Провадження №11-кп/772/347/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянув «31» травня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 0007351 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2014 року, по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1
уродженця смт. Турбів Липовецького району
Вінницької області, громадянина України,
раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.2 185 КК України

ОСОБА_7 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_2
уродженця м. Вінниці, громадянина України,
раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілої: ОСОБА_9
за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року, -
В с т а н о в и в :
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Згідно п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 ряд обов`язків, а саме протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
Цим же вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Згідно п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 ряд обов`язків, а саме протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 1053 (одну тисячу п`ятдесят три) гривень у відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 3000 (три тисячі) гривень у відшкодування завданої злочином моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 2000 (дві тисячі) гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.
Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави 307 (триста сім) гривень 45 (сорок п`ять) коп. у відшкодування вартості проведення кримінальністичного дослідження за висновком експерта №883 від 16.10.2014 року .
Як встановлено судом, що 9 жовтня 2014 року, близько 17 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи на вулиці біля торгівельного комплексу «Гранд» по вул. Свердлова, 149 в м. Вінниці, помітили на сусідній лавці жіночу сумку з речами, яку залишила потерпіла ОСОБА_9 . Вступивши в змову, та переконавшись що за їхніми діями ніхто не спостерігає, умисно з корисливих мотивів, маючи умисел на викрадення чужого майна, таємно заволоділи вищевказаною сумкою, після чого розподілили між собою гроші та речі ОСОБА_10 , що зберігались в викраденій сумці.
Однак, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не змогли завершити свій злочинний умисел з причин, що не залежали від їх волі, оскільки вони були виявлені та викриті потерпілою неподалік від місця скоєння злочину, а саме біля магазину «Шик і Блиск» по вул. Свердлова 149 м.Вінниці.
Внаслідок скоєння злочину потерпілій ОСОБА_10 було завдано матеріальної шкоди на суму 2890 гривень.
У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року скасувати відносно нього, а кримінальне провадження закрити.
Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, в зв`язку з тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вважає, що слідство проведено однобоко, з обвинувальним ухилом, доводи обвинуваченого залишились без уваги та належної оцінки. У матеріалах провадження не міститься жодного доказу того, що він мав умисел на викрадення сумки та того, що він мав попередню змову з ОСОБА_6 . Крім того, встановлено, що він з ОСОБА_6 майже 40 хвилин чекали на повернення особи, яка залишила сумку.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року відносно нього, а кримінальне провадження закрити.
Вимоги мотивує тим, що суд не дав належної оцінки його доводам, слідство проводилось з обвинувальним ухилом. Стверджує, що умислу на крадіжку сумки не було, господаря сумки вони з ОСОБА_7 чекали біля 40 хв. В сумці шукали телефон, щоб передзвонити і знайти власника сумки. Крім того, працівниками міліції під час обшуку нічого не було знайдено. З тих же підстав вважає безпідставним цивільний позов потерпілої.
Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримала доводи, викладені в апеляційних скаргах в повному обсязі, потерпілу ОСОБА_9 , яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та вважає вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтоване рішення це таке, що достатньо, добре арґуметоване, підтверджене науково, певним досвідом, переконливими доказами, доведеними фактами.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.
Обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.
Дані вимоги судом першої інстанції при винесені вироку щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не виконані.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб - є обґрунтованими.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України є правильною.
Посилання в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що судове слідство проведені неповно, не об`єктивно та упереджено, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих і недостатніх, зібраних з порушенням вимог кримінально процесуального законодавства, доказах є безпідставними.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що органами досудового слідства і судом по даній справі дотримано вимог кримінально процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.
Суд ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи обвинувачених аналогічні тим, які викладені в апеляційній скарзі про те, що обвинувачені не вчиняли даного злочинних не було наміру на викрадення сумки потерпілої ОСОБА_9 .
Так, зокрема, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб , суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка показала, що 9.10.2014 року біля 17 год. вона з чоловіком та малолітньою онукою відпочивала на лавці біля магазину «Гранд» по вул. Свердлова м. Вінниці. Повертаючись додому, вона виявила, що забула сумку на лавці та негайно повернулась до місця відпочинку, проте сумки вже не було й вона почала пошуки. Продавці магазину «Шик і Блиск» повідомили, що за приміщенням магазину знаходяться двоє чоловіків, у яких її сумка. Пішовши до вказаного місця, вона виявила ОСОБА_11 та ОСОБА_7 з її сумкою. Перевіривши вміст сумки, вона виявила відсутність грошей, паспорту, пенсійного посвідчення та банківських карток й попросила обвинувачених повернути всі речі та гроші. Проте останні повідомили, що вони нічого не брали, та відмовились повертати гроші та речі. В подальшому у магазині їй показали запис камери відеоспостереження, на якому було видно, як обвинувачені йшли з її сумкою. Після приїзду працівників міліції, в присутності понятих, ОСОБА_6 з кишень одягу вийняв та видав гроші й належні їй документи.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що він працював менеджером в магазині по вулиці Свердлова м. Вінниці, восени 2014 року до нього підійшла жінка, яка сказала, що в неї зникла сумка та просила показати їй запис з камер відеоспостереження. Він викликав відеоінженера, який надав на огляд відеозапис, з якого було видно, що потерпіла сиділа на лавочці, поряд на лавці сиділи обвинувачені, коли потерпіла пішла від лавки, залишивши сумку, після чого один з чоловіків це був ОСОБА_6 взяв сумку та приніс до себе на лавку, поставив між ними на лавці, подивились, що є в сумці, взяли її та пішли за магазин.
Як вбачається з показів свідка ОСОБА_13 , даними нею в судовому засіданні першої інстанції, вона є дочкою потерпілої та пояснила, що 9 жовтня 2014 р. їй зателефонувала її мати та повідомила, що в неї викрали сумку. Продавець магазину «Шик і Блиск», повідомив, що за приміщенням магазину чоловіки розглядають вміст жіночої сумки, після чого вони підійшли до вказаного місця, де виявили ОСОБА_14 та ОСОБА_15 із сумкою потерпілої. Після огляду сумки мати виявила відсутність грошей та документів. В подальшому було викликано працівників міліції, які під час огляду ОСОБА_6 в останнього в присутності великої кількості людей виявили належні ОСОБА_9 документи та речі.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що він являється інспектором патрульно-постової служби міліції та 09.10.2014 року, перебуваючи на чергуванні разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вони прибули на виклик, де до них підійшли жінки та сказали, що з сумки викрали гроші та документи, в цей час ОСОБА_6 сидів на лавці та вони викликали слідчо-оперативну групу. В присутності понятих ОСОБА_6 видав банківські картки, пенсійне посвідчення та гроші належні потерпілій ОСОБА_9 .
Дані покази в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
Крім показань потерпілої , свідків, вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину, підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження, а саме:
-протоколом огляду місця події від 09.10.2014 року, згідно якого при огляді ОСОБА_6 останній показав речі, які в них находились, зокрема: пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , дві пластикові картки «ПриватБанк», пластикову картку «Хрещатик», видану на ім`я ОСОБА_19 , грошові кошти в сумі 1647 гривень, які були вилучені та поміщені разом з іншими вилученими речами (т.1 а.с.№131-133);
-протокол огляду предмету від 11.10.2014 року, зокрема двох банківських карток ПАТ КБ «Приватбанк», банківської картки банку «Хрещатик», пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , 1956 року народження, грошей (а.с.№134-161);
- DVD диском з записом з камери зовнішнього спостереження ТК «Гранд», що по вулиці Свердлова, №149 у м. Вінниці та приєднанням його до кримінального провадження.
Апеляційним судом під час перегляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за апеляційними скаргами останніх, в судовому засіданні були допитані обвинувачені, які вину свою у вчиненні інкримінованого їм злочину заперечили та пояснили, що сумку вони знайшли та наміру на викрадення майна в них не було, так як вони хотіли повернути її власнику.
Потерпіла ОСОБА_9 також надала свої показання та пояснила, що 9.10.2014 року біля 17 год. вона з чоловіком та малолітньою онукою відпочивала на лавці біля магазину «Гранд» по вул. Свердлова м. Вінниці. Повертаючись додому, вона виявила, що забула сумку на лавці та негайно повернулась до місця відпочинку, проте сумки вже не було й вона почала пошуки. Продавці магазину «Шик і Блиск» повідомили, що за приміщенням магазину знаходяться двоє чоловіків, у яких її сумка. Пішовши до вказаного місця, вона виявила ОСОБА_11 та ОСОБА_7 з її сумкою. Коли вони віддали їй сумку, то вона перевірила її вміст та виявила відсутність грошей, паспорту, пенсійного посвідчення та банківських карток й попросила обвинувачених повернути всі речі та гроші. Проте останні повідомили, що вони нічого не брали, та відмовились повертати гроші та речі. В подальшому у магазині їй показали запис камери відеоспостереження, на якому було видно, як обвинувачені відкрили її сумку та перевіряли її зміст. Крім того зазначила, що гроші вони збирала чоловікові на лікарню.
За нормативним визначенням крадіжка це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.
Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь яких причин у неналежному, але відомому йому місці ( залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому , слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.
Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.
На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.
При цьому закон зобов`язує того, хто знайшов загублену річ, негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути річ цій особі. Особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана заявити про знахідку міліції або органові місцевого самоврядування.
Встановлені у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обставини: знаходження сумки у відомому потерпілій місці, розуміння обвинувачених, що потерпіла може повернутися за нею, і, дійсно, швидке повернення ОСОБА_9 до магазину «Гранд» , де на лавочці залишила свою сумку, щоб поновити контроль над своїм майном , свідчили про те, що сумка, попри залишення її власницею на лавочці без нагляду, перебувала у власності ОСОБА_9 , проте реалізувати це своє право вона не мала можливості через протиправні дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які забрали її сумку і одразу залишили місце крадіжки, а зустрівши потерпілу відмовлялися від того, що вони щось брали із сумки.

Також потерпіла ОСОБА_9 дала в апеляційній інстанції послідовні покази, що після виявлення пропажі сумки вона одразу ж звернулась спочатку до продавців магазину «Шик і блиск», які пояснили, що за приміщенням магазину знаходяться двоє чоловіків, в яких знаходиться її сумка. В подальшому за даними відеоспостереження виявила, що гроші та належні їй документи зникли. Після чого потерпіла звернулась безпосередньо до обвинувачених щодо зниклих грошей та документів, на що останні заявили, що вони нічого не брали, та відмовились повертати гроші та речі, але згодом, після перегляду запису з камер відеоспостереження та виклику працівників міліції, в присутності понятих, ОСОБА_6 вийняв зі своїх кишень належні потерпілій гроші та документи та повернув останній.
Зазначені фактичні обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_20 та ОСОБА_7 після того, як побачили на лавці сумку, відразу визначили, що вона належить ОСОБА_9 , яка сиділа та тій лавці, де залишила свою сумку, зрозуміли, що саме вона її забула і невдовзі може (має) за нею повернутися, усвідомлювали, що її повернення та фактичне поновлення контролю над своїм майном унеможливить їх володіння ним, тому на противагу цьому таємно викрали сумку.
Із обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що потерпіла тимчасово втратила контроль над своїм майном; вона знала місце, в якому залишила сумку; майно перебувало без її нагляду впродовж короткого проміжку часу; як тільки вона виявила відсутність сумки, відразу повернулася туди, де її залишила. Ці та інші обставини справи переконують, що ОСОБА_9 забула своє майно у знаному їй місці, а не загубила його невідомо де; вона спробувала поновити контроль над майном і поновила би, якщо б засуджені не вчинили інкримінованих їм дій, зокрема не перейшли за магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 », і якби не втручання сторонніх осіб, то потерпіла їх не знайшла б їх на конкретному , фактичному місці залишення сумки.
Таким чином, доводи апеляційних скарг обвинувачених про те, що вони знайшли сумку і мали намір повернути власниці, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідків щодо обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_6 взяв з лавки сумку, яку залишила ОСОБА_9 і яку приніс до себе на лавку, поставив між ним та ОСОБА_7 на лавці, та в подальшому, оглянувши її вміст, пішли із нею за магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Зокрема, з показань вищевказаних осіб убачається, що дії обвинувачених були направлені на те, щоб утримати сумку у себе, а не повернути її потерпілій. При цьому колегія суддів враховує те, що обвинувачені, забравши сумку, та перевіривши її вміст, пішли за магазин, а в подальшому під час огляду ОСОБА_6 , у останнього в кишені було виявлено гроші та документи, належні потерпілій, тобто дії обвинувачених направлені на укриття викраденої речі, а не на її повернення потерпілій, це при тій обставині ,що з моменту залишення сумки потерпілою на лавці до моменту вилучення її (сумки) та речей , що в ній знаходились, ніхто її крім обвинувачених не торкався і в іншому розпорядженні вона не була . Вказане нічим не спростовується.
Таким чином, у справі зібрано достатньо доказів, які прямо і побічно викривають ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в тому, що вони вчинили закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а не визнання свої вини, сприймається апеляційним судом як спосіб уникнення обвинувачених від кримінальної відповідальності.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, розглянув усі докази з позиції достовірності та допустимості і оцінив їх в сукупності, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.
Призначене обвинуваченому покарання є справедливим та обґрунтованим, яке грунтується на вимогах закону, а призначене у повній відповідності з вимогами ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_21 - залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без змін.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана потягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: