УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/2075/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.407 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Малинського районного суду Житомирської області, від 26 жовтня 2015 року.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Савин, Козелецького району, Чернігівської області, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,-
засуджено за ч.1 ст.119 КК України на 5 років обмеження волі;
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробовуванням та встановлено іспитовий строк в 2 роки.
На підставі ст.76 КК України ОСОБА_8 встановлено наступні обов`язки:
-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;
-періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції;
Згідно вироку, 15.06.2015, о 20 год. ОСОБА_8 прибув на берег ставка, який розташований у центральній частині села Липляни, Малинського району, Житомирської області, де серед присутніх рибалок знайшов ОСОБА_10 , якого вирішив провчити за те, що той ображав неповнолітнього брата його дружини ОСОБА_11 .. З цією метою обвинувачений підійшов до ОСОБА_10 та наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя в область щелепи зліва. ОСОБА_10 похилився на ліву сторону, закриваючи руками обличчя від подальших ударів. Не припиняючи свої дії ОСОБА_8 , наніс ОСОБА_10 ще три удари кулаком правої руки у праву сторону тулубу в область правої нирки. При спробі ОСОБА_10 захиститися шляхом нанесення ударів ОСОБА_8 , останній повалив ОСОБА_10 на землю та наніс йому один удар долонею правої руки в обличчя в область лівої щоки і один удар кулаком правої руки по тулубу з правої сторони в область правої нирки.
За вказаних обставин ОСОБА_10 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді синцю правої поперекової ділянки з переходом на проекцію здухвяної кістки, розриву правої нирки, яке є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент заподіяння. Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 вважає вирок таким, що підлягає скасуванню з мотивів неповноти дослідження судом доказів, неправильної кваліфікації дій обвинуваченого та м`якості призначеного покарання. Не погоджується з висновками суду про наявність в діях обвинуваченого ч.1 ст.119 КК України. Наголошує, що обвинувачений умисно наносив із значною силою удари ОСОБА_10 в область розташування життєво важливих органів, що свідчить про наявність у його діях складу злочину, передбаченого ст.121 КК України. За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, міркування обвинуваченого та його захисника про відсутність підстав для її задоволення, обговоривши доводи апеляції та перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України колегія суддів вважає, що подана прокурором апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є вирок, ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. У цьому провадженні судом порушено зазначені вимоги закону.
Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_8 було кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 , при умисному заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , не усвідомлював, що вони можуть бути тяжкими та призвести до смерті потерпілого, посилаючись при цьому лише на показання самого обвинуваченого. На обґрунтування кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України суд послався у вироку також на висновок судово-медичної експертизи в якому вказано, що потерпілий, після отримання тілесних ушкоджень, міг виконувати самостійні дії.
Разом з тим, незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав повністю вину та розкаявся у вчинені інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та існуючі у зв`язку із цим суттєві суперечності у його показаннях щодо умислу на вчинення злочину, суд на порушення вимог ст.94 КПК України, щодо всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, прийняв рішення про дослідження доказів у спрощеному порядку, що за вказаних обставин, з урахуванням зміни кваліфікації дій обвинуваченого та визнання його винним за іншим законом, є неприпустимим.
Таким чином, суд не дослідив всі надані прокурором докази, якими той обґрунтовував правильність кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч.2 ст121 КК України, та мають суттєве значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_8 , і не дав правильної правової оцінки його діям.
Суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, яке є визначальним при відмежуванні заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, в наслідок якого настала смерть потерпілого від вбивства через необережність, необхідно оцінювати не лише виходячи з показань винного, в й ураховуючи сукупність усіх зібраних та на даних для дослідження стороною обвинувачення доказів, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. При цьому необхідно враховувати, що у разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
За вказаних обставин, у зв`язку з неповнотою дослідження доказів, вирок суду підлягає скасуванню.
Що ж до доводів апеляції прокурора про необхідність ухвалення судом апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.122 КК України нового вироку та призначення покарання, то вони не можуть бути задоволені так як суперечать вимогам ч.3 ст.404 КПК України. Згідно цього закону, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
В даному випадку, як зазначалося вище, суд першої інстанції судовий розгляд провадження провів у спрощеному порядку без дослідження всіх наданих прокурором доказів. Про дослідження цих доказів учасники судового провадження клопотань не заявляли. У апеляційній скарзі прокурора відсутні клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження у суді першої інстанції. За вказаних обставин апеляційний суд позбавлений можливості досліджувати докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, та ухвалити щодо обвинуваченого новий вирок, що можливо здійснити лише за результатами нового розгляду провадження в суді першої інстанції.
При цьому, враховуючи те, що ст. 415 КПК України не передбачено призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстави неповноти судового розгляду, а інші положення цього Кодексу не надають можливості врегулювати вирішення цього питання у даному провадженні, колегія суддів, приймаючи рішення про призначення нового розгляду в суді першої керується положеннями ч.6 ст. 9 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.9, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Малинського районного суду Житомирської області, від 26 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 , скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції..
Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: