Справа № 465/1429/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/394/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
Головуючого - ОСОБА_2
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 11 лютого 2016 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,-
з участю прокурорів - ОСОБА_6 і ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_9 , колегія суддів
в с т а н о в и л а:
вищевказаною ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003877 від 15.12.2014 року відносно ОСОБА_7 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, повернуто у Львівську місцеву прокуратуру№3 та зобов`язано прокурора усунути недоліки, викладені в ухвалі, протягом 5 днів після набрання нею законної сили.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, прокурор Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 11 лютого 2016 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що при постановленні ухвали суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в частині повернення обвинувального акта із надуманих, на його думку, підстав, що не передбачені в КПК України, таке повернення суперечить роз`ясненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ й призведе до порушення розумних строків судового провадження.
Апелянт зазначає, що твердження суду про відсутність в обвинувальному акті пом`якшуючої обставини обмеженої осудності - як на підставу для повернення обвинувального акта прокурору не відповідає процесуальному закону та фактичним обставинам справи, оскільки як на момент затвердження обвинувального акта відносно ОСОБА_7 , так і на момент постановлення ухвали від 11 лютого 2016 року, було відсутнє судове рішення, яким визнано ОСОБА_7 обмежено осудним.
Окрім цього, на думку прокурора, суд відповідно до ч.2 ст.66 КК України може визнати такими, що пом`якшують відповідальність, й інші обставини, зокрема обмежену осудність, однак лише при призначенні покарання, але ніяк не у підготовчому судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів на підтримання поданої апеляційної скарги, ОСОБА_7 та його адвоката, які просять залишити ухвалу районного суду без змін, дослідивши матеріали судового провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні №0003877 від 15.12.2014 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_7 , суд першої інстанції покликався на те, що у ньому не враховано висновок судово-психіатричної експертизи від 11.02.2015 року №93, й всупереч п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України не вказано таку пом`якшуючу обставину, як обмежена осудність, а також всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України - спосіб вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Окрім цього, місцевим судом зазначено, що правова кваліфікація злочину суперечить висновку експерта № 60/15 від 09.02.2015 року.
Статтею 291 КПК закріплено вимоги щодо форми та змісту обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, недотримання яких, відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, дає суду підстави для прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні про повернення обвинувального акта прокурору.
Як встановлено апеляційним судом, до місцевого суду скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , внесеному в ЄРДР за №0003877 від 15.12.2014 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
Як зазначено в даному обвинувальному акті, досудовим розслідуванням встановлено, що 15.12.2014 року, близько 13 год 10 хв, ОСОБА_7 перебував на ринку «Провесінь», що по вул.К.Ольги, 106 у м.Львові. На ринку він зустрів свого сусіда ОСОБА_10 і між ними виникла словесна перепалка на побутовому грунті. Після чого, ОСОБА_10 відійшов до одного з прилавків, а ОСОБА_7 витягнув з кишені куртки ніж, який носив з собою, підійшов до ОСОБА_10 та умисно наніс останньому удар в область шиї з лівої сторони, що є життєво важливим органом, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, в тому числі смерті, не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання. Згідно висновку експерта №60/15 від 09.02.2015 року, у ОСОБА_10 виявлена рана на шиї зліва, котра мала ознаки різаної, тобто могла бути заподіяна ріжучим знаряддям незадовго до поступлення в лікарню та мала ознаки ушкодження, котре загоюється в термін 10-14 днів, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Згідно додаткового висновку експерта № 60/15 від 09.02.2015 року у ОСОБА_10 є рубець на шиї зліва, котрий є наслідком рани, котра могла бути заподіяна ріжучим знаряддям незадовго до поступлення в лікарню та мала ознаки ушкодження, котре загоюється в термін біля 10-14 днів, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я і могло бути заподіяне 15.12.2014 року. Різана рана нанесена ОСОБА_10 на шиї, котра являється життєво важливим органом.
На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акта з таких підстав, як відсутність вказівки на спосіб вчинення злочину та на обставину, що пом`якшує покарання обмежену осудність, а також невідповідність правової кваліфікації злочину висновку експерта № 60/15 від 09.02.2015 року, є хибним з огляду на таке.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КІІК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України. При цьому, суд не повинен вдаватися в оцінку доказів, зібраних у кримінальному провадженні у ході досудового розслідування, зокрема, їх достатності для встановлення тих чи інших обставин кримінального правопорушення.
Визнаючи таку підставу для повернення обвинувального акта як невідповідність правової кваліфікації злочинних дій висновку експерта від 09.02.2015 року № 60/15 та неврахування висновку судово-психіатричної експертизи від 11.02.2015 року №93, суд першої інстанції передчасно надав їм оцінку, що не передбачено чинним кримінальним процесуальним законодавством на даному етапі судового провадження.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.291 КПК України, в обвинувальному акті зазначаються, зокрема, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання. Статтею 66 КК України визначено обставини, які можуть визнаватися такими, що пом`якшують покарання, до переліку яких обмежена осудність не відноситься. Поряд з тим, відповідно до частини другої зазначеної статті, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Таким чином, згідно з аналізом чинного законодавства, законом про кримінальну відповідальність не передбачено категоричної умови визнання обмеженої осудності як обставини, що пом`якшує покарання, а така у разі визнання винуватості особи враховується при призначенні покарання і може бути визнана пом`якшуючою його обставиною.
З огляду на це, місцевий суд невмотивовано визнав таку підставу для повернення акта як відсутність в ньому відомостей щодо обмеженої осудності обвинуваченого.
Окрім цього, як вбачається із обвинувального акта, у такому зазначено спосіб вчинення злочину, а саме нанесення ножем удару ОСОБА_7 ОСОБА_10 в область шиї з лівої сторони, а відтак в цій частині твердження районного суду є безпідставними.
Поряд з тим, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_7 інкримінують вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, тобто вчинення замаху на умисне вбивство ОСОБА_10 .
Разом з тим, всупереч п.5 ч.2 ст.291 КПК України, встановивши фактичні обставини справи, старший слідчий СВ Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_11 , яка склала даний обвинувальний акт, обмежилась лише самою вказівкою на положення ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України як замах на умисне вбивство, при цьому не зазначила з яких саме причин, які не залежали від волі обвинуваченого, злочин не було доведено до кінця, за своїм змістом формулювання обвинувачення викладено неконкретно, нечітко сформульовано те, що отримані потерпілим ОСОБА_10 тілесні ушкодження перебувають у прямому причиновому зв`язку із протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_7 . Також, відсутні відомості щодо поведінки обвинуваченого після заподіяння тілесних ушкоджень, ставлення винного до наслідків своїх дій, стан потерпілого в момент припинення щодо нього злочинних дій та в час, коли місце події залишив ОСОБА_12 .
Окрім цього, відповідно до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення(час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Однак в обвинувальному акті чітко не зазначено мотив дій ОСОБА_12 , а тільки вказано, що між ним та потерпілим була словесна перепалка, а також не зазначено з якою метою він наносив удар ножем потерпілому.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів робить висновок про те, що ті обставини, які визнані місцевим судом, для повернення обвинувального акта, є безпідставними, відтак таке рішення підлягає скасуванню. Водночас, вказаний обвинувальний акт містить вищезазначені недоліки, що не відповідають вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, відтак такий підлягає поверненню прокурору для їх усунення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 задоволити частково.
Скасувати ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 11 лютого 2016 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
Постановити нову ухвалу, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003877 від 15.12.2014 року відносно ОСОБА_7 про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, повернути у Львівську місцеву прокуратуру №3 та зобов`язати прокурора усунути недоліки, викладені в ухвалі, протягом 5 днів з моменту отримання її копії та обвинувального акта.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4