Справа № 683/2874/14-к
1-о/683/3/2016

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7
їх представника адвоката ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_9
його захисника ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за заявою засудженого ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2015 року,
встановив:
Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2015 року ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Стягнуто з ОСОБА_9 : на користь держави 2 200,47 грн. судових витрат за проведення судових експертиз № 147а від 20 травня 2014 року, № 224а від 27 червня 2014 року; на користь потерпілого ОСОБА_7 485 000 грн. моральної шкоди, у решті вимог відмовлено; на користь потерпілої ОСОБА_6 495 000 грн. моральної шкоди, у решті позовних вимог відмовлено; на користь потерпілої ОСОБА_11 особисто 476 000 грн. та на користь малолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 495 000 грн. моральної шкоди та щомісячно рівними платежами 212,55 грн. на відшкодування завданої шкоди, пов`язаної із втратою годувальника до досягнення нею вісімнадцяти років - до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь потерпілої ОСОБА_11 в інтересах її малолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно рівними платежами 462,96 грн. на відшкодування завданої шкоди, пов`язаної із втратою годувальника до досягнення нею вісімнадцяти років - до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вироком суду також вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 22 листопада 2012 року, приблизно о 2-ій год. 10 хв., керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos TF69Y», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Миру у м. Старокостянтинові Хмельницької області, грубо порушив вимоги п.п. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху, а саме виявивши небезпеку для руху після появи у полі зору пішохода ОСОБА_13 , який перетинав проїжджу частину дороги зліва направо по ходу руху автомобіля в межах пішохідного переходу, відзначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та не надавши переваги в русі пішоходу, вчинив на нього наїзд. Пішохід ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 26 серпня 2015 року апеляційні скарги захисника, який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_11 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_12 , цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «Провідна» задоволені частково. Вирок суду від 17 квітня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_11 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_12 змінено. Прийнято рішення про зменшення розміру моральної шкоди, стягнутої з засудженого ОСОБА_9 на користь: потерпілого ОСОБА_7 - до 200 000 грн., потерпілої ОСОБА_6 - до 200 000 грн., потерпілої ОСОБА_11 - до 200 000 грн., потерпілої ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_12 - до 200 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 , яка діє в інтересах її малолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно рівними платежами по 885,25 грн. на відшкодування завданої шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, з моменту її народження і до досягнення вісімнадцяти років, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь потерпілої ОСОБА_6 12 379 грн. на відшкодування понесених нею витрат, пов`язаних із похованням сина та спорудження на його могилі надгробного пам`ятника. Стягнуто з засудженого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6 10 778,91 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних із похованням сина. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 лютого 2016 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишено без задоволення. Касаційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «Провідна» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 26 серпня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_9 в частині вирішення цивільних позовів скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишено без задоволення. Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_12 , ПрАТ «СК Провідна» задоволено частково. Вирок Старокостянтинівського районного суду від 17 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_12 змінено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 , в інтересах її малолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, рівними платежами по 885 грн. 25 коп. на відшкодування завданої шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, з моменту її народження, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення нею вісімнадцятирічного віку до 27 листопада 2030 року. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 23157 грн. 91 коп. на відшкодування понесених нею витрат, пов`язаних із похованням сина та спорудженням надгробного пам`ятника на його могилі. В решті вирок суду залишити без змін.

У відповідності до ст. ст. 532, 533 КПК України вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 липня 2015 року набрав законної сили і є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Засуджений ОСОБА_9 звернувся з заявою про перегляд вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 липня 2015 року за нововиявленими обставинами, якими вважає висновок № 100 судової транспортно-трасологічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14 січня 2016 року, яким встановлено, що місце наїзду розташовувалось в межах розміщення слідів гальмування на віддалі біля 8,9-9,8 м. від дорожньої розмітки «зебра».

Цей висновок спростовує висновок № 224А комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи НДЕКЦ при УМВС України в Хмельницькій області від 27 червня 2014 року. Згідно цього висновку місце наїзду розташовувалось між дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та дорожнім знаком 5.35.2 «Пішохідний перехід», що встановлений на дальній межі пішохідного переходу.

Розбіжності у висновках пояснює використанням різних методик експертного дослідження. При проведенні експертизи № 224А від 27 червня 2014 року використовувалась формула, яка відноситься до іншого механізму наїзду блокуючого удару. Натомість, експерт у висновку № 100 від 14 січня 2016 року вважає, що в даному випадку внаслідок наїзду мало місце закидання тіла потерпілого на капот автомобіля, контакт тіла з лобовим склом, відкидання тіла та ковзання його по проїзній частині вулиці. Також в останньому випадку експерт визначив місце наїзду до пішохідного переїзду в межах розміщення слідів гальмування на віддалі біля 8,9-9,8 м. від дорожньої розмітки «зебра». Тому вважає, що його визнано винним та засуджено на підставі сфальсифікованого експертного висновку № 224А від 27 червня 2014 року.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 підтримали заяву та обставини на її обґрунтування. Крім того вказали, що в доповнені до касаційної скарги зазначали про висновок експерта № 100 від 14 січня 2016 року, як підставу для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій. З приводу чого Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в своїй ухвалі зауважив, що в силу ч. 1 ст. 433 КПК України, невправі досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Про цей висновок не було відомо при постановленні вироку судом першої інстанції.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення заявлених вимог за безпідставністю, мотивуючи доведеністю вини засудженого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, судами всіх інстанцій, предметом дослідження яких були обставини дорожньо-транспортної пригоди, висновки судових експертиз, показання засудженого ОСОБА_9 , свідків та інші докази. Заявлений висновок експерта, як і будь-який інших, не має для суду наперед визначеної сили, він не узгоджується із іншими доказами, тому носить сумнівний характер.

Аналогічну думку в судовому засіданні висловили потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_11 в заяві про розгляд справи без її участі, їх представник адвокат ОСОБА_8 .

Заслухавши доводи засудженого, його захисника, пояснення потерпілих та їх представника адвоката, думку прокурора та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наступне.

Відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються:

1)штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

1)зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

2)скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

3)визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

4)інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку підтверджені матеріалами розслідування.

Нормами ч. 2 ст. 462 КПК України визначено вимоги щодо структури та форми заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема, зазначення: обставин, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.

З аналізу змісту статтей 459, 462 КПК України випливає, що нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками:

-невідомість суду, з причин, від нього незалежних;

-суттєве значення для справи;

-наявність їх в об`єктивній дійсності до постановлення вироку;

-неможливість урахування під час провадження у справі, постановленні вироку у зв`язку з невідомістю їх суду;

-їх відкриття тільки після набрання вироком законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 461 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналась або могла дізнатися про ці обставини.

Засуджений ОСОБА_9 заявляє, як нововиявлену обставину, висновок № 100 судової транспортно-трасологічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14 січня 2016 року, так як він здійснений після постановлення вироку першої інстанції та ухвали апеляційного суду та, в силу ч. 1 ст. 433 КПК України, не був предметом дослідження судом касаційної інстанції.

На вирішення даної експертизи були поставлені питання щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, в частині встановлення місця наїзду.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди були предметом розгляду судів усіх інстанцій, як і доводи засудженого ОСОБА_9 про неправильність висновків проведених судових експертиз.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 11 лютого 2016 року визнав вірною кваліфікацію злочинних дій засудженого ОСОБА_9 ч. 2 ст. 286 КК України. Колегія прийшла до висновку про те, що доводи засудженого ОСОБА_9 про неправильність висновків проведених судових експертиз, що фактично є доводами на обґрунтування його невинуватості, є безпідставними. При призначені покарання суд, врахувавши у сукупності тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженого, обставину, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, призначив покарання в межах санкції статті, за якою його засудив.

Судами всіх інстанцій перевірялись показання засудженого ОСОБА_9 про відсутність технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 через грубу необережність потерпілого, який раптово вийшов на дорогу з права по руху автомобіля за межами пішохідного переходу.

Такі його твердження визнано такими, що суперечать сукупності об`єктивних, досліджених в суді доказів, покладених судом в основу доведеності вини засудженого, які узгоджуються між собою, даними висновків судових експертиз, показаннями свідків, які були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди, та свідків, які прибули на місце пригоди в силу своїх службових обов`язків.

Факт дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_9 , загибель в результаті останньої потерпілого ОСОБА_13 підтвердили під час судового розгляду свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , який вказав, що ОСОБА_9 намагався відтягнути потерпілого з місця події. Свої показання свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_19 підтвердили при проведенні з ними слідчого експерименту 10 лютого 2014 року. Згідно з показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 вони у складі слідчо-оперативної групи виїжджали на місце ДТП та бачили, як водій ОСОБА_9 взяв туфель, що лежав біля лівого колеса його автомобіля, і пройшовши декілька метрів, кинув його на проїжджу частину дороги, далі взяв кепку, що знаходилась біля потерпілого та кинув до дерева, позаду автомобіля. Про зміну місця розташування речей на місці події, вони повідомили співробітників ДАІ.

Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи № 101 від 4 січня 2013 року смерть ОСОБА_13 настала від внутрішньочерепної травми, яка виразилась лінійним переломом основи черепа, епідуральним крововиливом, кровотечею в шлуночки мозку. Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_22 підтвердив вказані висновки, роз`яснивши при цьому, що смерть ОСОБА_13 настала від удару головою об асфальтне покриття від падіння, а не від удару автомобіля, в момент удару автомобілем права нога потерпілого була опорною, що вказує на напрямок руху потерпілого зліва на право по ходу руху автомобіля, а не навпаки.

Судами при перевірці показань ОСОБА_9 прийняті дані висновку комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 224а від 27 червня 2014 року про те, що з технічної точки зору появу пішохода ОСОБА_13 у полі зору водія ОСОБА_9 перед наїздом, в межах дії інформаційно-вказівних дорожніх знаків 5.35.1 та 5.35.2 не можна вважати раптовою та неочікуваною, а навпаки - можна вважати передбачуваною та прогнозованою.

Під нововиявленими обставинами слід розуміти встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені в заяві учасників кримінального провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі (кримінальному провадженні) і спростовують їх через невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться, як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам і суду, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого провадження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував: принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення у справах «Рябих проти Росії», «Пономарьов проти України», «Трегубенко проти України»).

В пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, рішення від 03 квітня 2008 року, «суд нагадує, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантоване пунктом 1 статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішення суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

За змістом статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, судове рішення, що набрало законної сили, може бути переглянуте згідно з законом і кримінально процесуальним правом відповідної держави за новими або нововиявленими обставинами чи за грубою помилкою в попередньому судовому розгляді, які могли вплинути на результат процесу.

Обставини, які заявляє засуджений ОСОБА_9 як нововиявлені, за своєю юридичною природою не являються нововиявленими, а фактичним оскарженням вироку та ухвал, оскільки заявник вважає необґрунтованим та незаконним рішення суду щодо себе; піддає сумніву правильність висновків судових експертиз; вказує на неповноту судового розгляду; на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Враховуючи вищевказане, судом не встановлено підстав для задоволення заяви засудженого ОСОБА_9 про перегляд вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. ст. 372, 459, 461-464, 466-467 КПК України,
ухвалив:
Залишити без задоволення заяву засудженого ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2015 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення через Старокостянтинівський районний суд.

Суддя ____________