016
ВИРОК
Іменем України
14 квітня 2016 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 від 30 квітня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Талова Воронезької області, Російська Федерація, є раніше не судимим, одружений, має неповнолітню дитину, має вищу освіту, працює головним спеціалістом відділу персоналу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, обіймаючи посаду старшого інспектора митного поста «Миколаїв-морський», будучи службовою особою, маючи право здійснювати митне оформлення та контроль за пропуском і додержанням установленого порядку переміщення через митний кордон України транспортних засобів, товарів та інших предметів, 12 травня 2012 року, перебуваючи в зоні діяльності Миколаївської митниці на території ТОВ «Порт Очаків» за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Куцуруб, вул. Ольвійська, 1, на підставі Митного кодексу України та Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення, прийнятої 26 червня 1990 року у м. Стамбул, до якої Україна приєдналася 24 березня 2004 року, здійснив митний контроль та митне оформлення входу на митну територію України транспортного засобу моторної яхти «Jasmin» під прапором США, власником якої значилося підприємство-нерезидент «Loadstar Yachting LTD», адреса реєстрації:3511 Silver RD Suite 105, Wilmington, Delaware, USA, капітаном якої був громадянин ОСОБА_6 , в режимі тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування, під зобов`язання капітана судна про вивезення судна закордонного плавання до 31 грудня 2012 року на підставі документів, які були надані декларантом капітаном судна, чим надав податкову пільгу.
Так, відповідно до п.40 ст.1 Митного кодексу України (надалі МК України) транспортний засіб це будь-які засоби авіаційного, водного, залізничного, автомобільного транспорту, що використовується виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон.
Згідно зі ст. 206 МК України, дозвіл на тимчасове ввезення на митну територію України під зобов`язання про зворотне вивезення допускається щодо транспортних засобів, що використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України.
ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що задекларований ОСОБА_6 транспортний засіб під назвою «Jasmin» відповідає тільки двом вимогам транспортного засобу, до якого можна застосувати пільги відповідно до Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення, прийнятої 26 червня 1990 року в м. Стамбул, а саме: транспортний засіб зареєстрований на території, яка не є територією тимчасового ввезення; транспортний засіб використовується третьою особою, але не є транспортним засобом комерційного використання, так як жодних документів, підтверджуючих комерційну мету ввезення судна, а саме здійснення міжнародних перевезень пасажирів та товарів не було, на судні були відсутні товари або пасажири, і вказаний транспортний засіб не відповідає вимогам МК України, по яким застосовується умовне повне звільнення від оподаткування митом, здійснив митне оформлення в режимі тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування.
ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_6 , встановив строк тимчасового ввезення транспортного засобу до 31 грудня 2012 року, не встановивши транспортні операції, для яких був ввезений транспортний засіб.
ОСОБА_6 , будучи наділеним власником судна правом використовувати його в особистих цілях в якості приватного прогулянкового, незаконно отримавши дозвіл на вхід на митну територію України транспортного засобу комерційного призначення в митному режимі тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами, при цьому незаконно отримавши податкові пільги на сплату митних платежів, пройшов у внутрішні води України та в подальшому використовував транспортний засіб для потреб, які суперечать ввезенню транспортних засобів на митну територію України із наданням податкової пільги, внаслідок чого ОСОБА_6 не сплачено податкові зобов`язання з ввізного мита та податку на додану вартість на загальну суму 1 096 867 грн 20 коп..
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.364 КК України, як зловживання службовим становищем, всупереч інтересам служби з метою отримання неправомірної вигоди іншою особою, що виразилося у наданні податкової пільги громадянину ОСОБА_6 при проведенні митного контролю та митного оформлення ввезення на митну територію моторної яхти «Jasmin» та спричиненню тяжких наслідків у вигляді ненадходження до Державного бюджету України мита та податку на додану вартість на загальну суму 1 096 867 грн 20 коп..
Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим себе не визнав та показав, що дійсно 12 травня 2012 року здійснював митне оформлення яхти «Jasmin», капітаном якої був громадянин ОСОБА_6 . З останнім обвинувачений не був знайомий і вперше побачив під час митного оформлення. Яхту було заявлено до оформлення в режимі тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування. На підтвердження заявленого режиму декларантом подано передбачені законодавством документи. Відповідно до вимог Митного кодексу України (надалі - МК) 2002 року, який діяв на той час, декларант самостійно обирав митний режим при ввезенні на митну територію України товарів та/або транспортних засобів і подавав підтверджуючі документи, а митний орган перевіряв відповідність наданих документів заявленому митному режиму. Оскільки ОСОБА_6 , як декларант, надав документи, що відповідали режиму тимчасового ввезення яхти з умовним повним звільненням від оподаткування, підстав відмовляти в митному оформленні не було. Законодавством заборонено вимагати документи, надання яких не передбачено для підтвердження обраного декларантом митного режиму. Цивільний позов ОСОБА_4 не визнав та пояснив, що розмір шкоди розрахований, виходячи зі ставок ввізного мита та податку на додану вартість (надалі ПДВ), хоча ПДВ сплачується у разі ввезення товару в режимі імпорту, тобто при повному його розмитнені для можливості розпоряджатися цим товаром на митній території України. При ввезенні товару в режимі імпорту надається інший пакет документів, серед яких рахунок-фактура або інше підтвердження митної вартості цього товару, та подається вантажна митна декларація, а не генеральна декларація як це має місце при тимчасовому ввезенні товару з умовним повним звільненням від оподаткування. Доказів, які б підтверджували імпорт яхти «Jasmin» немає, а тому немає і підстав вважати, що сплаті підлягало ввізне мито та ПДВ, що і становить розмір завданої шкоди. Шкода не завдана, товар не імпортований, а вивезений за межі митної території України відповідно до письмового зобов`язання капітана без порушення строків. Обвинувачений також пояснив, що яхта може ввозитися як транспортний засіб, як це мало місце 12 травня 2012 року при декларуванні транспортного засобу «Jasmin», або як товар. В першому випадку вона заявляється в режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування, у другому випадку вона може бути заявлена в режим тимчасового ввезення під 3 %. Законодавством передбачено, що судно може бути ввезено в режимі тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування за умови, що воно використовується з комерційною метою, тобто для перевезення товарів або пасажирів через митний кордон України. В інших випадках судно може бути заявлено до митного режиму тимчасового ввезення як товар під 3%. Під час митного контролю та митного оформлення товарів на борту яхти не було. Зі слів капітана, яхта йшла з Туреччини до України за пасажирами.
Під час судового розгляду сторонам було забезпечено передбачені ст. 22 КПК України права щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Стороною обвинувачення в якості доказу вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, надано: постанову виконувача обов`язків Генерального прокурора України від 12 березня 2012 року про визначення підслідності, відповідно до якої підслідність у кримінальному провадженні №0000048 від 26 лютого 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за слідчим управлінням кримінальних розслідувань Головного управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України (Т.1. а.п. 110-111); постанову про об`єднання кримінальних проваджень, винесену старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України 12 березня 2015 року, згідно з якою матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000048 та №0000139 об`єднано в одне провадження за №0000139 (Т.1, а.п. 114-115); постанову про виділення матеріалів досудового розслідування, винесену старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України 30 квітня 2015 року, якою з матеріалів досудового розслідування за №0000139 виділено матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України та постановлено зареєструвати їх в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000090 (Т.1, а.п. 116-117).
Стороною обвинувачення також надано наступні докази: повідомлення капітана про те, що 12 травня 2012 року по приходу до порту «Очаків» на борту немає пасажирів, посилок і передач, а також заборонених предметів (Т.1, а.п. 130); копію суднової ролі (Т.1, а.п. 131); копію довідки про відсутність валюти (Т.1, а.п. 132); копію генеральної декларації про прибуття 12 травня 2012 року зі Стамбулу до Очакова моторної яхти «ЖАСМІН», капітаном якої є ОСОБА_6 (Т.1, а.п. 137); копію списку судових запасів (Т.1, а.п. 139); копію свідоцтва про реєстрацію човна «ЖАСМІН», який належить Лоадстар Йотінг ЛТД, строком дії 2012 рік (Т.1, а.п. 141); копія довіреності на користування судном та призначення капітаном ОСОБА_6 (Т.1, а.п. 147); копію листа капітана ОСОБА_6 начальнику Київської регіональної митниці з проханням дозволити виїзд інспектора для огляду яхти та складення акту фізичного огляду з метою надання його Миколаївській митниці, оскільки яхта ввезена під зобов`язання про її вивезення за межі митної території України до 31 грудня 2012 року (Т.1, а.п. 118); зобов`язання капітана судна про зворотне вивезення яхти у строк до 31 грудня 2012 року, який продовжено до 12 травня 2013 року (Т. 1, а.п. 173); копію генеральної декларації на вибуття 11 травня 2013 року з Очакова до Стамбулу (Т.1, а.п. 171); висновок комісійної товарознавчої експертизи, згідно з яким середньо-ринкова вартість яхти «Jasmin» на 12 травня 2012 року становить 3 427 710 грн (Т.1, а.п.183-195); акт №2/26-15-17-02-30/ невиїзної документальної перевірки дотримання фізичною особою ОСОБА_6 законодавства з питань державної митної справи від 08 січня 2014 року про те, що при оформленні на митниці ОСОБА_6 не надані документи, що підтверджують комерційну мету ввезення судна, внаслідок чого не сплачені податкові зобов`язання з ввізного мита в сумі 342 771 грн та податку на додану вартість в сумі 754 096 грн 20 коп. (Т.1, а.п. 196-206); висновок судово-економічної експертизи №5843/14-45 від 20 червня 2014 року, відповідно до якої висновки, викладені в акті про результати документальної невиїзної перевірки стану дотримання ОСОБА_6 законодавства з питань митної справи щодо не сплачених податкових зобов`язань з ввізного мита та ПДВ на загальну суму 1 096 867 грн 20 коп. підтверджуються в сумі 1 096 794 грн (Т.1, а.п. 218-227).
Крім того, в якості доказу вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину 12 травня 2012 року прокурором надано копію акта здійснення комісійного контролю судна у пунктах пропуску для морського, річкового та поромного сполучення на прихід 11 травня 2013 року з порту Стамбул до порту Очаків (Т.1, а.п. 152); копію суднової ролі (Т.1, а.п. 157); копію зобов`язання капітана судна про реімпорт судна №504050000/13/343 до 12 травня 2014 року (Т.1, а.п. 158).
Разом із тим, суд вважає, що вищевказані докази не доводять вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, з огляду на таке.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав, що у 2012 році він був капітаном моторної яхти «Jasmin» під прапором Сполучених Штатів Америки. 12 травня 2012 року він привіз пасажирів зі Стамбулу до Херсону, а потім мав вирушити з пасажирами з Києва до Стамбулу в рамках комерційного проекту по перевезенню пасажирів. Яхта призначена для «VIP» клієнтів, оскільки є невеликим судном для приватних замовлень. Відтак, пасажири переважно зазначалися як члени екіпажу, що спрощувало формальності при перетині кордону. Так, з судових документів видно, що склад екіпажу при вході на митну територію України та при виході за її межі був абсолютно різним. Оскільки яхта призначена для комерційного міжнародного перевезення пасажирів, вона була задекларована в якості транспортного засобу в режимі тимчасового ввезення з повним умовним звільненням від оподаткування із зобов`язанням про її зворотне вивезення до 31 грудня 2012 року, оскільки в цей час закінчувалися реєстраційні документи. Однак, через непогоду яхта не змогла вийти, а тому весь зимовий період стояла в Києві, що підтверджено актом обстеження. При цьому, свідку, відповідно до вимог законодавства, було продовження термін тимчасового ввезення до 12 травня 2013 року, тобто в межах строку, встановленого Митним кодексом України. 11 травня 2013 року яхту було вивезено за межі митної території України, а відтак порушення зобов`язання про зворотне вивезення не було. З ОСОБА_4 свідок вперше зустрівся при митному оформленні яхти 12 травня 2012 року, раніше вони не були знайомі. ОСОБА_6 двічі заходив на митну територію України, заявляючи яхту в режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування, а саме у 2012 році, коли митне оформлення здійснював ОСОБА_4 , а потім у 2013 році.
Показання свідка ОСОБА_6 щодо використання яхти з метою перевезення пасажирів узгоджуються з письмовими доказами, а саме довідками про особисте майно членів екіпажу, з яких вбачається, що 12 травня 2012 року по приходу до ОСОБА_7 на борту яхти були капітан ОСОБА_6 та матроси ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (Т.1, а.п. 138), а 11 травня 2013 року при вибутті з ОСОБА_7 на борту були капітан ОСОБА_6 та матроси ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (Т.1, а.п. 168), з огляду на що суд вважає ці обставини встановленими, а докази кладе в основу вироку.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 показала, що в 2012 році працювала на посаді судового агента. До її повноважень входила підготовка документів для проходження митних процедур. При цьому, вона оформлювала плавучі засоби в одному режимі в режимі тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування. Комісія перевіряла дані, вказані в декларації (кожен з членів комісії в межах своєї компетенції).
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що вона була у складі прикордонного наряду при обстеженні яхти. Ії обов`язок полягав у тому, щоб стояти на причалі і стежити за тим, щоб сторонні особи не проникли на судно.
Інші свідки сторони обвинувачення, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , в судові засіданні, що відбулись 03 вересня 2015 року (Т.1, а.п. 84), 21 вересня 2015 року (Т.1, а.п. 87), 21 жовтня 2015 року (Т.1, а.п. 90), 23 листопада 2015 року (Т.2, а.п. 63), 13 січня 2016 року (Т.2, а.п. 84), 09 лютого 2016 року (Т.2, а.п. 142), 16 березня 2016 року (Т.2, а.п. 158) та 13 квітня 2016 року не з`явилися.

Так, на прокурора був покладений обов`язок забезпечити явку свідків обвинувачення. Відповідні письмові повідомлення були направлені судом старшому прокурору відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_24 та прокурору Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 (Т.2, а.п. 145).

Крім того, свідки тричі викликалися судовими повістками.

16 березня 2016 року судом постановлено ухвалу про привід вказаних свідків, копію якої разом із повістками було направлено для виконання до Державної фіскальної служби України, а також старшому прокурору відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_24 для здійснення контролю.

21 березня 2016 року Головне слідче управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України та старший прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України копії ухвали із судовими викликами свідків отримали, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (Т. 2 а.п. 165, 165), однак рішення суду не виконане, свідки в судове засідання не доставлені.

Враховуючи ту обставину, що прокурором не було надано доказів, які б підтверджували існування істотних обставин, які б могли перешкодити виконанню рішенню суду, прокурору відмовлено в задоволенні клопотання про подальше відкладення розгляду кримінального провадження для виклику свідків, оскільки в таких діях сторони обвинувачення вбачається зловживання процесуальними правами, що призводить до безпідставного затягування судового процесу, порушує право обвинуваченого на розгляд справи протягом розумного строку та принцип правової визначеності, зокрема в частині його юридичного статусу.

З огляду на закладений в кримінальному процесі принцип диспозитивності, суд розглядає провадження на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до пункту «а» ст.1 Конвенції про тимчасове ввезення, підписаної 26 червня 1990 року в м. Стамбул, до якої Україна приєдналася 24 березня 2004 року і яка набрала чинності 22 вересня 2004 року, тимчасове ввезення означає митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби) мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Відповідно до положень цієї Конвенції, кожна із Договірних Сторін зобов`язується надавати згоду на тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів), зазначених у Додатках до цієї Конвенції (ч. 1 ст. 2 Конвенції).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Конвенції, товари (у тому числі транспортні засоби), на тимчасове ввезення яких був наданий дозвіл, повинні бути вивезені у визначений термін, визнаний достатнім для досягнення мети тимчасового ввезення. Цей термін обумовлюється окремо у кожному Додатку.

Статтею 2 Додатку С до Конвенції визначено, що правом на тимчасове ввезення відповідно до ст. 2 Конвенції користуються, зокрема, транспортні засоби комерційного чи приватного використання.

Для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім`я особи, яка зареєстрована або постійно проживає

за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такої території; а транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім`я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Незважаючи на положення ст. 5 Додатку С, транспортні засоби комерційного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення і які здійснюють свою діяльність на користь останнього, навіть якщо вони зареєстровані або постійно проживають на території тимчасового ввезення. Транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл

користувача права на тимчасове ввезення. Кожна Договірна Сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Таким чином, в режимі тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування можуть ввозитися транспортні засоби як для комерційного, так і для приватного використання за умови дотримання встановлених Конвецією вимог.

Досліджені в судовому засіданні зібрані у кримінальному провадженні в порядку ст. ст.84-86, 91-93 КПК України письмові докази підтверджують той факт, що моторна яхта «Jasmin» зареєстрована на території, яка не є територією тимчасового ввезення, належить компанії Лоадстар Йотінг ЛТД, яка не є резидентом(Т.1, а.п. 141), і використовується особою від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення (Т.1, а.п. 147), тобто відповідає умовам, за яких можливе декларування її в режимі тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування.
Відповідно до ч. 1 ст. 186 МК 2002 року, декларант самостійно визначає митний режим товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до мети їх переміщення та на підставі документів, що подаються митному органу для здійснення митного контролю та митного оформлення.
Частиною 1 ст. 206 МК України визначено, що дозвіл на тимчасове ввезення на митну територію України з умовним повним звільненням від оподаткування під зобов`язання про зворотне вивезення допускається щодо транспортних засобів, що використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України.
Підпунктом 1.16. пункту 1 Інструкції про організацію митного контролю та митного оформлення суден і товарів, що переміщуються ними, затвердженої наказом Державної митної служби України 17 вересня 2004 року за №678, декларування судна закордонного плавання, що використовується виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України, здійснюється без подання вантажної митної декларації. Відомості про таке судно закордонного плавання зазначаються в генеральній декларації.
Судна, що переміщуються через митний кордон України як товар на підставі зовнішньоекономічних договорів (контрактів) купівлі-продажу, міни, оренди, лізингу або інших (крім договорів перевезень), декларуються митному органу у відповідному митному режимі з поданням вантажної митної декларації, заповненої в установленому Держмитслужбою порядку.
Перелік документів, що надаються декларантом при декларуванні судна закордонного плавання як транспортного засобу та як товару визначений п. 14 Порядку здійснення митного контролю водних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2003 року за №1989.
Так, декларування судна закордонного плавання, що використовується виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України, здійснюється без подання вантажної митної декларації. Відомості про таке судно закордонного плавання зазначаються в генеральній декларації.
Для здійснення митного контролю капітан судна або інша особа, що входить до командного складу судна і належним чином уповноважена на це капітаном, подає такі документи: генеральну декларацію; зобов`язання капітана судна про зворотне вивезення за межі митної території України (ввезення на митну територію України) судна закордонного плавання за формою, встановленою Мінфіном; декларацію про вантаж; коносамент, річкову накладну, де зазначаються найменування, маркування, кількість та/або міра (маса, об`єм) вантажу чи кількість місць, яку він займає, а в разі необхідності відомості про зовнішній вигляд, стан і особливі властивості вантажу; список членів суднового екіпажу (суднова роль); список пасажирів; декларацію про особисті речі членів суднового екіпажу; декларацію про суднові припаси; довідку капітана судна про наявність на борту судна наркотичних (психотропних) засобів, зброї та боєприпасів; довідку про наявність у судновій касі валюти; зобов`язання капітана судна, яке плаває під Державним Прапором України, про те, що закуплені за кордоном суднові припаси, зокрема запаси споживання, не будуть винесені із судна.
Декларування судна, що переміщується через митний кордон України як товар на підставі зовнішньоекономічного договору (контракту), крім договору перевезення, здійснюється у відповідному митному режимі з поданням вантажної митної декларації, заповненої у встановленому Мінфіном порядку.
Митний огляд судна закордонного плавання здійснюється з метою перевірки відомостей, зазначених у документах (п. 15 Порядку).
Таким чином, правовою підставою для декларування судна як транспортного засобу, відповідно до п. 14 Порядку здійснення митного контролю водних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2003 року за №1989 та п.п. 1.16. пункту 1 Інструкції про організацію митного контролю та митного оформлення суден і товарів, що переміщуються ними, затвердженої наказом Державної митної служби України 17 вересня 2004 року за №678, є використання судна виключно для перевезення через митний кордон України пасажирів та вантажів.
Незважаючи на те, що формулювання пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення зводиться до того, що ОСОБА_6 «використовував транспортний засіб для потреб, які суперечать ввезенню транспортних засобів на митну територію України із наданням податкової пільги, внаслідок чого ОСОБА_6 не сплачено податкові зобов`язання з ввізного мита та податку на додану вартість на загальну суму 1 096 867 грн 20 коп.», державним обвинуваченням не надано доказів, що підтверджують цю обставину та не доведено факт використання яхти «Jasmin» з іншою метою, ніж перевезення пасажирів та товарів через митний кордон України.
Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав, що взимку 2012-2013 року яхта дійсно перебувала на митній території України, проте не використовувалась. Яхта стояла на причалі в місті Києві, а 11 травня 2013 року залишила митну територію України.
Частиною 1 ст. 91 КПК України визначено, що доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
З диспозиції ч. 2 ст. 364 КК України вбачається, що об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у зловживанні владою або службовим становищем в інтересах третіх осіб всупереч інтересам служби, спричинило тяжкі наслідки.
Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом. При цьому, особа має керуватися корисливим мотивом або іншими особистими інтересами.
Стороною обвинувачення в судовому засіданні не надано належних, допустимих та достатніх доказів, що надані декларантом документи за формою, змістом та обсягом не відповідали заявленому режиму, як не доведено того факту, що умови тимчасового ввезення були порушені. Таким чином, державне обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження не довело ту обставину, що обвинувачений діяв всупереч інтересам служби.
Також, стороною обвинувачення не доведено наявність корисливого мотиву або іншого особистого інтересу.
Зокрема, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав, що до 2012 року він з ОСОБА_4 не був знайомий.
Вказану обставину підтвердив і сам обвинувачений.
В примітці 4 до ст. 364 КК України зазначено, що тяжкими наслідками, якщо вони полягають у завданні матеріальних збитків, вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Стороною обвинувачення розмір матеріальних збитків розраховано виходячи з ринкової вартості яхти, ставок ввізного мита та податку на додану вартість, що підлягають сплаті при імпорті товару.
Відповідно до ст. 188 МК України, імпорт митний режим, відповідно до якого товари ввозяться на митну територію України для вільного обігу без обмежень строку їх перебування на цій території та можуть використовуватись без будь-яких обмежень.
Разом із тим, прокурором не доведеного того факту, що яхту було імпортовано, тобто ввезено саме з метою розпорядитися нею на митній території України.
Яхту, як товар, може бути ввезено на митну територію України в режимі тимчасового ввезення під 3 % або заявлено в інший митний режим з тих, що передбачені МК України.
Митний режим обирає декларант і умови режиму тимчасового ввезення були ним дотримані яхту вивезено за межі митної території України у встановлені в зобов`язанні строки.
Суд не бере до уваги акт №2/26-15-17-02-30/ невиїзної документальної перевірки дотримання фізичною особою ОСОБА_6 законодавства з питань державної митної справи від 08 січня 2014 року про те, що при оформленні на митниці ОСОБА_6 не надані документи, що підтверджують комерційну мету ввезення судна, внаслідок чого не сплачені податкові зобов`язання з ввізного мита в сумі 342 771 грн та податку на додану вартість в сумі 754 096 грн 20 коп. (Т.1, а.п. 196-206), оскільки постановою окружного адміністративного суду міста Києва, ухваленою 22 січня 2016 року (Т.2, а.п.136-141), та постановою Київського апеляційного адміністративного суду, ухваленою 03 березня 2016 року (Т.2, а.п. 167-170), дії посадових осіб Головного управління ДФС у м. Києві щодо здійснення митного контролю шляхом призначення та проведення невиїзної документальної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі в частині оформлення та складання висновків акту від 08 січня 2014 року №2/26-15-17-02-30/ визнані протиправними.
Суд також не бере до уваги висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №5843/14-45 від 20 червня 2014 року, відповідно до якого висновки, викладені в акті про результати документальної невиїзної перевірки стану дотримання ОСОБА_6 законодавства з питань митної справи щодо не сплачених податкових зобов`язань з ввізного мита та ПДВ на загальну суму 1 096 867 грн 20 коп. підтверджуються в сумі 1 096 794 грн (Т.1, а.п. 218-227), оскільки висновок експерта ґрунтується на акті №2/26-15-17-02-30/ невиїзної документальної перевірки дотримання фізичною особою ОСОБА_6 законодавства з питань державної митної справи від 08 січня 2014 року, із використанням джерела Митного кодексу України від 13 березня 2012 року, який набрав чинності з 01 червня 2012 року, тоді як інкриміноване ОСОБА_4 діяння вчинене 12 травня 2012 року, тобто до набрання чинності використаним експертом нормативно - правовим актом.
Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст. 370 та ч.1 ст.94 КПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, тобто при встановлені відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.ст. 91,92 КПК України, обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку передбаченому КПК України.

Відповідно до п. 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

У справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 рішення у справі «Капо проти Бельгії № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов до переконання, що вони не доводять того факту, що в діяннях ОСОБА_4 є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а тому його слід виправдати з підстав, передбачених ч. 1 ст. 373, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч.3 ст.129 КПК України, в разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає цивільний позов без розгляду.

Заявлені до відшкодування процесуальні витрати, пов`язані з вартістю проведених судових експертиз, слід віднести на рахунок держави.

Речові докази відсутні, запобіжний захід судом не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 124, 129, 284, 373, 374, 376 КПК України,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та виправдати на підставі ч. 1 ст. 373, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов прокурора залишити без розгляду.

Процесуальні витрати в сумі 1480 гривень за проведення судово-економічної експертизи №5843/14-45 від 20.06.2014 року віднести на рахунок держави.

Запобіжний захід ОСОБА_4 судом не обирався.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Суддя: