Ухвала
іменем україни
22 березня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора в режимі відеоконференції засудженого захисника потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 17 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року в кримінальному провадженні № 0000062 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Постановлено стягнути із засудженого на користь потерпілих: ОСОБА_9 4434 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн моральної; ОСОБА_10 6322 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн моральної.

Вирішено питання про речові докази.

Апеляційним судом вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 04 березня 2012 року приблизно о 18.00 год., керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем «Опель-Вектра», рухаючись по дорозі Орадівка-Жашків-Мошни поблизу с. Тетерівка Жашківського району Черкаської області, у порушення пунктів 2.9, 2.3, 12.1 Правил дорожнього руху проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості та, не впоравшись з керуванням, з`їхав з проїзної частини дороги, де допустив зіткнення з деревом.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, від яких ОСОБА_11 помер у лікарні.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 із закриттям провадження, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані всі можливості для їх отримання. Стверджує, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях та доказах, здобутих з порушенням кримінального процесуального закону. При цьому наводить свій аналіз доказів, який свідчить про те, що під час дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом керував ОСОБА_10 , а ОСОБА_6 знаходився на задньому сидінні автомобіля. Вважає, що покладені в основу вироку показання свідків, які не були очевидцями події, та висновки судових експертиз не доводять, що саме засуджений вчинив ДТП.
Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали аналогічні за змістом заперечення касаційної скарги, у яких вважають вимоги захисника безпідставними, а судові рішення щодо ОСОБА_6 законними і обґрунтованими.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, потерпілої ОСОБА_8 на підтримання скарги, думку прокурора про часткове задоволення скарги та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412 414 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Згідно зі ст. 419 вказаного Кодексу суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Проте, зазначених вимог процесуального закону апеляційний суд не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на вирок суду ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_12 подали апеляційні скарги, у яких стверджували про незаконність судового рішення, навівши при цьому доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення кримінального процесуального та неправильного застосування кримінального законів.

Зокрема, у скаргах сторони захисту і потерпілої йшлося про те, що викладені у вироку висновки про винуватість засудженого у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними по справі доказами,що призвело до незаконного засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК. На обґрунтування своїх вимог скаржники наводили свій аналіз доказів, які доводили, що за кермом транспортного засобу перебував власник автомобіля ОСОБА_10 . Вказували на те, що твердження засудженого про те, що під час події він знаходився на задньому пасажирському сидінні автомобіля, не суперечать висновкам судових експертиз, поясненням свідків та судом не спростовані.
Проте, апеляційний суд, визнавши вирок суду законним та обґрунтованим, поверхово підійшов до перевірки доводів апеляційних скарг, що стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування кримінального закону, при цьому в ухвалі не навів докладних мотивів для їх спростування, а лише перелічив докази, якими обґрунтовано вирок суду першої інстанції. Зокрема, апеляційний суд не дав належної оцінки висновку судово-медичної експертизи № 74 від 12 червня 2012 року, з згідно з яким у ОСОБА_10 окрім іншого діагностовано забій грудної клітки, що може свідчити про заподіяння такої травми об руль автомобіля. При цьому судом не спростовано версію сторони захисту про те, що ОСОБА_10 мав можливість переміститись на заднє сидіння після того, як ОСОБА_6 залишив автомобіль. Не проаналізовано з точки зору достовірності показання свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_6 вибрався з автомобіля саме через переднє пасажирське вікно, з огляду на значні пошкодження правої передньої частини автомобіля, відсутність у засудженого після події тілесних ушкоджень та забруднення його одягу.
Зазначені обставини мають істотне значення для правової оцінки діяння засудженого, однак за відсутності їх перевірки в порядку апеляційної процедури суд касаційної інстанції позбавлений можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування Закону України про кримінальну відповідальність при юридично-правовій оцінці вчиненого ОСОБА_6 діяння.
Виходячи з того, що касаційний суд в силу ч. 1 ст. 433 КПК позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною, обґрунтованою, вмотивованою, і вона на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час нового апеляційного розгляду необхідно усунути вказані порушення, перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, при необхідності шляхом безпосереднього дослідження доказів у порядку, передбаченому ст. 404 КПК, за наслідками якого постановити рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Керуючись статтями 433436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3