АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/128/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/237/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кривому Розі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року про задоволення клопотання засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Гомель Білорусії, росіянина, громадянина Литви, раніше судимий,

останній раз 14.05.2013 року Голосіївським районним судом м. Києва Київської

області за ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України,

до позбавлення волі строком на 9 років 1 місяць з конфіскацією належного йому

майна, до затримання проживав за адресою:

АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: Литва, Клайпедський район, с. Кальвю,

щодо зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

засуджений ОСОБА_6

захисник, адвокат ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити ухвалу суду першої інстанції та зарахувати йому строк попереднього ув`язнення в строк покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, а саме, строк його перебування в слідчому ізоляторі в період касаційного провадження та до вручення йому копії ухвали апеляційного суду і розпорядження суду першої інстанції щодо приведення вироку до виконання.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва Київської області від 14 травня 2013 року ОСОБА_6 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням положень ст.ст. 71, 72 КК України, до позбавлення волі строком на 9 років 1 місяць з конфіскацією належного йому майна, та вирішено рахувати строк відбування покарання з дня затримання 25 жовтня 2012 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2013 року зазначений вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 залишено без змін.

26 січня 2016 року на адресу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_6 надійшло клопотання про зарахування строку його попереднього ув`язнення в строк покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року клопотання ОСОБА_6 було задоволено. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що зарахуванню в строк призначеного засудженому покарання у виді позбавлення волі підлягає строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання 25 жовтня 2012 року до набрання вироком щодо нього законної сили 31 жовтня 2013 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд першої інстанції безпідставно не зарахував у строк призначеного йому покарання строк попереднього ув`язнення в слідчому ізоляторі до моменту отримання копії ухвали апеляційного суду і розпорядження суду першої інстанції щодо приведення вироку до виконання.

Також, апелянт зауважує, що судом першої інстанції не враховано строк касаційного провадження у травні-вересні 2014 року, в ході якого було зупинено виконання вироку та доставлено його до слідчого ізолятора м. Києва.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважав ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; засуджений та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили змінити ухвалу суду першої інстанції та задовольнити клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та особової справи, обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_6 звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з клопотанням про застосування до нього ч. 5 ст. 72 КК України, та ухвалою суду першої інстанції його було задоволено.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону, та з таким висновком погоджується і колегія суддів.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України № 3352-XII від 30 червня 1993 року «Про попереднє увязнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зі змінами, внесеними Законом України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання», зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження

Судом першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого встановлено, що ОСОБА_6 був затриманий 25 жовтня 2012 року (а.к.п. 5).

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва Київської області від 14 травня 2013 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2013 року, ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням положень ст.ст. 71, 72 КК України, до позбавлення волі строком на 9 років 1 місяць з конфіскацією всього належного йому майна. При цьому, строк відбування покарання вирішено рахувати з дня затримання засудженого 25 жовтня 2012 року (а.к.п. 6-9).

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України, ст. 1 Закону України «Про попереднє увязнення», колегія суддів вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 щодо необхідності зарахування йому у строк попереднього ув`язнення періоду перебування у слідчому ізоляторі до отримання копії ухвали апеляційного суду та приведення вироку суду першої інстанції до виконання.

Так, попереднє ув`язнення, у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», закінчується з моменту набрання вироком законної сили, а в даному випадку, згідно вимог ч. 4 ст. 532 КПК України, 31 жовтня 2013 року.

Таким чином, доводи в апеляційній скарзі засудженого про зарахування йому у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з 01 листопада 2013 року є необґрунтованими, оскільки вирок суду відносно ОСОБА_6 набрав законної сили 31 жовтня 2013 року ухвалою Апеляційного суду Київської області, а з 01 листопада 2013 року ОСОБА_6 вже відбував призначене йому покарання за цим вироком, яке не відноситься до терміну попереднього ув`язнення, а отже і не підлягає перерахунку відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України.

Окрім цього, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги засудженого щодо необхідності зарахування в строк покарання терміну перебування його у слідчому ізоляторі м. Києва в період касаційного провадження у травні-вересні 2014 року, так як зазначений проміжок часу не відноситься до строку попереднього ув`язнення, в розумінні ч. 5 ст. 72 КК України, та вважається часом відбування призначеного ОСОБА_6 покарання, а перегляд судового рішення у касаційній інстанції не зупиняє його виконання, з урахуванням положень ст.ст. 532-535 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 72 КК України,ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4