Справа № 464/1161/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/583/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.15ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження № 0003677 від 21.12.2015 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання три роки чотири місяці позбавлення волі. Згідно зі ст. 71 КК України ОСОБА_8 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 06 березня 2015 року, а саме, два місяці позбавлення волі, та призначено остаточне покарання три роки шість місяців позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк два роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Відносно ОСОБА_9 вирок не оскаржується.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_8 21 грудня 2015 року близько 11.00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, через отвір в огорожі проник на територію ТзОВ „Сіті Транспорт Груп, що за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 45, та в подальшому пожежною драбиною проник у приміщення кузовного цеху, після чого у трансформаторну підстанцію, яка знаходилася у кузовному цеху, звідки намагався таємно викрасти металеві конструкції з метою здачі таких до пункту прийому металобрухту, однак не вчинивши всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, був затриманий працівниками охорони вказаного підприємства.
Крім цього, ОСОБА_8 , повторно, 21 січня 2016 року близько 04.00 год., за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, через отвір в огорожі проникли на територію ТзОВ „Сіті Транспорт Груп, що за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 45, та в подальшому пожежною драбиною проникли у приміщення кузовного цеху, після чого у трансформаторну підстанцію, яка знаходилася у кузовному цеху, звідки намагалися таємно викрасти металеві конструкції з метою здачі таких до пункту прийому металобрухту, однак не вчинивши всіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, були затримані працівниками охорони вказаного підприємства.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі і згідно зі ст. 71 КК України ОСОБА_8 частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 06 березня 2015 року, а саме, один місяць позбавлення волі, та призначити остаточне покарання три роки та один місяць позбавлення волі, покликаючись на те, що при призначенні покарання судом не було враховано вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та вимоги ст. 65 КК України, а саме судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та пом`якшуючі обставини, які проявились у тому, що ОСОБА_8 після затримання сприяв розкриттю злочину, даючи покази, у вчиненому розкаявся, повністю визнав свою вину, злочин вчинив у зв`язку з тяжким матеріальнім становищем, жодної шкоди кримінальним правопорушенням не завдано, а також те, що особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу та вважає вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України повністю підтверджена матеріалами кримінального провадження та в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.

Як вбачається з вироку місцевого суду призначаючи покарання підсудному ОСОБА_8 , суд враховував ступінь тяжкості злочину, замах на який ним вчинено, щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, особу підсудного, який неодружений, жодних осіб на утриманні не має, не працює, формально позитивно характеризується за місцем проживання, має судимість і вчинив замах на злочин під час іспитового строку, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої статті КК України, оскільки його виправлення є неможливим без ізоляції від суспільства. Згідно зі ст. 71 КК України ОСОБА_8 до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 06 березня 2015 року, яким останній засуджений до одного року шести місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік (а.с. 52-54).

Санкція ч. 3 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Судом першої інстанції ОСОБА_8 за вказаною статтею призначено покарання три роки чотири місяці позбавлення волі, що наближено до мінімальної межі санкції вказаної статті.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про те, що призначаючи покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції було дотримано всіх передбачених законом вимог та обрано останньому необхідне та достатнє покарання для його виправдання та попередження вчинення нових злочинів, що належним чином було обґрунтовано у вироку місцевого суду.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки апелянт покликається на ті обставини, які вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання і підстав для призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України колегія суддів не вбачає. Доказів про вчинення ОСОБА_8 замаху на злочин у зв`язку із тяжким матеріальним становищем в матеріалах кримінального провадження немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4