Справа № 496/6033/15-к
Провадження № 1-кп/496/53/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката - ОСОБА_5
обвинуваченої - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Петропавлівка Саратського району Одеської області, не одруженої, не працюючої, раніше не судимої, мешкає за адресою: АДРЕСА_1
у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч.1 ст.318 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 12.02.2015 року, складеного та затвердженого 30.11.2015 року прокурором Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 31.07.2015 року близько 09:00 годин в ході проведення санкціонованої оперативної закупівлі рецептурних бланків та особливих речовин у гр. ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_6 маючи намір на незаконний збут рецептурних бланків, збула закупнику гр. ОСОБА_8 один рецептурний бланк особливої звітності форми № 3 (ф-3) на придбання лікарського препарату «Феназепам», який містить в собі психотропну речовину феназепам, який останній того ж дня після проведення оперативної закупівлі видав працівникам міліції.
Лікарський засіб «Феназепам» (7-бром-5-(2-хлорфеніл)-2,3дигідро-Н-1,4-бензодіазепін-2-он) таблетки №10, одна таблетка якого містить діючу речовину феназепам. Феназепам відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено і стосовно яких допускаються виключенням деяких заходів контролю списку 2 таблиці 3 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою КМУ від 06.05.2000 №770.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст. 318 КК України незаконний збут незаконно одержаних документів, які дають право на отримання психотропних речовин.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 17.08.2015 р. близько 15:30 годин, більше точний час слідством не встановлено в м. Біляївка, Одеської області, ОСОБА_6 , маючи намір на незаконний збут наркотичних засобів, збула закупнику дані якого змінено з метою забезпечення безпеки особи ОСОБА_8 , поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження приблизною вагою 55 грам.
Так, 17.08.2015 року в м. Біляївка гр. ОСОБА_8 , добровільно видав працівникам міліції поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження у вигляді макової соломи приблизною вагою 55 гр., яку придбав у гр. ОСОБА_6 .
Згідно висновку експерта від 26.08.2015 року № 1269 надана на експертизу речовина рослинного походження (насіннєві коробочки з частинами стебла) масою 49 гр., є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено маковою соломою. Маса макової соломи при перерахунку на висушену речовину становить 43,6 г.
Макова солома включена в «Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 р. і внесений до списку особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено (таблиця №1, список №1).
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 25.08.2015 близько 11:00 годин, більше точний час слідством не встановлено в м. Біляївка, Одеської області, ОСОБА_6 , маючи намір на незаконний збут наркотичних засобів, збула закупнику, дані якого змінено, з метою забезпечення безпеки особи ОСОБА_8 , лікарський препарат «Феназепам» у вигляді таблеток.
Так, 25.08.2015 року в м. Біляївка гр. ОСОБА_8 , добровільно видав працівникам міліції картонну коробку з лікарським препаратом «Феназепам», який придбав у гр. ОСОБА_6 .
Згідно висновку експерта від 25.09.2015 року № 1332 надані на експертизу 50 таблеток білого кольору, які знаходяться в картонній коробці з написом «Феназепам ІС…», містять психотропну речовину, обіг якої обмежено і стосовно якої допускаються виключення деяких заходів контролю феназепам.
Кількісний вміст феназепаму в наданих таблетках становить 0,025 г.
Феназепам (7-бром-5-(2-хлорфеніл)-2,3 дигідро-1Н-1,4-бензодіазепін-2-он) включений в «Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», який затверджено Постановою КМУ №770 від 06.05.2000 і внесений до списку психотропних речовин, обіг який обмежено і стосовно яких допускаються виключення деяких заходів контролю ( таблиця ІІІ, список №2).
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинено повторно.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 31.08.2015 близько 12:00 годин, більше точний час слідством не встановлено в м. Біляївка, Одеської області, ОСОБА_6 , маючи намір на незаконний збут наркотичних засобів, збула закупнику дані якого змінено з метою забезпечення безпеки особи ОСОБА_8 , лікарський препарат «Феназепам» у вигляді таблеток.
Так, 31.08.2015 року в м. Біляївка гр. ОСОБА_8 , добровільно видав працівникам міліції картонну коробку з лікарським препаратом «Феназепам», який придбав у гр. ОСОБА_6 .
Згідно висновку експерта від 25.09.2015 року № 1333 надані на експертизу 50 таблеток білого кольору масою 4,95 г., які знаходяться в картонній коробці з написом «Феназепам ІС…», містять психотропну речовину, обіг якої обмежено і стосовно якої допускаються виключення деяких заходів контролю феназепам. Кількісний вміст феназепаму в наданих таблетках становить 0,025 г.
Феназепам (7-бром-5-(2-хлорфеніл)-2,3 дигідро-1Н-1,4-бензодіазепін-2-он) включений в «Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», який затверджено Постановою КМУ №770 від 06.05.2000 і внесений до списку психотропних речовин, обіг який обмежено і стосовно яких допускаються виключення деяких заходів контролю ( таблиця ІІІ, список №2).
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинено повторно.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 винною себе у вчинені інкримінованих їй діянь не визнала і пояснила, що злочини, передбачені частиною 2 статті 307, частиною 1 статі 318 Кримінального Кодексу України вона не скоювала, будь-які наркотичні засоби чи психотропні речовини ніколи не зберігала та не збувала, а також не збувала документи, які дають право на отримання наркотичних засобів чи психотропних речовин, у тому числі рецепти. Також надала пояснення щодо мотивів поведінки особи під псевдонімом ОСОБА_9 та правоохоронців, а саме, що їй відоме дійсне прізвище ОСОБА_9 це ОСОБА_10 , з яким вона познайомилась у 2014 році. Саме ОСОБА_10 є Космосом, оскільки тільки він до неї неодноразово звертався з проханням допомогти придбати йому рецептурний бланк та заборонені лікарські засоби, однак вона йому відповідала, що це неможливо, оскільки існує встановлений законом порядок придбання таких засобів, а закон вона не буде порушувати. Вона ніколи не придбала, не продавала наркотичні чи психотропні речовини і ні с ким, крім ОСОБА_11 , це взагалі не обговорювала, тому впевнена що закупник є саме ОСОБА_11 . Вважає, що причиною зміни його прізвища є те, що він давав неправдиві пояснення правоохоронним органам щодо неї, обмовив її і щоб уникнути зустрічі з нею в судовому засіданні, оскільки це було б дуже не зручно йому, йому правоохоронці замінили прізвище. Вказаний чоловік після знайомства з нею в 2014 році неодноразово проявляв до неї увагу, пропонував зустрітися після робочого дня та у вихідні дні та спробував залицятися до неї, однак вона йому не відповіла взаємністю. Після останньої зі спроб запросити її ввечері на каву, коли вона йому відмовила, він дуже рознервувався, висловив незадоволення та сказав, що вона ще дуже пошкодує. Через декілька місяців, на початку 2015 року, він її зустрів після робочого дня, почав дуже чемно спілкуватись та звернувся з питанням допомоги придбати теофедрин чи рецептурний бланк на нього, за що він заплатить. Вона відповіла, що не видає рецепти і продати йому не може цей препарат, в неї його немає. Через декілька днів він знов її зустрів і знов спитав, чи не може вона йому допомогти придбати теофедрин чи рецептурний бланк на нього, або димедрол, а він оплатить. Вона йому відповіла, що це протизаконно і не може цього зробити, тобто відмовила йому. В подальшому він неодноразово звертався до неї з такими проханнями, у тому числі допомогти придбати димедрол, клафелін, феназепам, теофедрін та інші лікарські засоби, зустрічався з нею, умовляв, однак вона завжди відмовляла йому, оскільки ні рецептурних бланків ні ліків в неї не було і видати їх вона не може. Однак, він знов і знов умовляв, посилаючись на поганий стан здоров`я, і просив спитати в когось зі знайомих, чи не допоможуть йому. Також, вона тоді звернула увагу, що декілька разів він під`їхав на легкових автомобілях світлого кольору. Після чергової зустрічі з ним її затримали працівники міліції і повідомили, що вона збувала психотропні речовини, наркотичні засоби, рецептурні бланки. Вона дуже здивувалася, оскільки таких дій вона не здійснювала. Як пояснила обвинувачена, вона розуміє, що все, що скоїлось з нею, є помстою ОСОБА_12 . При цьому, особисто в неї не вилучено ні наркотичних засобів, ні психотропних речовин, ні рецептурних бланків, ні будь-яких коштів.

Докази сторони обвинувачення під час судового розгляду не досліджувались на виконання вимог ч. 2 ст. 86, ч. 2 ст. 89, ч.2 ст. 290 КПК України - у зв`язку зі встановленням судом їх очевидної недопустимості.
Прокурор вважає, що під час досудового розслідування було достатньо зібрано доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 318 КК України, посилаючись при цьому на докази, які не були досліджені в судовому засіданні.

Вислухавши сторони кримінального провадження, заслухавши показання обвинуваченої, вивчивши матеріали провадження, оцінивши та враховуючи відсутність доказів сторони обвинувачення, суд прийшов до висновку, що обвинувачена підлягає виправданню у зв`язку з відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_6 в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст.307, ч.1 ст.318 КК України, з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, стороною обвинувачення взагалі не здійснено стороні захисту відкриття будь-яких матеріалів досудового розслідування відповідно до положень ст.290 КПК України, у зв`язку з чим всі докази сторони обвинувачення, які зібрано під час досудового розслідування, ухвалою суду від 26.02.2016 року, з урахуванням вимог ст.ст.7, 17, 20, 22, 42, 86, 87, 89, 94, 290, 349 КПК України, п. 19 Постанови № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», ст.ст. 59, 62, 63 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» під час судового розгляду визнано недопустимими та не досліджувались.

Зокрема, частиною 1 ст. 290 КПК України встановлено, що визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ч.3 ст.290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді, а пунктом 9 вказаної статті КПК встановлено, що сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Частиною 12 ст. 290 КПК України прямо передбачено: якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Разом з тим, стороною обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні стороні захисту не здійснено відкриття матеріалів відповідно до положень ст. 290 КПК України і обвинуваченій не надана можливість ознайомитись з жодним доказом у кримінальному провадженні.

Частиною 2 ст. 89 КПК України визначено, що у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Таким чином, під час судового слідства буд-яких доказів, документів, протоколів процесуальних дій або висновків експертів, які б судом було можливим визнати в якості обвинувальних доказів, стороною обвинувачення не надано.

Згідно вимог ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Вимогами ст. 370 КПК України, передбачено, що судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Частинами 1, 2, 5 ст. 9 КПК України закріплено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

В статті 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що її подає.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» зазначено - вказати судам на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Виправдувальний вирок згідно ч.1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а частиною 3 зазначеної статті встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, застосовуючи наведені у вироку норми права, з урахуванням практики Верховного Суду України, Європейського суду з прав людини суд приходить до висновку про те, що не доведена вина ОСОБА_6 у вчиненні незаконного збуту незаконно одержаних документів, які дають право на отримання психотропних речовин, вчиненні незаконного зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненні незаконного зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин, вчиненого повторно, у зв`язку з чим обвинувачена ОСОБА_6 підлягає виправданню.

Таким чином, застосовуючи наведені у вироку норми матеріального, процесуального права, з урахуванням практики Верховного Суду України, Європейського суду з прав людини суд дійшов висновку, що у діях обвинуваченої відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.1 ст.318 КК України, а тому її необхідно виправдати.
Питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

При вирішенні питання про судові витрати по даним матеріалам кримінального провадження суд враховує, що відповідно до ст.15 ЗУ «Про судову експертизу», п.11 «Інструкції про порядок та розмір виплат державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів та спеціалістів», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01.07.1996 року, проведення судових експертиз по кримінальним та адміністративним справах державними спеціалізованими установами, здійснюється за рахунок коштів, що виділяються цільовим призначенням цій експертній установі з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст.368, 370, 373-374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , обвинувачену у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.318 КК України, - визнати невинуватою і виправдати, за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді застави, а після набрання вироком законної сили - заставу повернути заставодавцю: ОСОБА_13 .

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- 55 голівок маку, 3 коробки з написом «Феназепам ІС..», 1 коробку з написом «Феназепам ІС…» з 5 конвалютою по 10 таблеток, 1 коробку з написом «Феназепам ІС…» з 5 конвалютою по 10 таблеток, 1 коробку з написом «Феназепам ІС…» з 5 конвалютою по 10 таблеток знищити;

- бланки ф-3, ДВД-диски - залишити у матеріалах кримінального провадження;

- грошову купюру номіналом 100 гривень передати в дохід держави.
Судові витрати в кримінальному провадженні у вигляді вартості експертизиу розмірі 4638,24 грн. віднести за рахунок держави.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя Біляївського районного суду

Одеської області: ОСОБА_14