Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 24 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
від 01 червня 2016 року, за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , їх захисника ОСОБА_8 , а також прокурора на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 22 жовтня 2015 року,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Луганської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останнього разу за вироком Первомайського міського суду Луганської області від 15 грудня 2003 року за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. На підставі ч. 4 ст. 71 КК остаточно визначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 5 місяців, звільненого 02 квітня 2013 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні злочину, передбаченогоч. 2 ст. 187КК;
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Первомайська Луганської області, мешканця того
АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК,
в с т а н о в и л а:
За вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від
05 лютого 2015 року засуджено:
ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі
на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією належного йому майна;
ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі
на строк 7 років із конфіскацією належного йому майна.
Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 жовтня
2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні злочину за таких обставин.
01 червня 2014 року приблизно о 21.30 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння в приміщенні торгового кіоску ПП «Тарабан Л. Ю.» по вул. Самарця, 12 у м. Цюрупинську Херсонської області з метою заволодіння чужим майном, вчинили розбійний напад на ОСОБА_9 , поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, що виразилося у демонстрації ножа, шляхом приставляння його до тулубу потерпілої, в ході якого заволоділи належним ПП « ОСОБА_10 » майном на загальну суму 11,50 грн.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні прошення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор вказує, що апеляційний суд в свої ухвалі не виклав суті апеляційних скарг учасників судового провадження зі сторони захисту, доводи останніх, наведені в апеляційних скаргах не перевірив, не дав на них вичерпних і переконливих відповідей та не зазначив конкретних підстав, через які визнав доводи зазначених апеляційних скарг необґрунтованими, а тому на думку прокурора ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд. Обґрунтовуючи свої вимоги засуджений зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину. Крім того, засуджений вказує, що апеляційний суд в свої ухвалі наведені в апеляційних скаргах засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та їх захисника ОСОБА_8 , доводи не перевірив, не дав на них вичерпних і переконливих відповідей та не зазначив конкретних підстав, через які визнав апеляційні скарги необґрунтованими, а тому на думку засудженого ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення скасувати, а кримінальне провадження закрити. Обґрунтовуючи свої вимоги засуджений вказує, що його вина у вчинені інкримінованого йому злочину підтверджується лише показами потерпілої ОСОБА_11 , які в свою чергу є не послідовними. Також засуджений, зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки цей суд доводи, наведені в апеляційних скаргах учасників судового провадження зі сторони захисту, не перевірив, не дав на них вичерпних і переконливих відповідей та не зазначив конкретних підстав, через які визнав скарги необґрунтованими.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити. На думку захисника, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б доводили наявність у діях ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки вчинення злочину групою осіб.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження зі сторони захисту, із яких кожен окремо підтримали свої вимоги за скаргами, а касаційну скаргу прокурора підтримали частково, пояснення прокурора, який касаційні скарги учасників судового провадження підтримав частково, а касаційну скаргу прокурора повністю, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а касаційні скарги прокурора задоволенню на таких підставах.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційних скаргах засуджених та їх захисника, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.
Доводи викладені у касаційних скаргах про неправильну кваліфікацію дій засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Матеріали кримінального провадження свідчать, що місцевий суд повно й усебічно розглянув обставини кримінального провадження, проаналізував зібрані органом досудового слідства докази, які перевірив і належним чином оцінив
з точки зору допустимості, належності та достатності, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
У своєму рішенні суд послався на показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що під час нападу ОСОБА_6 , приставивши до живота ніж, погрожував їй застосувати насильство, висунув вимогу передати пиво. Ці показання потерпілої місцевий суд правомірно поклав у основу свого рішення, оскільки вони протягом досудового та судового слідства були послідовними, узгоджувалися між собою.
Крім того, вказані показання потерпілої повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які кожен окремо підтвердили показання потерпілої про обставини вчинення ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 нападу; свідка ОСОБА_13 про те, що того дня її співмешканець ОСОБА_6 , виходячи з дому, взяв із собою ніж; з даними, що містяться у протоколах слідчих дій: слідчого експерименту від 03 червня 2014 року за участю потерпілої; оглядів місця події від 01 червня 2014 року та фототаблицями до них; пред`явлення речей для впізнання від 03 червня 2016 року; а також з даними, що містяться у висновках експертів і з іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.
Підстав для сумнівів в об`єктивності доказів, на які суд послався на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з матеріалів кримінального провадження не вбачається.
Дії останніх за ч. 2 ст. 187 КК кваліфіковані правильно.
Погоджуючись із цими висновками, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судових рішень і закриття провадження у кримінальному провадженні за відсутності в діях ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 складу вищевказаного злочину.
Доводи касаційних скарг про те, що апеляційний суд не мотивував свого рішення щодо доводів апеляційних скарг, зокрема про невідповідність вимогам кримінального процесуального закону протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03 червня 2014 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_12 та про відсутність речових доказів у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи були предметом розгляду місцевого суду, своє рішення у вироку суд належним чином мотивував, з чим погодився й апеляційний суд.
Разом із тим, відповідно до частин 2 та 3 ст. 65 КК особі, котра вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинені злочини, визначаються ст. 69 КК.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд урахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких, всі обставини кримінального провадження в тому числі й роль у вчиненні злочину, дані про особу винного (його характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні малолітнього сина).
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що призначене
ОСОБА_6 покарання, його вид і строк суд визначив правильно, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК не вбачає.
Разом із тим, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, належним чином не врахував ставлення засудженого до скоєного, його роль у вчиненні злочину, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, невеликі наслідки, те, що він має на утриманні малолітнього сина. Вказані обставини колегія суддів вважає за можливе визнати такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та пом`якшити ОСОБА_7 основне покарання за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 а також захисника
ОСОБА_8 задовольнити частково, а касаційну скаргу прокурора та засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області

від 05 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі ст. 69 КК пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч. 2

ст. 187 КК до 5 років позбавлення волі.
В решті судові рішення залишити без зміни.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3