Справа № 183/877/16
№ 1-кп/183/394/16
В И Р О К
іменем України
07 квітня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000821 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Софіївка Дніпропетровської області, не одруженого, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця, солдата військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

18 лютого 2015 року на підставі Указу Президента України № 607 від 21 липня 2015 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією до Збройних Сил України.
10.03.2015 року наказом № 47 командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, призначено на посаду водія зенітного відділення батареї управління та радіолокаційної розвідки 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , та було присвоєно військове звання «солдат».
За наведених вище обставин, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержувалися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до нової редакції статті 407 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», опублікованої в журналі Голос України від 04.03.2015 року № 39, солдат ОСОБА_4 вчинив злочин в умовах особливого періоду.
З 28 вересня 2015 року солдат ОСОБА_4 проходив лікування у «Курахівській ЦМА» за діагнозом: гострий холецистит, терміном 15 діб, тобто до 13 жовтня 2015 року.
Однак, 13 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи на меті зовсім ухилитися від військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , не повернувся до розташування військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
15 січня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, в результаті чого злочин був припинений.
Таким чином, 13 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_4 не з`явився до військової частини НОМЕР_1 з лікувального закладу без поважних причин та незаконно перебував поза розташуванням військової частини до 15 січня 2016 року.
Дії солдата ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. У скоєному він щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім цього, в судовому засіданні були дослідженні письмові докази, які підтверджують вину ОСОБА_4 :
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.03.2015 року № 47 про зарахування солдата ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини, призначено на посаду водія зенітного відділення батареї управління та радіолокаційної розвідки 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , та було присвоєно військове звання «солдат»;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.10.2015 року № 210 відповідно до якого, вважати солдата ОСОБА_4 вибувшим з визначеного району в зоні проведення Антитерористичної операції у Курахівську центральну міську лікарню, та з 14.10.2015 року самовільно залишив лікувальний заклад;
- книга обліку хворих, які знаходяться на стаціонарному лікуванні, згідно з якою солдат ОСОБА_4 перебував на лікуванні в період з 28.09.2015 року по 13.10.2015 року, терміном 15 днів;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2015 року № 594 про призначення службового розслідування по рапорту капітана ОСОБА_5 , за фактом нез`явлення вчасно з шпиталю солдата ОСОБА_4 після лікування;
- акт службового розслідування, за результатом проведення якого встановлено, що солдат ОСОБА_4 13.10.2014 року не прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , де проходив лікування з 28.09.2015 року за діагнозом: гострий холецистит, терміном 15 діб;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2015 року № 607 про підсумки службового розслідування по рапорту капітана ОСОБА_5 , за фактом нез`явлення вчасно з шпиталю солдата ОСОБА_4 13.10.2015 року, де він проходив лікування з 28.09.2015 року по 13.10.2015 року, терміном 15 днів.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, суд приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, доведена у повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає з`явлення ОСОБА_4 із зізнанням,а також щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який за місцем служби характеризується позитивно, той факт, що ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, розкаявся у скоєному, раніше не судимий, є учасником антитерористичної операції по забезпеченню її проведення, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, на обліках не перебуває, що дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1