Ухвала іменем україни

18 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000744 за касаційними скаргами прокурора Кіровоградської області та захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 31 жовтня 2007 року за ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі, звільненого 19 липня 2014 року по відбуттю строку покарання,

в с т а н о в и л а:

вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2015 року визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки 5 місяців.

Покладено обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2015 року вирок районного суду скасовано в частині призначеного засудженому покарання.

Визнано винуватим ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку апеляційного суду, призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на те, що судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону. В суді апеляційної інстанції прокурором ставилося питання про неправильне застосування кримінального закону, невірну кваліфікацію дій ОСОБА_7 , оскільки органом досудового розслідування засудженому пред`являлося обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України з кваліфікуючою ознакою вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб. Суд апеляційної інстанції не спростував доводи скарги прокурора щодо відсутності вказаної кваліфікуючої ознаки та не навів відповідних мотивів у своєму рішенні. Вирок апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
У касаційній скарзі захисник ставить питання про зміну вироку апеляційного суду та застосування ст. 75 КК України. Вважає, судом не взято до уваги всіх обставин, які дають можливість призначити покарання засудженому без ізоляції від суспільства. Зокрема, ОСОБА_7 повністю визнав вину. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено. Завдана шкода від злочину є незначною, добровільно відшкодована засудженим.
ОСОБА_7 засуджено за те, що він 16 грудня 2014 року, за попередньою змовою з особою, кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження, проникли до погребу ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 , звідки викрали продукти харчування на загальну суму 405 грн.
29 січня 2015 року ОСОБА_7 повторно із приміщення літньої кухні ОСОБА_9 у АДРЕСА_3 , викрав продукти харчування на суму 130 грн.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав скаргу прокурора та вважав, що вона підлягає задоволенню, при цьому, заперечив доводи скарги захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши зміст касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, вчинене шляхом проникнення в інше приміщення за встановлених судом фактичних обставин, ґрунтується на сукупності доказів, здобутих та оцінених судом відповідно до вимог КПК України.

Злочинні дії винного правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи касаційної скарги прокурора про неврахування судом апеляційної інстанції кваліфікуючої ознаки, вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, не відповідають матеріалам справи.

Зокрема, як убачається з вироку апеляційного суду, у фабулі обвинувачення, визнаного судом доведеним, викладено обставини вчиненого злочину ОСОБА_7 та зазначено, що злочин він вчинив за попередньою змовою з іншою особою, кримінальне провадження щодо котрої виділене в окреме провадження.

З цього слідує, що судом враховано при кваліфікації дій обвинуваченого наведену кваліфікуючу ознаку, з урахуванням чого призначено покарання ОСОБА_7 .

Обставина, що при остаточній кваліфікації злочину за ч. 3 ст. 185 КК України суд не послався на названу кваліфікуючу ознаку, не є істотним порушенням вимог закону та не порушує положень ст. 413 КПК України, відповідно до яких, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність є незастосування судом такого закону, який підлягає застосуванню.

При кваліфікації злочину кримінальний закон судом застосовано правильно.

В цілому зміст вироку суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з наведеним доводи касаційної скарги прокурора задоволенню не підлягають.

Необґрунтованими вважає суд касаційної інстанції і твердження скарги захисника про неправильне застосування судом кримінального закону, що потягло суворість призначеного засудженому покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись названими вимогами, суд призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції закону у мінімальному розмірі 3 роки позбавлення волі.

При цьому суд врахував, що засуджений вчинив тяжкі злочини, його характеризуючи дані, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Одночасно суд взяв до уваги ту обставину, що засуджений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, після звільнення з місць позбавлення волі висновків для себе не зробив, маючи не зняті та непогашені судимості, повторно вчинив корисливі злочини.

Крім того, апеляційним судом враховано, що ОСОБА_7 до апеляційного суду не з`являвся без поважних причин, внаслідок чого був оголошений у розшук, що дає додаткові підстави вважати, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи тяжкість вчинених злочинів, дані про особу засудженого суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі яке належить відбувати реально.

Підстави для застосування до засудженого ст. 75 КК України у матеріалах справи відсутні, з чим обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції при постановленні свого вироку.

Законних підстав вважати призначене засудженому покарання несправедливим внаслідок його суворості, як того вимагає ст. 414 КПК України у касаційного суду немає, тому у задоволенні касаційної скарги захиснику належить відмовити.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Доводи касаційних скарг і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення інших вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень.

Керуючись ст.ст. 433-436 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_10