Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 1-387/10
Провадження № 1-в/553/1032/2016
У Х В А Л А

Іменем України

07.06.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

представника ПВК - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Полтаві заяву засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення, -

ВСТАНОВИВ:
У травні 2016 року до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення. У клопотанні засуджений вказує, що він відбув 3/4 строку покарання, працевлаштований, стягнень не має та має заохочення.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву підтримав.

Прокурор та представник ПВК № 64 у судовому засіданні заперечували щодо задоволення даної заяви засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на її безпідставність .
Суд, вислухавши думку прокурора, представника ПВК № 64, пояснення засудженого, дослідивши матеріали заяви, особової справи, приходить до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Частина 3 цієї ж статті КК України передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання визначений ч. 3 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України. Зокрема, дана норма передбачає, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно характеристики від 16 травня 2016 року засуджений ОСОБА_4 16 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі 3 рази поміщався до ДІЗО,останній раз притягувався до відповідальності 16 січня 2016 року, стягнення зняті та погашені, має 3 заохочення, безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи, оцінка ступеню виправлення: «Стає на шлях виправлення».
З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_4 16 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, останній раз 16 січня 2015 року, з них 4 раз начальником СІЗО та 6 раз начальником ПВК. На засудженого ОСОБА_4 накладались стягнення за встановлення між камерного зв`язку за зберігання заборонених предметів, за відмову від робіт по благоустрою території установи, за порушення локалізації, за невиконання команди «Підйом», за відмову прибирати спальне місце, за нетактовну поведінку з представником адміністрації установи, за зберігання хлібної закваски, за невихід на роботу, за суперечку з представником адміністрації.
Крім того, засудженим ОСОБА_4 допускав порушення режиму відбування покарання, а саме 09 липня 2010 року у засудженого виявлено колоду саморобних гральних карт (висновок по факту виготовлення та зберігання заборонених предметів від 09 липня 2010 року аркуш особової справи 115 том 1), 16 листопада 2011 року не виконав команду «Підйом» (рапорт від 16 листопада 2011 року аркуш особової справи 246 том 1), 30 листопада 2011 року самовільно залишив стрій (рапорт аркуш особової справи 4 том 2), 01 лютого 2012 року спав на робочому місці (рапорт від 01 лютого 20123 року аркуш особової справи 7 том 2), 01 грудня 2012 року допустив нетактовну поведінку з представником адміністрації (рапорт від 01 грудня 2012 року аркуш особової справи 16 том 2).
Як вбачається з резолюцій на вказаних рапортах із засудженим ОСОБА_4 проведені бесіди, дисциплінарне стягнення не накладалось.
Отже, засуджений ОСОБА_4 19 разів допустив порушення режиму відбування покарання, за які 16 раз притягався до відповідальності.
Також, з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 вбачається, що він за період відбування покарання в ПВК № 64 з 28 грудня 2010 року - тобто більше 05 років, він на виробництві установи був працевлаштований у 2011 році з вересня по жовтень місяць та отримав заробітну плату в сумі 40 грн. 02 коп., у 2012 році з березня по червень місяць та отримав заробітну плату в сумі 1159 грн. 22 коп., у 2013 році не був працевлаштований, у 2014 року працював з червня по грудень місяць та отримав заробітну плату в сумі 2207 грн. 17 коп., у 2015році не був працевлаштований, у 2016 році працевлаштований з квітня місяця. Таким чином, засуджений ОСОБА_4 за 05 років відбування покарання з 28 грудня 2010 року по 07 червня 2016 року (день розгляду справи) працював незначний період часу. Даних про те, що засуджений ОСОБА_4 у вказаний період часу за станом здоров`я не міг працювати, судом не встановлено, натомість наявні в особовій справі дані свідчать про те, що він був працездатним за станом здоров`я.

Жодних доказів на підтвердження того, що засуджений звертався до адміністрації виправної колонії з заявами про працевлаштування протягом періоду відбування покарання з 2010 року, не здобуто, даних про неможливість його працевлаштування через відсутність вільних робочих місць, тобто з об`єктивних, незалежних від засудженого причин, не встановлено, тоді як в абз. 2 ч. 1 ст. 118 КВК України встановлено обов`язок адміністрації створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

Те, що засуджений брав участь у роботах по благоустрою установи виконання покарань, на переконання суду, не може стати безумовною підставою для застосування положень ст. 81 КК України, оскільки виходячи з положень ч. 3 ст. 107 КВК України виконання цих робіт є обов`язком засудженого.

За період відбування покарання в ПВК № 64, тобто за час протягом більше 05 років, засуджений ОСОБА_4 лише 3 разів був заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці, зокрема, 06 липня 2012 року, 20 серпня 2013 року та 01 жовтня 2014 року.

Отже, аналізуючи поведінку засудженого ОСОБА_4 протягом усього періоду відбування покарання, враховуючи кількість і характер дисциплінарних стягнень, беручи до уваги, що він незначний проміжок часу працював на виробництві установи, має ступень виправлення «Стає на шлях виправлення», суд приходить до висновку, що таку поведінку засудженого сумлінною визнати не можна, наявність такої кількості порушень режиму відбування покарання свідчить про те, що засуджених не довів своє виправлення, тому заява засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення.

На ухвалу протягом семи діб з моменту її проголошення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду. Копія ухвали негайно після її проголошення вручається засудженому та прокурору.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1