Справа № 305/873/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.06.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження №11-сс/777/157/16 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_7 від 27 травня 2016 року, якою частково задоволено клопотання про накладення арешту на майно підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, приватного підприємця, раніше не судимого,

у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000283 від 02.04.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 191 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі захисник та підозрюваний просять ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволені клопотання про арешт майна ОСОБА_6 відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказують, що надані суду докази не свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яка є надуманою, до клопотання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додано лише повідомлення про підозру та витяг із ЄРДР, в клопотанні не містяться посилання на жодний доказ вчинення кримінального правопорушення підозрюваним. Суддею в порушення приписів п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України не з`ясовано, якими доказами було обґрунтовано підозру. Станом на 27.05.2016 року суд не мав права розглядати клопотання слідчого, так як клопотання було подано 23.05.2016 року та право суду розглядати це клопотання закінчилося 25.05.2016 року відповідно до ст. 172 КПК України. Слідчий суддя вніс завідомо неправдиві дані в оскаржувану ухвалу, оскільки вказав, що підозрюваний та захисник не заперечували проти накладення арешту на рахунки, що підтверджується технічним записом судового засідання. Слідчий суддя порушив вимоги ст. ст. 131, 132, 170, 171, 191 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2016 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на розрахункові рахунки АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (МФО 380805); Лодат «Райфайзен Банк Аваль» м. Львів (МФО 325570).

В задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на транспортні засоби відмовлено.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваної ухвали, доводів, викладених в апеляційній скарзі, були заслухані:

- захисник ОСОБА_5 , який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити;

- прокурор ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, прокурора, вивчивши матеріали судового провадження №11-сс/777/157/16 (справа №305/873/16-к) і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

23.05.2016 року слідчий СВ Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ст. лейтенант поліції ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до Рахівського районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 .

Станом на 27 травня 2016 року, тобто на час прийняття рішення слідчим суддею, стаття 170 КПК України діяла в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» від 18 лютого 2016 року №1019-VIII, який набрав чинності 28.02.2016 року (далі Закон №1019-VIII).

Частина 1 статті 170 КПК України в редакції Закон №1019-VIII встановлює, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ухвалі слідчий суддя послався на ст. 170 КПК України та навів наступну її редакцію: «арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому порядку. Арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь яким чином таким майном та використовувати його».

Як вбачається із змісту ухвали слідчого судді вона ґрунтується на нормах кримінального процесуального закону, який діяв ще до 27.04.2014 року, без врахування змін і доповнень, внесених згідно із законами України від 23.05.2013 р. №314-VII, від 14.10.2014 р. №1698-VII, від 12.02.2015 р. №198-VIII, від 10.11.2015 р. №769-VIII, від 18.02.2016 р. №1019-VII і відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України не мав застосовуватися.

За таких обставин ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, що є підставою для її скасування.

Слідчим суддею допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, оскільки арешт накладено на розрахункові рахунки, які за своєю правовою природою не є майном і, крім того, арешт накладено на розрахункові рахунки відділень банку без визначення індивідуальних ознак особи, якій ці рахунки належать.

Так, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на це клопотання слідчого про арешт рахунків у банку не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України, відповідно до якого у клопотанні слідчого повинно бути зазначено перелік і види майна, що належить арештувати.

Крім того, слідчим та прокурором не виконано вимоги ч. 2 ст. 171 КПК України про те, що до клопотання мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчій суддя не перевірив це клопотання слідчого та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Арешт майна накладено слідчим суддею з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки подано цивільний позов, що узгоджується із вимогами п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Але, під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна слідчий суддя порушив вимоги п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України, якою встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (якщо арешт накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 ст. 170 цього Кодексу).

Як вбачається із матеріалів, долучених до клопотання, слідчий та прокурор не додали жодного доказу, який би підтверджував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 191 КК України.

Клопотання слідчого про арешт майна надійшло до суду 23.05.2016 року, а розглянуто слідчим суддею 27 травня 2016 року, а тому є обґрунтованим посилання апелянтів про порушення слідчим суддею строків розгляду клопотання про арешт майна, встановлених ч. 1 ст. 172 КПК України, відповідно до якої воно розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду.

Встановлені під час апеляційного розгляду порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки вони перешкодили слідчому судді постановити законну, обґрунтовану і вмотивовану ухвалу, що є підставою для її скасування.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Оскільки ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, апеляційний суд постановляє нову ухвалу, якою скасовує ухвалу слідчого судді та відмовляє в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_7 від 27 травня 2016 року, якою частково задоволено клопотання слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно відносно підозрюваного ОСОБА_6 , накладено арешт на розрахункові рахунки АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (МФО 380805); Лодат «Райфайзен Банк Аваль» м. Львів (МФО 325570) - скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3