Провадження № 1-кс/344/3707/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу адвоката ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про зобов`язання слідчого СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 повернути ОСОБА_6 належний йому автомобіль марки ВАЗ-21063, реєстраційний № НОМЕР_1 .

Скаржник в судове засідання з`явився, підтримав викладені у скарзі вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Слідчий в судовому засіданні проти скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши пояснення скаржника, слідчого, дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження №0000092 від 30 квітня 2016 року, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частиною 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України»).

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження №0000092 від 30 квітня 2016 року, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Постановою про визнання речовим доказом від 06 травня 2016 року автомобіль марки ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000092 від 30 квітня 2016 року, внесено дло Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

29 липня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 із заявою щодо повернення автомобіля, в якій просив повернути йому відповідно до ст. 100 КПК України на зберігання автомобіль марки ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Листом № 8695/108/24-2016 від 25 серпня 2016 року слідчий відділу розслідування ДТП СУ ГУНП в Івано-Франківській області підполковник поліції ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_6 про те, що станом на той час досудове розслідування кримінального провадження триває, вживаються заходи для швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Вважаючи таку відмову слідчого незаконною, адвокат ОСОБА_3 , як захисник ОСОБА_6 , звернувся до суду з даною скаргою про зобов`язання слідчого повернути ОСОБА_6 належний йому автомобіль марки ВАЗ-21063, реєстраційний № НОМЕР_1 .

Як пояснив в судовому засіданні слідчий, станом на даний час у кримінальному провадженні №0000092 здійснюється досудове розслідування та призначено авто технічну експертизу, а спірний автомобіль в рамках даного кримінального провадження визнано речовим доказом та поміщено на арешт майданчик.

Так, порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію врегульовано статтею 100 КПК України.

Речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (частина 1 статті 100 КПК України).

Згідно з частиною 2 статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.

В той же час, слідчим суддею вставлено, що в кримінальному провадженні №0000092 речовий доказ (автомобіль марки ВАЗ-21063, реєстраційний № НОМЕР_1 ) містить сліди кримінального правопорушення, а тому положення частини 6 статті 100 КПК України в даному випадку не підлягає застосуванню.

Жодних інших передбачених кримінальним процесуальним законом підстав повернення речового доказу, який містить сліди кримінального правопорушення, скаржником не наведено, а слідчим суддею таких обставин не встановлено.

За таких обставин, враховуючи, що станом на даний час у рамках кримінального провадження №0000092 триває досудове слідство та вчинюються відповідні процесуальні дії, слідчий суддя не вбачає підстав для повернення автомобіля марки ВАЗ-21063, реєстраційний № НОМЕР_1 ОСОБА_6 .

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність скарги адвоката ОСОБА_3 та не знаходить підстав для її задоволення.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 100, 237, 167, 169, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали суду оголошено 21 вересня 2016 року об 13 год. 25 хв.