Справа № 357/7225/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1373/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 26.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
26 жовтня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6
засудженого (в режимі відеоконференцзв`язку): ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:
01.07.2016 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі. Своє клопотання засуджений мотивував тим, що у нього, на підставі ст. 81 КК України виникло право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2016 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 , відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі характеризується посередньо. За час відбування покарання допускав порушення установленого порядку відбування покарань, за що 6 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких 2 рази був поміщений у ДІЗО, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

На думку суду, ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення, однак не довів своє виправлення, оскільки його заохочення носять епізодичний характер, а посилання засудженого на незадовільний стан здоров`я, як на підставу для умовно-дострокового звільнення від покарання не беруться судом до уваги, оскільки звільнення особи від покарання за хворобою здійснюється у порядку та у спосіб, визначений ст. 84 КК України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні його клопотання не звернув уваги на те, що усі застосовані до нього стягнення на даний час погашені, за допущенні ним порушення він поніс покарання і переглянув свою поведінку. Крім цього, він з першого дня відбування покарання в колонії, працевлаштований і не відмовлявся від покладених на нього обов`язків.

Також, судом не врахований той факт, що він є опікуном своєї бабусі пенсійного віку і інваліда ІІ групи, а також сам хворіє на ВІЧ 4 стадії та гепатит В і С.

В зв`язку з цим, апелянт просить застосувати щодо нього ст. 81 КК України та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

В запереченнях на апеляційну скаргу засудженого прокурор зазначає, що Білоцерківський міськрайонний суд Київської області обґрунтовано дійшов висновку про неможливість умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання та застосування до нього вимог ст. 81 КК України, а тому на думку прокурора апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку, засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, якщо засуджений у разі засудження за умисний тяжкий злочин, фактично відбув не менше 2/3 строку покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з ухвали суду, ОСОБА_7 вироком Соломянського районного суду м. Києва від 24.07.2012 року засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Вироком Апеляційного суду м. Києва від 18.10.2012 року вирок Соломянського районного суду м. Києва в частині призначеного покарання скасовано та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Згідно характеристики, початок строку відбування ОСОБА_7 покарання 18.10.2012 року, кінець строку 23.06.2017 року (а.с. 16).

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Так, суд приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , обґрунтовано зазначив, що останній відбуває покарання з 18.10.2012 року. Під час утримання в СІЗО до праці не залучався, мав 1 стягнення, заохочень не мав. З 16.03.2013 року по 02.04.2016 року, утримуючись в Білоцерківській ВК № 35 характеризувався негативно мав 6 стягнень та 2 заохочення. З 08.04.2016 року по 15.04.2016 року утримувався в Бучанській ВК №85, де характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав. З 21.04.2016 року відбуває покарання в Білоцерківській ВК №35. За час відбування покарання характеризується посередньо. За час відбування покарання допускав порушення установленого порядку відбування покарання, за що 6 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності (28.03.2013 року, 05.04.2013 року, 10.04.2013 року, 07.11.2013 року, 14.04.2014 року, 05.01.2016 року), з яких 2 рази був поміщений у ДІЗО. Стягнення погашені. Має два заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці 18.08.2014 року і 27.01.2015 року. Засудженому пропонувалося працевлаштування, однак він відмовився. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи ставиться дбайливо, здійснює належний догляд і використовує лише за призначенням. До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься байдуже. Не бере особисту участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі (а.с. 16-17).

Як вбачається з характеристики, від висновку щодо виправлення засудженого, адміністрація установи виконання покарань ухилилася.

Посилання засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на ряд хронічних захворювань як на підставу для умовно-дострокового звільнення не може бути прийнято до уваги, оскільки умовно-дострокове звільнення та звільнення від покарання за хворобою не є тотожними та регулюються різними нормами законодавства.

За таких обставин, враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, колегія суддів вважає, що підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання ОСОБА_7 немає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання відмовлено залишити без зміни.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4