Провадження № 11-кп/780/263/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 19.04.2016

ВИРОК
Іменем України

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Молочного, Красногвардійського району Кримської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, незаміжньої, не працюючої, судимої 06.10.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 190 ч. 1 КК України до 200 годин громадських робіт, жительки АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.71, 72 КК України приєднано повністю до призначеного обвинуваченій покарання невідбуту частину покарання у виді 128 годин громадських робіт за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6.10.2015 року, виходячи з розрахунку один день позбавлення волі за 8 годин громадських робіт, і остаточно до відбування визначено покарання у виді 2 років 16 днів позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішено питання по речовим доказам.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 9 жовтня 2015 року, близько 10 год., ОСОБА_7 прийшла у гості до свого знайомого ОСОБА_10 і разом з ним у його квартирі АДРЕСА_2 , розпивала алкогольні напої. Близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_7 , покидаючи квартиру ОСОБА_10 , помітила на дерев`яній тумбі біля вхідних дверей мобільний телефон марки «Nokia 515», ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , вартістю 1300 грн., і вирішила його викрасти.

З цією метою ОСОБА_7 , відволікаючи увагу ОСОБА_10 , попросила останнього принести їй склянку води, а коли той пішов виконувати її прохання - таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала вказаний мобільний телефон і покинула місце події, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 1300 грн.

Не погоджуючись з вироком суду та не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини у вчинені правопорушення, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання в розмірі, визначеному судом першої інстанції без застосування статті 75 КК України. На підтвердження доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не навів переконливих доказів щодо можливості виправлення обвинуваченої без відбування покарання. Висновки суду про те, що обвинувачена своєю поведінкою довела бажання виправитися і не вчиняти нових злочинів нічим не підтверджуються. Як зазначає в своїй апеляційній скарзі прокурор, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_7 скоїла злочин не відбувши покарання за минулим вироком , вдруге притягується до кримінальної відповідальності, що свідчить про небажання обвинуваченої ставати на шлях виправлення. Крім того, на думку прокурора, є помилковим посилання суду першої інстанції, як на підставу для застосування положень статті 75 КК України, щире каяття ОСОБА_7 у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків, та неврахування судом при застосуванні щодо неї положень статті 75 КК України, наявність не знятої та непогашеної судимості, за злочини передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, не відбувши покарання у виді громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченої та її захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Вирок суду першої інстанції в частині фактичних обставин справи, кваліфікації злочину та доведеності вини ОСОБА_7 , прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, тобто у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами у їх сукупності, які досліджувались судом в ході судового розгляду в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, приймаючи рішення, у мотивувальній частині вироку зобов`язаний навести обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, належним чином мотивувати своє рішення у разі звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від призначеного покарання згідно статті 75 КК України.

При ухваленні вироку судом першої інстанції належним чином не надано оцінки особі обвинуваченої, а саме те, що вона вчинила злочин в стані алкогольного сп`яніння, була 06.10.2015 засуджена вироком Білоцерківського міськрайонного суду за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, яке є умисне та корисливе, не відбувши призначене судом покарання у виді 200 годин громадських робіт, вчинила новий корисливий злочин. Суд першої інстанції безпідставно звільнив останню від відбування покарання, не навівши у вироку достатні доводи, які б вказували на можливість виправлення обвинуваченої без реального відбування покарання.

Крім того, призначаючи обвинуваченій покарання з застосуванням ч.1 ст.71, ст..72 КК України та зі звільненням від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції покращив правове становище ОСОБА_7 в порівнянні з покаранням у виді громадських робіт, яке належить відбувати реально.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, а тому вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України з постановленням нового вироку відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

Що стосується розміру призначеного обвинуваченій покарання, то він прокурором не оспорюється, з чим також погоджується і колегія суддів, так як саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , тобто для досягнення мети, передбаченої статтею 50 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2015 року, щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, -ст. 75 КК України, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.71, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_7 шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду 06 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 190 КК України та остаточно визначити покарання у виді 2 роки 16 днів позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.
Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою в той самий строк з дня вручення їй копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

СУДДІ: