№ 336/5351/15-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Нижні Сірогози Херсонської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, батька двох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого в публічному акціонерному товаристві «Запоріжкокс» апаратником, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В період часу з 14-00 до 15-00 години 4 липня 2015 року ОСОБА_5 біля дачної ділянки АДРЕСА_3 на території обслуговуючого садово-городнього кооперативу № 3 «Дружба», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Студентська, 73-а, під час конфлікту із потерпілим ОСОБА_6 навмисно застосував до останнього насильство, яке виразилось в завданні двох ударів кулаком правої руки, в якому знаходився невстановлений металевий предмет, в область лівої частини обличчя потерпілого, які спричинили ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на слизовій оболонці лівої щоки, садн в проекції кута нижньої щелепи зліва.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений заявив про повне невизнання винуватості у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, заявивши, що в згаданий в обвинуваченні час він об`єктивно не міг не лише спричинити шкоду здоров`ю потерпілого, а й взагалі знаходитися в тому місці, де за версією обвинувачення сталося побиття потерпілого. Показав, що вранці 4 липня 2015 року йому зателефонувала член дачного кооперативу ОСОБА_7 і повідомила, що купила всі необхідні речі для ремонту водопроводу на її ділянці, про який вона заздалегідь домовилася з обвинуваченим, так як він працює в кооперативі за сумісництвом слюсарем-водопровідником. В першій половині дня він домовився із сторожем ОСОБА_8 про те, що той допоможе йому в налагоджуванні роботи водогонів на ділянці ОСОБА_7 , і працював безперервно на цій ділянці з початку другої години до половини шостої, переходячи лише з дачі ОСОБА_9 на сусідні ділянки з метою перевірки справності водопроводів. Він дійсно проїжджав протягом дня, коли сталося побиття потерпілого, повз дачної ділянки № 134, проте це відбувалося вранці між 08-00 та 09-00 годинами. Вважає, що такі заяви потерпілого зумовлені бажанням помститися йому як члену правління кооперативу, яке (правління) на загальних зборах членів кооперативу ініціювало відключення дачі потерпілого від джерела енергопостачання за розкрадання електричної енергії.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні описаних дій за вказаних в обвинуваченні обставин підтверджує сукупність таких, досліджених у судовому засіданні, доказів.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене правопорушення выд 04.07.2015 року слідчий СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_10 прийняв усну заяву від ОСОБА_6 про те, що 4 липня 2015 року ОСОБА_5 біля дачі АДРЕСА_4 спричинив потерпілому тілесні ушкодження (а. с. 120).
Допитаний судом потерпілий пояснив, що в день, коли він зазнав побиття від ОСОБА_5 , він з дружиною збирали підписи членів кооперативу за здійснення колективних заходів, ініціаторами яких були вони з дружиною. Під час відвідування дачної ділянки, де господарює подружжя ОСОБА_11 , і розмови з подружжям повз них по вулиці проїхав на велосипеді обвинувачений. Потерпілий запропонував йому зупинитися і обговорити причини і наслідки навмисного пошкодження обвинуваченим його автомобіля, яке сталося напередодні. У відповідь обвинувачений різко зупинив велосипед, кинув його на дорозі і підійшовши до компанії, в якій знаходилися потерпілий, його дружина, а також подружжя ОСОБА_11 , наніс потерпілому два сильних удари по лівій щоці. При цьому у руці обвинуваченого був зажатий якийсь металевий предмет, схожий на гайковий ключ. Потерпілий припускає, що то міг бути моток проволоки, оскільки внаслідок одного з ударів було сильно подряпано його щоку. Перший удар був дуже сильним, другий завдяки втручанню ОСОБА_12 , який намагався утримати обвинуваченого, був пом`якшеним.
Свідок ОСОБА_13 показала суду, що в товаристві свого чоловіка в день, до якого відноситься подія злочину, вона збирала підписи членів кооперативу. Підтвердила показання потерпілого, пояснивши, що в момент нанесення ударів стояла поряд з чоловіком, справа від нього. Під час нанесення першого удару вона відволіклась на бесіду з подружжям ОСОБА_11 , а усвідомила, що відбувається, коли чоловік від сильного удару похитнувся і почав падати на неї. Після цього в ситуацію втрутилися ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які стали відштовхувати обвинуваченого, тому другий удар, який як і перший був спрямований в область лівих щоки і вуха потерпілого, прийшовся чоловікові побіжно.
Допитані судом свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 дали аналогічні показання щодо обставин спричинення потерпілому шкоди, беззаперечно вказавши на причетність до цих дій обвинуваченого, якого свідки добре знають як члена правління садово-городнього кооперативу, до складу якого входять.
Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що в згаданий в обвинуваченні час вона спілкувалася з подружжям ОСОБА_19 і ОСОБА_11 біля дачної ділянки, де господарюють ОСОБА_14 і ОСОБА_15 . Вона вже покинула зазначене товариство, коли почула крики, що привернули її увагу і змусили повернутися до того ж місця. Коли вона підійшла до своїх співрозмовників, обличчя у ОСОБА_20 вже було закривалене; ОСОБА_14 намагався присмирити ОСОБА_5 , який наносив ОСОБА_6 по обличчю і голові удари правою рукою, тримаючи в ній металевий предмет, довжина якого, за поясненнями свідка, становила близько 20-21 сантиметрів.
До доказів на підтвердження обвинувачення відноситься досліджені судом в порядку ст. 358 КПК України висновки судових медичних експертиз:

- № 2572 від 06.07.2015 року про те, що крововилив на слизовій оболонці лівої щоки, садна в проекції кута нижньої щелепи зліва у потерпілого ОСОБА_6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворилися від дії тупого (тупих) предметів і давність яких не суперечить строку, що вказаний потерпілим (а. с. 122);

- № 2573 від 06.07.2015 року про те, що утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 можливо при будь-якому розташуванні потерпілого відносно особи, що нападає, за умови досяжності зон ушкоджень (а. с. 123);

- № 2574 Д про те, що з урахуванням локалізації наявних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 було спричинено не менш ніж два різноспрямованих травматичних впливів (а. с. 124).

Встановлені судом обставини підтверджують надані суду стороною обвинувачення протоколи слідчих експериментів з участю потерпілого, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , фототаблиці до цих протоколів, відтворені судом відеозаписи цих слідчих дій, під час яких всі зазначені особи послідовно дають ті й самі показанні, що і під час судового розгляду, показуючи на статистах, в яку частину голови потерпілого були спрямовані удари обвинуваченого (а. с. 125-130, 132, 135-141, 143, 145-150, 152, 155-161).
Висновки судової медичної експертизи № 3004 Д від 30.07.2015 року, № 3005 Д від 30.07.2015 року, № 3007 Д від 30.07.2015 року, № 3006 Д від 30.07.2015 року (а. с. 133-134, 144, 153-154, 163-164), які містять умовиводи експерта-медика про можливість утворення встановлених у потерпілого тілесних ушкоджень за умов і обставин, зазначених всіма особами, з чиєю участю проводились слідчі експерименти, також приймаються судом на користь обвинувачення.
Перелічені докази логічні, послідовні, узгоджуються один з одним, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо їх достовірності, є допустимими і належними до предмету з`ясування під час цього провадження, відтворюють подію кримінально караного діяння.
Оскільки показання обвинуваченого в силу кримінального процесуального законодавства є джерелом доказів, суд, оцінюючи їх у відповідності до ст. 94 КПК України у співставленні з іншими фактичними даними, посилання на які зробив, знаходить показання обвинуваченого про непричетність до інкримінованих йому дій недостовірними, так як вони спростовуються сукупністю згаданих судом фактичних даних, зокрема показаннями потерпілого, чотирьох свідків, що не з чужих слів знають про описувані події, а були їх очевидцями, яким роз`яснено обов`язок говорити правду під страхом кримінальної відповідальності за заздалегідь неправдиві свідчення і у яких відсутні підстави для обмови обвинуваченого.
У зв`язку з викладеним такі показання обвинуваченого суд оцінює як вияв позиції захисту від пред`явленого обвинувачення, яку обвинувачений, що не є суб`єктом кримінального переслідування за давання неправдивих показань, вправі обирати на власний розсуд.
На висновки суду про доведеність обвинувачення не впливають показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , допитаних за ініціативою захисту в силу принципу змагальності кримінального судочинства, оскільки показання вказаних осіб лише зводяться до того, що у вказаний в обвинуваченні день ОСОБА_5 здійснював ремонт водогонів на садовій ділянці ОСОБА_7 , і жодним чином не свідчать на користь непричетності обвинуваченого до інкримінованих йому дій та не спростовують фактичних обставин обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Не приймає до уваги суд і твердження захисту про неконкретність і суперечливість висновків обвинувачення, які, на думку захисника, полягають в тому, що потерпілий, розповідаючи експерту вказує як місце вчинення злочину вул. Центральну в м. Запоріжжі, тоді як в обвинувальному висновку зазначена вул. Студентська, та вказує, що зазнав насильства від невідомого йому чоловіка, тоді як суду повідомляє, що знав обвинуваченого задовго до описаних подій, виходячи з такого.
Обов`язок доведення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, кримінальний процесуальний закон покладає на слідчого та прокурора, і лише у встановлених законом випадках, до яких не відноситься це провадження, - на потерпілого. Джерелом відомостей про місце вчинення кримінального правопорушення є процесуальні документи органу досудового розслідування, в даному випадку вони зафіксовані в обвинувальному акті; показання ж потерпілого, який посилається на вулицю, що розташована поряд з вулицею, де зареєстрований дачний кооператив, не є актом офіційного обвинувачення.
Разом з тим органом досудового розслідування ця обставина встановлена, і ніхто з учасників провадження не заперечує проти неї.
Що стосується заяви захисту про посилання потерпілого на незнайомого чоловіка, який спричинив шкоду його здоров`ю,
- по-перше, така заява є невірною, оскільки потерпілий згадує саме знайомого йому чоловіка, що наніс йому ушкодження;
- по-друге, навіть, якщо потерпілий дійсно посилався на незнайому особу, його пояснення експерту не є джерелом доказів в кримінальному провадженні на відміну від показань, тому не є знаряддям встановлення обставин, які підлягають доказуванню і які встановлюються в передбачений КПК спосіб.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст. за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.
При призначенні покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, відомостей про особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, враховує думку потерпілого про вид і розмір покарання.
Обвинувачений вперше вчинив кримінально каране діяння невеликої тяжкості.
Ані обтяжуючих, ані пом`якшуючих його покарання обставин судом не встановлено.
При вирішенні питання про вид і розмір покарання суд враховує позитивні дані про особу обвинуваченого, який працевлаштований, має сім`ю, де виховується двоє неповнолітніх дітей, батьком яких є обвинувачений, проживання разом з ним двох синів, які хоча і досягли повноліття, проте у зв`язку з їх навчанням отримують від обвинуваченого допомогу в утриманні, позитивні характеристики обвинуваченого з місця роботи і із місця проживання.
Описані судом обставини дають підстави для призначення самого м`якого покарання, що передбачене санкцією частини статті обвинувачення, у вигляді штрафу, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.
Не вбачаючи підстав для призначення покарання у вигляді громадських робіт, як про те клопочуться прокурор і потерпілий, суд виходить з того, що призначення цього виду покарання поставило б під загрозу або виконання покарання особою, яка постійно працює за графіком, що співпадає з графіком відбування громадських робіт, або продовження трудових відносин обвинуваченого з публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс», де постійно працює ОСОБА_5 .
Цивільний позов в кримінальному провадженні вирішений шляхом отримання пояснень цивільного позивача, цивільного відповідача, дослідження фактичних даних, що надані в обґрунтування позовних вимог і заперечень.
В обґрунтування позову в частині вимог про стягнення майнової шкоди потерпілий пояснив, що ці вимоги становить вартість втраченого заробітку за десять днів, протягом яких він відновлював своє здоров`я, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка обчислюється сумою в 406 грн. 5000 грн. - це вартість моральних страждань, яких потерпілий зазнав через протиправне ушкодження його здоров`я, емоційні переживання у зв`язку з естетичною стороною тілесного ушкодження, а також порушенням планів його родини, яка збиралася разом з близькими родичами відпочити на узбережжі моря, і не змогла це зробити через відштовхуючий вигляд його обличчя.

Обвинувачений вимоги про стягнення майнової шкоди не визнав. Визначення розміру морального відшкодування, не дивлячись на невизнання винуватості, відніс на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними фактичні дані, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, і стягнення безпідставно набутого майна» при розгляді цивільного позову в кримінальній справі суд може керуватися відповідними нормами цивільного процесуального законодавства.

В силу роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з наведених положень цивільного законодавства і роз`яснень постанов Пленуму Верховного Суду України підставою для покладення на особу відповідальності за спричинену шкоду є сукупність таких передумов як винна, протиправна дія особи, наявність шкоди, причинний зв`язок між діями особи та шкодою, яка настала.

Враховуючи зазначені положення, суд виходить з того, що шкода, яка підлягає відшкодуванню, має бути реальною і перебувати в прямому причинному зв`язку з діями винної особи, тому враховуючи засади диспозитивності і змагальності цивільного і кримінального судочинства, вважає за необхідне позов в частині вимог про стягнення майнової шкоди залишити без задоволення у відсутність жодних фактичних даних не тільки на підтвердження втрати заробітку і його розміру, а й на підтвердження наявності заробітку у потерпілого взагалі.

Вирішуючи позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, суд знаходить їх обґрунтованими, такими, що випливають з емоційних переживань потерпілого у зв`язку з протиправним ушкодженням його здоров`я, яке (ушкодження) пов`язане із шкодою зовнішньому обліку особи, повільністю видужання, з приводу неможливості відвідувати місця масового перебування, неможливості здійснити омріяну подорож на морське узбережжя, тому вважає за можливе задовольнити їх у повному обсязі, що, на думку суду, буде співмірною компенсацією моральних страждань потерпілого і відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Визнані речовими доказами чотири диски з відеозаписом слідчих експериментів, долучені до матеріалів провадження, - належить зберігати з матеріалами провадження.
Процесуальних витрат в провадженні немає.
У відсутність клопотань учасників кримінального провадження щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, з урахуванням його належної процесуальної поведінки суд вважає за можливе не застосовувати до ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили запобіжний захід, який на стадії досудового розслідування не обирався.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, що передбачений ст. 125 ч. 1 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 грн.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні вимог про стягнення майнової шкоди відмовити.

Речові докази чотири диски з відеозаписом процесуальних дій, долучені до матеріалів провадження, - зберігати з матеріалами провадження

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1