Справа № 314/1879/15-к
Провадження № 1-кп/314/21/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження № 0001973 та № 0000379 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта неповна середня, офіційно не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 04 серпня 1988 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

2) 19 квітня 1989 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 17 липня 1993 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

4) 17 вересня 1997 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

5) 24 грудня 1999 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 143, ч. 2, ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 5 років позбавлення волі;

6) 25 червня 2007 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року 5 місяців 3 днів позбавлення волі;

7) 02 липня 2008 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2010 року на підставі ст. 82 КК України не відбута частина покарання, яка складає 1 рік 9 місяців 27 днів, замінена виправними роботами на той же строк з відрахуванням 20 % заробітку в доход держави,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
25 січня 2016 року в обідній час доби ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в будинку своєї знайомої ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у приміщенні житлової кімнати, звідки таємно викрав мобільний телефон марки «Fly-DS-106» в корпусі чорного кольору, вартістю 250 грн., в якому знаходилась СІМ-картка мобільного оператора ПрАТ «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілої не має. Поклавши вказаний мобільний телефон до правої кишені своєї куртки, ОСОБА_3 попрямував у коридор, звідки таємно викрав велосипед марки «Україна» з металевою рамою синього кольору, вартістю 1200 грн., на якому і покинув місце злочину.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1450 грн.

Крім того, ОСОБА_3 , маючи умисел на ухилення від відбування виправних робіт, будучи засудженим 02 липня 2008 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі та звільненим з місць позбавлення на підставі постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2010 року у зв`язку із заміною не відбутої частини покарання, яка складає 1 рік 9 місяців 27 днів, виправними роботами на той же строк з відрахуванням 20 % заробітку в доход держави, ознайомившись 24 січня 2011 року під розписку з порядком та умовами відбування призначеного покарання, постановою про призначення днів явки на реєстрацію (1-й понеділок кожного місяця) до кримінально-виконавчої інспекції, діючи умисно, незважаючи на неодноразові виклики та офіційні попередження Жовтневого та Вільнянського МВ КВІ, ухилявся від відбування покарання у вигляді виправних робіт, яке виразилося в тому, що він, звільнившись з ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, у подальшому не працевлаштувався, після постановки на облік Вільнянського районного центру зайнятості, як безробітного, не відвідував центр зайнятості без поважних причин, у зв`язку з чим з 25 січня 2014 року реєстрація була припинена, у подальшому не працевлаштовувався, в центрі зайнятості на обліку не перебував, хоча мав таку можливість, а з 14 листопада 2014 року перестав з`являтися на реєстрацію до Вільнянського МВ КВІ, про свої ускладнення не повідомляв. З призначених 1 року 9 місяців 27 днів виправних робіт ОСОБА_3 фактично відбув 9 місяців 28 днів, з яких 24 днів зараховано до строку відбутого покарання постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2010 року, 2 місяці 14 дні у ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» при Комунарському РП КВІ та 6 місяців 20 днів шляхом перебування на обліку в центрі зайнятості, на теперішній час не відбутими залишаються 11 місяців 29 днів виправних робіт. Тим самим ОСОБА_3 умисно ухиляється від відбування призначеного йому покарання у вигляді виправних робіт.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав частково, зазначивши, що повністю визнає свою вину при обставинах, викладених в обвинуваченні, щодо крадіжки майна потерпілої ОСОБА_7 , не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що у січні 2016 року був у неї в гостях, після сварки вирішив покинути приміщення будинку, виходячи забрав мобільний телефон та велосипед, які належали потерпілій. У вчиненому щиро розкаявся. За епізодом ухилення від відбування покарання у вигляді виправних робіт ОСОБА_3 вину визнав частково, підтвердив, що був засуджений Вільнянським районним судом Запорізької області до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2010 року не відбута частина покарання замінена на виправні роботи, приступив до відбування покарання, однак у подальшому через конфлікт з керівництвом був звільнений з роботи, іншої роботи не зміг знайти, тому не відбув покарання у повному обсязі. Вважає, що в його діях відсутній умисел на ухилення від покарання.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується у повному обсязі дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який у судовому засіданні пояснив, що обіймає посаду начальника Вільнянського МВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області. 06 липня 2012 року до відділу на виконання з Жовтневого МВ КВІ надійшли матеріали справи відносно ОСОБА_3 , який засуджений до покарання у вигляді виправних робіт, з яких встановлено, що з призначених 1 року 9 місяців 27 днів виправних робіт ОСОБА_3 відбув 2 місяці 14 днів у ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» при Комунарському РП КВІ, ще 24 дні йому зараховано до строку відбутого покарання постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2010 року. З 12 липня 2012 року засуджений ОСОБА_3 за викликами до інспекції не з`являвся у зв`язку з чим 13 грудня 2012 року оголошений у розшук. Після появи в кримінально-виконавчій інспекції 28 березня 2013 року ОСОБА_3 під розписку був ознайомлений з порядком та умовами відбування призначеного покарання, постановою про призначення днів явки на реєстрацію та отримав направлення до центру зайнятості для працевлаштування. У подальшому ОСОБА_3 був постановлений на облік Вільнянського районного центру зайнятості, як безробітний, однак з 25 січня 2014 року реєстрація припинена у зв`язку з невідвідуванням останнім центру зайнятості без поважних причин протягом 30 робочих днів. Після цього ОСОБА_3 не працевлаштовувався, в центрі зайнятості на обліку не перебував, з 14 листопада 2014 року перестав з`являтися на реєстрацію до Вільнянського МВ КВІ, про свої ускладнення не повідомляв. На теперішній час не відбутими залишаються 11 місяців 29 днів виправних робіт;

- вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 липня 2008 року (т. 1 а.с. 118-121), яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2010 року (т. 1 а.с. 122), якою на підставі ст. 82 КК України не відбута ОСОБА_3 частина покарання, яка складає 1 рік 9 місяців 27 днів, замінена виправними роботами на той же строк з відрахуванням 20 % заробітку в доход держави;

- довідкою про звільнення (т. 1 а.с. 123), згідно з якою ОСОБА_3 29 жовтня 2010 року звільнений з Кам`янської виправної колонії № 101 у зв`язку із заміною не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт;

- підпискою, наданою ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 125), відповідно до якої обвинувачений був зобов`язаний після прибуття до місця проживання з`явитися до органу виконання покарань, що не пов`язані з позбавлення волі, та органу внутрішніх справ за місцем проживання;

- викликами Комунарського районного підрозділу Жовтневого МВ КВІ для ознайомлення з порядком та умовами відбування призначеного ОСОБА_3 покарання у вигляді виправних робіт (т. 1 а.с. 126-127);

- постановами про здійснення приводу засудженого від 21 грудня 2010 року, від 06 січня 2011 року та від 19 січня 2011 року (т. 1 а.с. 128-130);

- підпискою, наданою ОСОБА_3 24 січня 2011 року, (т. 1 а.с. 131), згідно з якою останній ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений, що в разі ухилення від відбування покарання може бути притягнутий до кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 389 КК України;

- постановою про встановлення днів явки на реєстрацію від 24 січня 2011 року (т. 1 а.с. 133), відповідно до якої ОСОБА_3 зобов`язаний з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції та йому призначений день явки - 1-й понеділок кожного місяця. З даною постановою ОСОБА_3 ознайомлений під розписку 24 січня 2011 року;

- листком реєстрації (т. 1 а.с. 134), за яким ОСОБА_3 з 04 липня 2011 року до 05 червня 2012 року не з`явився на реєстрацію до Комунарського районного підрозділу Жовтневого МВ КВІ;

- повідомленням ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» про прийняття вироку до виконання (т. 1 а.с. 136-137);

- наказом ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» від 09 червня 2011 року про звільнення ОСОБА_3 з 09 червня 2011 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул (т. 1 а.с. 138);

- викликами Жовтневого МВ КВІ для надання пояснень щодо ухилення від відбування покарання вигляді виправних робіт (т. 1 а.с. 139);

- постановами про здійснення приводу засудженого від 15 липня 2011 року, від 01 серпня 2011 року, від 18 серпня 2011 року, від 12 вересня 2011 року, від 19 жовтня 2011 року, від 02 листопада 2011 року, від 27 грудня 2011 року та від 26 березня 2012 року (т. 1 а.с. 140-147);

- письмовим попередженням, оголошеним ОСОБА_3 19 червня 2012 року, про те, що в разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України (т. 1 а.с. 151);

- викликом Вільнянського МВ КВІ для постановки на облік (т. 1 а.с. 152);

- постановами про здійснення приводу засудженого від 13 липня 2012 року, від 13 серпня 2012 року та від 10 вересня 2012 року (т. 1 а.с. 153-155);

- постановою про заведення розшукової справи від 13 грудня 2012 року (т. 1 а.с. 156);

- письмовим попередженням, оголошеним ОСОБА_3 28 березня 2013 року, про те, що в разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України (т. 1 а.с. 158);

- постановою про встановлення днів явки на реєстрацію від 28 березня 2013 року (т. 1 а.с. 159), відповідно до якої ОСОБА_3 зобов`язаний з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції та йому призначені дні явки - 2-а і 3-я п`ятниця кожного місяця. З даною постановою ОСОБА_3 ознайомлений під розписку 28 березня 2013 року;

- листком реєстрації (т. 1 а.с. 160-161), за яким ОСОБА_3 з 14 листопада 2014 року не з`явився на реєстрацію до Вільнянського МВ КВІ;

- листом Вільнянського районного центру зайнятості від 18 березня 2014 року (т. 1 а.с. 162), згідно з яким ОСОБА_3 перебував на обліку як безробітний, з 25 січня 2014 року реєстрація припинена у зв`язку з невідвідуванням центру зайнятості без поважних причин протягом 30 робочих днів;

- розпискою ОСОБА_3 від 28 березня 2013 року (т. 1 а.с. 163), згідно з якою останній отримав направлення до центру зайнятості для працевлаштування, про наслідки працевлаштування він зобов`язаний повідомити кримінально-виконавчу інспекції до 12 квітня 2013 року;

- письмовим попередженням, оголошеним ОСОБА_3 24 жовтня 2014 року, про те, що в разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України (т. 1 а.с. 170);

- розпискою ОСОБА_3 від 24 жовтня 2014 року (т. 1 а.с. 171), згідно з якою останній отримав направлення до центру зайнятості для працевлаштування, про наслідки працевлаштування він зобов`язаний повідомити кримінально-виконавчу інспекції до 03 листопада 2014 року;

- викликами Вільнянського МВ КВІ для надання пояснень щодо ухилення від відбування покарання вигляді виправних робіт (т. 1 а.с. 172-173);

- листом Вільнянської центральної районної комунальної лікарні від 09 грудня 2014 року (т. 1 а.с. 177), згідно з яким ОСОБА_3 з липня 2014 року амбулаторне, стаціонарне лікування не проходив, за медичною допомогою не звертався;

- обліковими картками (т. 1 а.с. 175-176) та довідкою Вільнянського МВ КВІ (т. 1 а.с. 180), згідно з якими із призначених ОСОБА_3 1 року 9 місяців 27 днів виправних робіт останній відбув 9 місяців 28 днів, з яких 24 дні зараховано до строку відбутого покарання постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2010 року, 2 місяці 14 днів у ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» при Комунарському РП КВІ та 6 місяців 20 днів шляхом перебування на обліку в центрі зайнятості, до відбуття залишилось 11 місяців 29 днів в календарному обчисленні.

Проаналізувавши всі досліджені в судовому засіданні докази у сукупності, суд дійшов висновку про те, що вони логічні, послідовні, за своїм змістом не містять протиріч, на їх підставі судом встановлені та перевірені обставини, які в силу ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Підстав сумніватись в їх достовірності суд не встановив.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 за епізодом ухилення від відбування покарання у вигляді виправних робіт винним себе визнав частково, підтвердивши при цьому факт того, що був засуджений до даного виду покарання, ознайомлений у кримінально-виконавчій інспекції з порядком та умовами відбування покарання, приступив до виконання, однак у подальшому не виходив на роботу, не з`являвся до центру зайнятості та за викликами до кримінально-виконавчої інспекції, до теперішнього часу виправні роботи не відпрацював. Доводи ОСОБА_3 про відсутність у нього умислу на ухилення від відбування покарання у вигляді виправних робіт, спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а також самою поведінкою обвинуваченого під час відбування покарання, його ставленням до виконання виправних робіт.

Таким чином, не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 суд розцінює як обраний ним спосіб захисту.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, а також за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування виправних робіт особою, засудженою до цього виду покарання.

При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно зі ст. 12 КК України, вчинені ОСОБА_3 злочини відносяться до категорії злочинів середньої та невеликої тяжкості.

Щодо особи винного, суд враховує, що обвинувачений раніше судимий, місцем проживання характеризується позитивно, має ряд тяжких хронічних захворювань, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не виявлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд прийшов до висновку щодо доцільності призначення ОСОБА_3 покарання у межах санкції статей, за якими кваліфіковані дії обвинуваченого, у вигляді позбавлення волі, однак на мінімальний строк. При цьому суд, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, вважає, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 раніше судимий 02 липня 2008 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2010 року на підставі ст. 82 КК України не відбута частина покарання, яка складає 1 рік 9 місяців 27 днів, замінена виправними роботами на той же строк з відрахуванням 20 % заробітку в доход держави. Інкриміновані йому злочини ОСОБА_3 вчинив після ухвалення Вільнянським районним судом Запорізької області вироку і до повного відбуття покарання, тому суд вважає за необхідне застосувати відносно нього ст.ст. 71, 72 КК України і до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

При призначенні покарання суд також враховує вимоги Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, яким викладено у новій редакції ч. 5 ст. 72 КК України, зокрема, зазначено, що строк попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, зараховується судом із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду ухвалою суду від 16 березня 2016 року (т. 1 а.с. 101-104) ОСОБА_3 , який покладених на нього обов`язків не виконав, покинув житло, яке йому заборонено залишати в рамках дотримання умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не повідомивши про своє місце перебування суд, чим порушив умови запобіжного заходу та покладені на нього на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки, тобто ухилився від суду, змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою. На підставі вказаної ухвали обвинувачений 16 березня 2016 року був затриманий (т. 1 а.с. 108-109) і до теперішнього часу тримається під вартою. У зв`язку з викладеним, зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 72 КК України, цей строк має бути зарахований у строк покаранняіз розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов підтверджений матеріалами кримінального провадження, визнаний обвинуваченим ОСОБА_3 у повному обсязі, а тому підлягає задоволенню.

Судові витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді 1 місяця арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання, не відбутого за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 липня 2008 року, у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

У строк покарання, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати строк попереднього ув`язнення з 16 березня 2016 року до 09 листопада 2016 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК УкраїниОСОБА_3 звільнити від відбування покарання за цим вироком у зв`язку з фактичним відбуттям строку покарання.

Звільнити ОСОБА_3 з-під варти в залі суду негайно.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, 1450 гривень (одна тисяча чотириста п`ятдесят гривень).

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя: ОСОБА_1

09.11.2016

09.11.2016