Справа № 154/1655/15 Провадження №11-кп/773/288/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:: ч.3 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000031 за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_6 на вирок Володимир-Волинського міського суду від 09 березня 2016 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець смт.Ратно Ратнівського району, Волинської області, фактично проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 освіта вища, одружений, на утриманні малолітня дитина, працює викладачем Західного регіонального циклу прикордонних та інших дисциплін кінологічного навчального центру ДПСУ, раніше не судимий,
виправданий у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного злочину.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, українець, уродженець с.Рудка Маневицького району, Волинської області, фактично проживає в АДРЕСА_3 , зареєстрований в АДРЕСА_4 , освіта середня, одружений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, учасник бойових дій, не працює, раніше не судимий,
виправданий у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного злочину.
Цивільний позов заявлено не було.
Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у тому, що 27.07.2014 року у період часу приблизно з 00 год. 10 хв. до 01 год. 05 хв., діючи умисно, із корисливих мотивів, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою групою осіб, з одного з вагонів, у якому знаходився вантаж вапняково-аміачна селітра, вантажного потягу № 3727, що стояв у пункті пропуску «Володимир-Волинський» ВПС «Амбуків», шляхом вільного доступу, таємно викрали вапняково-аміачну селітру загальною вагою 1232 кг. ціною 4470,15 грн. за тону на загальну суму 5507 грн., чим ПАТ «РІВНЕАЗОТ» завдали матеріальну шкоду на вказану суму, однак з причин, що не залежали від їх волі, не виконали усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки близько 03 год. 27.07.2014 були виявлені працівниками відділення внутрішньої безпеки по ІНФОРМАЦІЯ_3 на території пункту пропуску під час завантаження мішків з вапняково-аміачною селітрою у автомобіль «Рено Трафік» д.н. НОМЕР_1 .
Такі дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Вироком Володимир-Волинського міського суду від 09 березня 2016 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю їх винуватості у вчиненні даного злочину.
Виправдовуючи обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд першої інстанції свій вирок обґрунтував тим, що органом досудового розслідування докази зібрані з порушенням чинного законодавства, а тому вони є неналежними і недопустимими.

Крім того зазначив, що однією із засад кримінального судочинства в Україні є презумпція невинуватості, що закріплена у ст. 62 Конституції України та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, суд визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 27.07.2014 року та показання свідків працівників ВБ по ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо обставин виявлення ними під час здійснення оперативно-розшукової діяльності в пункті пропуску «Володимир-Волинський Хрубешув» вказаного кримінального правопорушення, оскільки така оперативно-розшукова діяльність здійснювалась без попереднього дозволу суду та в публічно недоступному місці, що на думку суду є істотним порушення вимог КПК України. Крім цього, суд першої інстанції визнав недопустимими всі похідні від протоколів огляду місця події докази, а саме протокол отримання зразків для експертизи від 21.08.2014 року; висновок криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв №3805 від 28.11.2014 року; висновок судової товарознавчої експертизи №7039 від 16.03.2015 року; постанову про визнання речовими доказами від 27.07.2014 року.
Передавальні відомості, які надані прокурором стосуються крадіжки з потягу № 3729, а не потягу № 3727. Крім того, запит на дані відомості прокурором був здійснений після відкриття сторонам матеріалів провадження. Також посилається на те, що прокурор всупереч вимогам ч. 3 ст. 99 КПК України надав суду лише копії передавальних відомостей, а тому надані прокурором докази суд визнав також недопустимими.
Крім цього, суд першої інстанції у вироку вказав, що оглянуті судом з участю спеціаліста речові докази в кількості 23 мішків, що були вилучені в ході огляду місця події, є білого, а не зеленого кольору, вони не містять бірок, якими були опечатані під час вилучення, а містять бірки за підписами прокурора, слідчого та понятих, які не були учасниками огляду місця події. Також суд у вироку зазначив, що у мішках виявлена технічна сіль, а не мінеральні добрива (селітра), як зазначено у обвинувальному акті.
Також суд вказує на те, що органом досудового розслідування огляд автомобіля «Рено Трафік» було проведено без дозволу слідчого судді, а тому цей доказ також є недопустимий. Зазначений автомобіль не вилучався і речовим доказом не визнавався, а тому повторний огляд автомобіля є також неналежним доказом.
На думку суду першої інстанції протокол огляду місця події також є недопустимим доказам, оскілки в ході його проведення слідчим, без повідомлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 їхніх прав і обов`язків останнім ставилось ряд запитань, що не передбачено ст. 237 КПК України та чим порушено право особи не давати свідчення щодо себе. З цих же підстав суд не прийняв до уваги і докази, що містяться у матеріалах службового розслідування, проведеного на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.07.2014 року. Крім цього суд у вироку вказав, що такі пояснення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дали під погрозою звільнення з роботи.
Прокурор у поданій апеляційній скарзі зазначає, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК України та підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Посилається на те, що суд першої інстанції не дав оцінки всім доказам представленим обвинуваченням та необґрунтовано відхилив ряд клопотань прокурора, зокрема і про допит свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , дослідження речових доказів та вчинення інших процесуальних дій для забезпечення обґрунтованості судового рішення, а тому безпідставно виправдав обвинувачених.

Зазначає, що вирок суду містить істотні суперечності, а наведені у вироку висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції не дав оцінки та не прийняв до уваги, що підставою внесення відомостей до ЄРДР щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , було безпосереднє виявлення працівниками відділення внутрішньої безпеки по ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_15 , факту вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, що стверджується приєднаними до матеріалів провадження рапортами вказаних осіб.

Працівниками внутрішньої безпеки в межах своєї компетенції проводили заходи в ході яких було виявлено вчинення обвинуваченими правопорушення про що було повідомлено військового прокурора Луцького гарнізону. Тому висновок суду про те, що внутрішньою безпекою проводились негласні слідчі дії без відповідного дозволу є надуманим.

Вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення також стверджується матеріалами службового розслідування в ході проведення якого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зізнались у вчиненні кримінального правопорушення. Суд першої інстанції вказаних матеріалів до уваги не прийняв, вказавши у вироку, що визнавальні пояснення обвинувачені дали під погрозою звільнення, але жодного доказу щодо цього суд першої інстанції у вироку не навів.

Поза увагою суду залишились показання військовослужбовців ( ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ін), які в судовому засіданні підтвердили вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

У вироку суд навів вибіркові показання представника потерпілого ОСОБА_8 з яких вбачається, що доказів про крадіжку та нестачу вантажу на потязі №3727 у нього немає, та умисно не зазначив, що згідно показань потерпілого такі документи зберігаються у ПАТ «Рівне азот» і цих документів суд не витребував.

Суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги надані прокурором у суді документи якими стверджується, що облік вантажу здійснюється по номерах вагонів, а не потяга та зроблено не правильний висновок, що документи з польської сторони, які стосуються потяга №3729, не підтверджують факт нестачі товару, оскільки крадіжку вчинено з потяга №3727.

Показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 на які послався суд у вироку про те, що вчинити крадіжку з перону неможливо, є лише припущенням вказаних свідків і будь-яких інших доказів, які би вказували на неможливість вчинення крадіжки, суд у вироку не навів.

Висновки суду про неналежність речових доказів (мінеральних добрив, які знаходилися в 23 мішках під час огляду місця події 27.07.2014 року) досліджених з участю спеціаліста в суді, через те, що мішки зеленого, а не білого кольору, а бірки не відповідають тим, якими вони були опечатані також не необґрунтовані, оскільки вказані речові докази в ході провадження досудового розслідування відповідно до вимог закону оглядались і вилучена з місця події речовина (селітра) в ході огляду поміщалась у мішки зеленого кольору, що стверджується приєднаним до матеріалів провадження протоколом та фото таблицями до нього. Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції цей протокол, без будь-яких мотивів, також до уваги не взяв, що вказує на неналежну оцінку судом доказів.

Належний ОСОБА_9 автомобіль «Рено Трафік» був вилучений в ході огляду місця події та в порядку ч. 2 ст. 168 та ч. 5 та ч. 7 ст. 237 КПК України. Вказана норма закону дозволяє слідчому при проведенні огляду вилучення речей, які мають значення для кримінального провадження. Тому судом безпідставно визнано протокол огляду місця події неналежним доказом.

Суд також не дослідив оригіналів документів комерційних актів та протоколів зважування від 27.07.2014 року про нестачу вантажу, а тому зробив необґрунтований та передчасний висновок про відсутність такої нестачі.

Будь-яких доказів, що у вилучених мішках знаходиться технічна сіль, а не аміачна селітра у матеріалах провадження немає, а таму суд першої інстанції необґрунтовано послався на вказану обставину.

Зазначає, що в матеріалах провадження частково відсутній журнал судових засідань, що прирівнюється до відсутності такого журналу вцілому. В журналі судового засідання зазначено, що у розгляді провадження приймав участь прокурор ОСОБА_23 , хоча він в жодному із засідань участі не брав. Крім того представник потерпілого не був належним чином повідомлений про перенесення розгляду провадження на 09.03.2016 року, чим істотно порушено права останнього, а клопотання прокурора про повторний виклик потерпілого з метою з`ясування місцезнаходження оригіналів документів, що підтверджують нестачу аміачної селітри суд необґрунтовано відхилив.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік кожному.
Захисник ОСОБА_11 в поданій в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на апеляційну скаргу прокурора запереченні посилається на те, що суд першої інстанції відповідності до вимог КПК України дослідив всі матеріали провадження, допитав всіх свідків, показання яких мали значення для розгляду справи, а висновки суду повністю відповідають фактичним обставинам справи.
Також вказує, що в апеляційній скарзі прокурора не наведено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування судового рішення. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, прокурора ОСОБА_6 , який свою апеляційну скаргу підтримав, прокурора ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 , які просили вирок скасувати та призначити новий розгляд, обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисника ОСОБА_11 , які апеляційну скаргу прокурора заперечили, просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й допустимі мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом на оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Пунктом першим частини третьої ст. 374 КПК України передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Вказаних вимог закону при постановленні виправдувального вироку суд першої інстанції не дотримався.
Так, виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд першої інстанції в повній мірі не проаналізував та не дав належної правової оцінки всім доказам, якими органи досудового розслідування обґрунтовують їх винуватість у інкримінованому злочині, не навів достатніх і вмотивованих підстав виправдання та допустив істотні суперечності своїх висновків, які ставлять під сумнів законність прийнятого судом рішення.
Так, визнаючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 невинуватими і виправдовуючи їх за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що працівники внутрішньої безпеки по ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час здійснення оперативно-розшукової діяльності в пункті пропуску «Володимир-Волинський Хрубешув» хоча і виявили факт вчинення обвинуваченими протиправних дій, проте всі докази по фіксації та документуванні цих дій визнав незаконними, а зібрані докази недопустимими, оскільки, на думку суду, така оперативно-розшукова діяльність здійснювалась без попереднього дозволу суду в публічно недоступному місці.

Такі висновки суду є передчасними, неумотивованими і будь-якими доказами у вироку не підтверджуються. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, показань, які дали працівники внутрішньої безпеки по ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у суді першої інстанції 27.07.2014 року вони перебували на ділянці ВПС «Амбуків» не з метою документування протиправної поведінки обвинувачених, а з метою відпрацювання інформації щодо неправомірного переміщення через державний кордон України тютюнових виробів. В ході відпрацювання такої інформації випадково стали свідками вчинення протиправних дій обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та маючи технічну можливість задокументувати ці протиправні дії, задокументували їх. Про виявлене правопорушення, в той же день, повідомили керівництво ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується приєднаним до матеріалів провадження письмовим повідомлення про виявлення ознак кримінального правопорушення. ( т. 1 а. пр. 139 ).
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що зазначені працівники відділу безпеки без рішення слідчого судді проводили щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_24 спеціальні оперативно-розшукові (технічні) заходи вказаними діями порушили їх конституційні права не ґрунтуються на фактичних матеріалах кримінального провадження і є передчасними. Крім цього, такі висновки суду, жодними доказами у вироку не підтверджені.
Суд першої інстанції безпосередньо допитав у судовому засіданні свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підтвердили факт виявлення ними протиправних дій, але цим показанням суд також правової оцінки не дав, показання вказаних осіб та очевидців кримінального правопорушення недостовірними не визнав, і показання цих свідків без наведення жодних мотивів до уваги не взяв.

Суд першої інстанції також визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 27.07.2014 року у зв`язку з тим, що такий огляд був проведений без дозволу слідчого судді. Також суд визнав недопустимими усі інші похідні від протоколу огляду місця події докази, зокрема протокол отримання зразків для експертизи від 21.08.2014 року; висновок криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв №3805 від 28.11.2014 року про те, що вилучена речовина є нітратом амонію (аміачна селітра), а не технічною сіллю, як це у вироку вказав суд; висновок судової товарознавчої експертизи №7039 від 16.03.2015 року, згідно якої вартість викраденої аміачної селітри становить 5 507 гривень; постанову про визнання речовими доказами від 27.07.2014 року та інші зібрані стороною обвинувачення докази.
Однак як вбачається з даного протоколу органом досудового розслідування провадився огляд території ВПС «Амбуків» на якій було виявлено вантажний автомобіль «Рено Трафік», біля якого знаходилось 18 мішків білого кольору з сипучою речовиною та у вантажному відсіку якого знаходилось 5 (п`ять) аналогічних мішків.
Відповідно до ч. 1 ст. 236 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення правопорушення слідчий, прокурор проводить огляд місцевості, приміщення, речей і документів. Як вбачається з протоколу саме з такою метою і проводився вказаний огляд.
Суд першої інстанції у вироку зазначив, що ВПС «Амбуків» є територією з обмеженим доступом, в той же час виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд не встановив яким чином і для яких цілей перебував даний вантажний автомобіль території з обмеженим доступом і які конституційні права обвинувачених були порушені цим оглядом.
Також суд першої інстанції як на підстави недоведеності винуватості обвинувачених у вироку посилається і на те, що вилучена на території ВПС «Амбуків» речовина є технічною сіллю, а не селітрою. Такі висновки суд обґрунтовує показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 та представника ПАТ «Рівнеазот», які дали показання, що в мішках була речовина схожа на технічну сіль. Такі висновку суду є лише припущенням і ніякими іншими достовірними докази не підтверджуються і в повній мірі не спростовують доводи обвинувачення про викрадення аміачної селітри.
В той же час, оглянувши в судовому засіданні 23 мішки, які були вилучені під час огляду місця події суд виключив їх як доках у зв`язку з неналежністю, оскільки мішки були зеленого, а не білого кольору та з бірками іншого змісту, ніж ті, які вказані у протоколі огляду місця події.

Такі висновки суду першої інстанції є суперечливими і не узгоджуються з матеріалами провадження, а саме з протоколом огляду речових доказів від 22 травня 2015 року (т.1 а.с.101-102), який був наданий суду та зі змісту якого вбачається, що через зношення та непридатність для використання білих мішків речовину, яка в них знаходилась органом досудового розслідування було поміщено в нові мішки зеленого кольору, про що і було складено протокол від 22 травня 2015 року.
Колегія суддів також вважає передчасними та невмотивованими висновку суду першої інстанції про відсутність у справі доказів щодо виявлення недостачі вантажу вапняково-аміачної селітри, яка переміщалась вантажним потягом №3727, отримувачем якої є «Белор Польска СП.З.О.О.» у Республіці Польща. В підтвердження таких висновків суд першої інстанції у вироку послався на комерційні акти, протоколи зважування та передавальні відомості складені станцією Хрубешов Республіки Польща, якими нестача аміачної селітри виявлена у вантажному потязі № 3729, а не № 3727 - з якого органом досудового розслідування інкримінується викрадення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мінеральних добрив.
При цьому суд першої інстанції не в повній мірі врахував цілого ряду документів, що містяться у матеріалах провадження, зокрема інформації про те, що дійсно 26.07.2015 року державний кордон України перетинав вантажний потяг № 3727 сполученням «Ізов-Хрубешув» (а.с.146), передавальних відомостей (а.с.165-168) за якими через пункт пропуску 26.07.2014 року переміщувався потяг №3727, який переміщував різні вантажі, в тому числі у п`яти вагонах аміачну селітру, комерційні акти про зважування вагонів та виявлену недостачу вантажу аміачної селітри (а.с.150-164), а також, що після передачі вантажу польській стороні потягу № 3727 було надано номер 3729 ( а.с.149).
Виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у інкримінованому їм злочині за недоведеністю їх вини в той же час суд першої інстанції виключив з числа доказів копії певних документів наданих стороною обвинувачення пославшись на те, що існує сумнів у їх достовірності. Проте оригінали цих документів не витребував, хоча прокурор заявляв клопотання про їх витребування і суд мав таку можливість, чим допустив суперечність своїх висновків, однобічність і неповноту судового розгляду.
До матеріалів кримінального провадження приєднано висновок службового розслідування інформації про вчинення обвинуваченими 27.07.2014 року протиправних дій, а також наказ № 533 АГ від 31 липня 2015 року «Про підсумки службового розслідування» ( т.1, а. пр. 215-237 ). Однак суд першої інстанції вказаних матеріалів до уваги не взяв, причин такого рішення у вироку не вказав.
Крім цього вступна часина вироку суду першої інстанції не відповідає змісту журналу судового засідання щодо участі прокурорів у судових засіданнях у даному кримінальному провадженні.
З вступної частини вироку встановлено, що у судовому розгляді провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 брав участь прокурор ОСОБА_6 та ОСОБА_25 тоді як в журналі судового засідання (а.с.57) зазначено, що у розгляді провадження також приймав участь прокурор ОСОБА_23 , хоча він в жодному із засідань участі не брав.

В матеріалах провадження відсутні дані про повідомлення представника потерпілого ПАТ «Рівнеазот» про перенесення розгляду провадження на 09.03.2016 року, а клопотання прокурора про перенесення розгляду справи у зв`язку з неявкою представника потерпілого суд необґрунтовано відхилив, чим істотно порушив права потерпілого, що є підставою для скасування судового рішення.

Прокурор у своїй апеляції вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про допит ряду свідків, витребуванні та огляду у судовому засіданні оригіналів документів, за допомогою яких підтверджується нестача аміачної селітри, розгляд провадження у відсутності потерпілого, тобто вказує на однобічність та неповноту судового розгляду, суперечність та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи і в той же час ставить питання про скасування вироку та постановлення апеляційним судом нового вироку, тобто ставить перед апеляційним судом вимоги про перевірку доказів, оцінки яким не давав суд першої інстанції, чого апеляційний суд здійснити не вправі.

За таких обставин апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити свій вирок.
Також колегія суддів враховує, що суд першої інстанції при оцінці одних і тих же доказів у вироку допустив суперечності своїх висновків, не дав належної оцінки всім доказам обвинувачення та в повній мірі не спростував їх, не навів достатніх аргументів неприйняття ним інших, наявних в обвинувальному висновку доказів, що вказує на однобічність судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, провадження розглянув у відсутності представника потерпілого. Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону у їх сукупності є істотними, та такими, що перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.
Тому вирок суду першої інстанції відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням у суді першої інстанції нового розгляду.
Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно, врахувати виявлені недоліки попереднього судового розгляду, кримінальне провадження розглянути у відповідності до вимог КПК України, зібрані у справі докази оцінити у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, а за результатами розгляду прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 415 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Луцького гарнізону задовольнити частково.
Вирок Володимир-Волинського міського суду від 09 березня 2016 року, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виправдані за ч. 3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю їх винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення скасувати та призначити новий розгляд у Володимир-Волинському міському суді в іншому складі суду
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .