АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №10/778/3/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
23 червня 2016 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

апелянта ОСОБА_6 ,

розглянула матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 9 липня 2014 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 09 липня 2014 року.

ОСОБА_6 , звертаючись до суду зі скаргою, зазначав, що він є потерпілим від отриманих від дачників СТ «Рябінушка» 20 листопада 2004 року тілесних ушкоджень.

Просив, скасувати постанови ДІМ Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_7 від 23 серпня 2012 року та від 25 вересня 2012 року, постанови ДІМ Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_8 від 08 вересня 2010 року та від 28 вересня 2012 року, про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень дачниками СТ «Рябінушка», а також, за фактом бездіяльності працівників міліції Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області, які тривалий час не розглядають його скарги та заяви, фальсифікують матеріали досудового слідства, в тому числі і висновки СМЕ про кваліфікацію отриманих ним 20 листопада 2004 року тілесних ушкоджень, а також, про порушення кримінальної справи відносно вищезазначених осіб.

26 травня 2014 року постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя, скарга ОСОБА_6 задоволена, постанови ДІМ Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_7 від 23 серпня 2012 року та від 25 вересня 2012 року та постанови ДІМ Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_8 від 08 вересня 2010 року та від 28 вересня 2012 року, про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень були скасовані, а матеріали справи направлені на додаткову перевірку до правоохоронних органів.

9 липня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької області постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року була залишена без змін.

28 липня 2014 року ОСОБА_6 звернувся з заявою до Ленінського районного суду м. Запоріжжя про видачу йому копій ухвал апеляційного суду Запорізької області від 9 липня 2014 року та Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року. У цій же заяві ОСОБА_6 було особисто зроблено запис про те, що зазначені ним в заяві ухвали судів були отримані особисто 5 серпня 2014 року (т.4 а.с.125).

24 квітня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України ОСОБА_6 було відмовлено в прийнятті його касаційної скарги на ухвали судів через пропуск строку для оскарження. Роз`яснено ОСОБА_6 , що він має право звернутися до суду першої інстанції для вирішення питання щодо поновлення строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2015 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на оскарження постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя та ухвали Апеляційного суду Запорізької області відмовлено Суд дійшов висновку про те що підстави для поновлення строку на оскарження відсутні, бо наведені ОСОБА_6 обставини пропуску строку визнати поважними не можна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2015 року та направити матеріали справи на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді; ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, та надав доповнення до апеляційної скарги, де фактично виклав свою позицію щодо незгоди з рішеннями органів досудового розслідування та суду першої інстанції по суті; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, і вважав, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали справи, та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено вище, ОСОБА_6 звертався до суду із скаргами на постанови ДІМ Запорізького РВ ГУМС України в Запорізькій області від 23 серпня 2012 року та від 25 вересня 2012 року, від 08 вересня 2010 року, 28 вересня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом спричинення заявнику тілесних ушкоджень дачниками СТ «Рябінушка», а також за фактом бездіяльності працівників міліції Запорізького РВ, які тривалий час не розглядали його скарги та заяви, фальсифікували матеріали досудового розслідування, в тому числі і висновки СМЄ, а також про порушення відносно учасників вищевказаних подій кримінальної справи.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року скарга ОСОБА_6 задоволена і постанови органу досудового розслідування про відмову в порушенні кримінальної справи скасовані, а матеріали направлені на додаткову перевірку.

Ухвалою апеляційного суду від 9 липня 2014 року зазначена постанова суду першої інстанції залишена без змін.

ОСОБА_6 не зважаючи на задоволення його скарги, звертався в різні інстанції: до Президента України, Голови Верховної Ради України, Голови Верховного Суду України, Кабінету міністрів України зі скаргами, в яких викладав хронологію оскарження рішень і просив притягти до відповідальності посадових осіб правоохоронних органів та суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24 квітня 2015 року ОСОБА_9 відмовлено в прийнятті касаційної скарги на судові рішення через пропуск строку для касаційного оскарження, роз`яснено, що питання про поновлення строку оскарження може бути вирішено судом першої інстанції.

ОСОБА_6 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із скаргою, в якій виклав клопотанням про поновлення йому строку на касаційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 9 липня 2014 року.

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання з тих підстав, що фактично заявником не було надано пояснень причин з яких було пропущено строк на оскарження судових рішень.

Відповідно до вимог ст.386 КПК України 1960 року, за правилами якого розглядалася справа, касаційні скарги на судові рішення, зазначені у частині другій статті 383 цього Кодексу, можуть бути подані протягом шести місяців з моменту набрання ним законної сили.

У разі подачі скарги з пропуском встановленого частиною першою і другою цієї частині строку, він може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) двічі постановами від 7 жовтня 2014 року, 20 листопада 2014 року відмовляв ОСОБА_6 у витребуванні справи для перевірки в касаційному порядку, оскільки касаційна скарга відповідно до вимог ст.350, ч.2 ст.383, ст.384, ч.2 ст.386, ч.1 ст.398 КПК України 1960 р. не могла бути предметом розгляду касаційного суду.

Постановою від 24 грудня 2014 ВССУ визнавав касаційну скаргу ОСОБА_6 такою що не підлягає розгляду, через те, що касаційна скарга була подана із пропуском строку передбаченого ч.2 ст.386 КПК України 1960 р., було відсутнє клопотання про поновлення цього строку і в самій скарзі про це не ставилось питання. У постанові зазначено, що клопотання про поновлення строку вирішується в порядку, передбачених ст.353 КПК України, судом який постановив судове рішення. Заявнику роз`яснено, що в разі поновлення строку, касаційна скарга повинна відповідати вимогам ст.350 КПК України 1960 р., а прохання має бути сформульоване з огляду на положення ст.196 цього кодексу.

ОСОБА_6 знову звернувся до касаційного суду, який 24 квітня 2015 року втретє відмовив у витребуванні справи для перевірки її в касаційному порядку.

22.06.2015 року ОСОБА_6 подав до Ленінського районного суду м. Запоріжжя клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Суд, розглянувши зазначене клопотання, відмовив у його задоволенні з підстав відсутності причин для поновлення. .

Згідно з вимогами ч.3 ст.353 КПК України 1960 року, питання про відновлення строку вирішується в судовому засіданні судом, який розглядав справу. Про день та час розгляду клопотання своєчасно повідомляються сторони, неявка яких в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до положень частини четвертої вказаної статті, за результатами розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновлює строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду.

За вимогами закону, суд має приймати рішення по суті клопотання і своїм рішенням відновити пропущений строк, або визнати, що причина пропуску строку не є поважною, відмовити у відновленні строку та визнати скаргу такою, що не підлягає розгляду. Суд у відповідності до вимог закону та у визначеному законом порядку, розглянув клопотання та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у поданих скаргах ОСОБА_6 викладає клопотання про поновлення йому строку на оскарження формально, без вказівки причин пропуску строку. Суду ОСОБА_6 не надав жодного пояснення з приводу того чому ним пропущено строк на оскарження.

Суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 також не надав пояснень з яких причин ним пропущено строк. Вважав, що строк ним не пропущено, бо він звертався до різних інстанції і йому незаконно відмовлено у розгляді його скарг.

Обставин, які б можна було визнати такими, які є поважними для пропуску строку на касаційне оскарження і, відповідно, які б були підставою для поновлення цього строку, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними натомість висновки суду є законними і обґрунтованими.

Надані ОСОБА_6 доповнення до апеляційної скарги суті питання, яке вирішувалося в судовому засідання не стосуються, тому колегія суддів, виходячи із повноважень суду апеляційної інстанції, їх не вирішувала.

Керуючись ст.ст.377, 382, 386 КПК України 1960 р., колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 9 липня 2014 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена протягом шести місяців безпосередньо до касаційного суду.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4