Ухвала
іменем україни
08 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: за участю прокурора ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві матеріали провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 21 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 23 березня 2013 року у справі за її скаргою на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 20 серпня 2012 року,
в с т а н о в и л а:
Старший слідчий СВ Краснодонського МВ УМВС України в Луганській області постановою від 20 серпня 2012 року відмовив у порушенні кримінальної справи по факту залишення в небезпеці ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК.
Постановою місцевого суду від 21 лютого 2013 року, залишеною без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на вказану постанову слідчого.
У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить судові рішення скасувати, а матеріали справи направити на новий судовий розгляд у зв`язку з неповнотою судового слідства та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що місцевий суд без дослідження матеріалів перевірки по факту залишення в небезпеці ОСОБА_6 , безпідставно прийняв рішення про законність оскаржуваної нею постанови слідчого. Крім того, місцевий суд не звернув уваги на вказівку суду апеляційної інстанції викладену в ухвалі від 26 грудня 2012 року про дослідження наявної в матеріалах не скасованої постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 18 лютого 2010 року по факту залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, що перебуває в небезпечному для життя стані за ознаками злочинів, передбачених статтями 135, 136 КК відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших осіб.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 236-2 КПК 1960 року суддя під час розгляду скарги на постанову про відмову в порушенні справи перевіряє, чи було при такій відмові виконано вимоги ст. 99 КПК 1960 року.
Зі справи убачається, що місцевий суд дотримався цих вимог кримінально-процесуального закону під час розгляду скарги ОСОБА_5 і належно умотивував своє рішення.
Зокрема, суд установив, що по факту залишення в небезпеці ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК, слідчий у межах повноважень, визначених у ст. 97 КПК 1960 року, провів ретельну й усебічну перевірку обставин справи, у тому числі шляхом опитування сусідів загиблої ОСОБА_6 , перевірки факту належного та добровільного укладення між нею та ОСОБА_7 договору пожиттєвого утримання та виконання останнім передбачених договором умов, а також встановлення психологічного стану загиблої в період часу до подій пов`язаних з її смертю тощо.
Зібрані матеріали та їх всебічний аналіз дали слідчому право визнати, відсутність прямого умислу притаманного суб`єктивній стороні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК і загалом факту залишення ОСОБА_6 у небезпеці, про що у відповідному процесуальному рішенні наведено достатньо переконливі мотиви.
Отже, висновок місцевого суду про те, що слідчий виконав вимоги ст. 99 КПК 1960 року при винесенні постанови про відмову в порушенні кримінальних справ, є правильним.
Таким чином, місцевий суд, діючи у межах своїх повноважень, визначених у ст. 236-2 КПК 1960 року, за підсумками розгляду скарги ОСОБА_5 виніс законну та обґрунтовану постанову.
Апеляційний суд доводи ОСОБА_5 в апеляції належно перевірив і для їх спростування з дотриманням вимог ст. 377 КПК 1960 року навів у своїй ухвалі відповідні аргументи.
Посилання заявниці на недослідження районним судом постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 18 лютого 2010 року при вирішенні питання щодо законності постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 20 серпня 2012 року по факту залишення в небезпеці ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК, не спростовує правильності висновків суду про відповідність цього рішення слідчого вимогам кримінально-процесуального закону та його обґрунтованість з огляду на сукупність зібраних в результаті проведеної перевірки даних.
Більше того, висновки зазначених вище перевірок не тільки не суперечать один одному, а навпаки підтверджують відсутність законних підстав для порушення кримінальної справи по факту смерті ОСОБА_6 .
З огляду на викладене колегія суддів не вбачає істотних порушень кримінально-процесуального закону, які би потягли за собою скасування постановлених у справі судових рішень.
Тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Постанову Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 21 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 23 березня 2013 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого СВ Краснодонського МВ УМВС України в Луганській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 20 серпня 2012 року по факту залишення в небезпеці ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3