Справа № 554/1945/16-к
ВИРОК

Іменем України

Дата документу 03.11.2016

03 листопада 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні, матеріали кримінального провадження №0000485 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.10.2015 року Октябрським районним судом м. Полтава за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України

в с т а н о в и в:
11.02.2016 року близько 19 години 20 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, відкрито заволодів мобільним телефоном «Nокіа 306» ІМЕI НОМЕР_1 , вартістю 420 гривень, що належить потерпілій ОСОБА_6 , завдавши їй матеріальної шкоди на вказану суму. В подальшому, ОСОБА_4 мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд, залишивши його під грошову заставу в сумі 300 гривень в ломбарді «Скарбниця».
Допитаний у суді ОСОБА_4 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав частково та пояснив, що він проживав разом із матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 , та переїхав до неї наприкінці 2015 року. До цього часу він приблизно півроку проживав у товариша. Перед цим його батьки проживали за адресою: АДРЕСА_3 , та потім посварились, і обвинувачений залишився жити з батьком, а мати переїхала в кім.621.

09.02.2016 року, потерпіла ОСОБА_6 поїхала в село. Напередодні ввечері він попросив її дати ключі від кімнати, бо у нього своїх не було, оскільки вони йому не потрібні. Вона дала йому ключі, і ОСОБА_4 пішов гуляти, та повернувся вже вранці, коли матері не було вдома. Так як обвинуваченому були потрібні гроші в сумі близько 250 гривень на власні потреби, спочатку він хотів позичити у знайомих, втім всі йому відмовили. Тому, він вирішив взяти належний йому телевізор зі своєї кімнати та закласти його до ломбарду, бо знав, що у потерпілої також не було грошей, щоб йому позичити. Вказаний телевізор він купив приблизно 6 років тому за власні кошти, які заробляв на будівництві, яке проходило на вул.Б.Хмельницького у м.Полтаві. Там він працював неофіційно, бо був ще неповнолітнім. На той час у кімнаті батьків був свій телевізор, та йому захотілося купити телевізор, щоб поставити в себе в кімнаті окремо. Телевізор обвинувачений купив по об`яві в газеті за 650 гривень. Цю інформацію може підтвердити свідок на ім`я ОСОБА_7 , з яким він їздив купувати телевізор.

11.02.2016 року він попросив у потерпілої грошей. Після того, як вона сказала, що в неї їх немає, обвинувачений попросив у неї її мобільний телефон марки «Нокіа», щоб закласти його до ломбарду. ОСОБА_6 не дозволила йому цього зробити. Потім обвинувачений попросив дати йому телефон, щоб подзвонити. Вона дозволила взяти телефон. Зробивши декілька дзвінків, ОСОБА_4 поклав мобільний телефон на стіл, і знову почав просити у матері гроші. Коли вона знову відмовила, він не витримав, схопив телефон зі столу без дозволу, і заклав його до ломбарду.

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що 09.02.2016 року вона зібралася їхати до своєї бабусі в село Новосанжарського району Полтавської області. Напередодні звечора, обвинувачений взяв у неї ключі від кімнати, оскільки вона йому не довіряла ключів, бо він до цього викрадав побутову техніку з дому та закладав її до ломбарду. Повертаючись від бабусі, потерпіла зателефонувала ОСОБА_4 і попросила зустрітити її. Він погодився, допоміг ОСОБА_6 донести до квартири сумки, і не заходячи додому, обвинувачений пояснив, що йому треба у справах і пішов. Потерпіла зайшла до квартири і побачила, що немає телевізора на своєму місці. Вона подзвонила до ОСОБА_4 , однак він слухавку не брав. Не отримавши жодної відповіді від сина, потерпіла викликала поліцію. Вказаний телевізор придбав ОСОБА_4 , однак гроші на його придбання давала потерпіла, оскільки обвинувачений ніде не працював, та коштів на нього не мав. В подальшому, вказаний телевізор ОСОБА_6 викупила з ломбарду. 11.02.2016 року ОСОБА_4 прийшов додому, та почав просити у потерпілої грошові кошти, при цьому, якийсь хлопець чекав обвинуваченого в коридорі. Після того, як ОСОБА_6 відмовилася дати обвинуваченому гроші, він сказав, що візьме її мобільний телефон, щоб закласти до ломбарду, бо йому потрібні гроші. Вона просила його цього не робити, оскільки їй потрібен мобільний телефон. Потім обвинувачений попросив телефон потерпілої, щоб подзвонити. Здійснивши декілька телефонних дзвінків, ОСОБА_4 взяв мобільний телефон потерпілої, і вийшов з квартири, підперши двері, щоб остання не змогла вийти. Коли ОСОБА_6 вийшла з квартири, звернулася до полії та написала заяву про вчинення злочину. Після цього, свій мобільний телефон потерпіла викупила з ломбарду.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що зі слів дружини, ОСОБА_6 , йому відомо, що обвинувачений викрав з дому телевізор. Коли вона виявила крадіжку, його вдома не було. Вказаний телевізор придбавала потерпіла. Вона дала ОСОБА_4 необхідну суму грошей та він за них купив цей телевізор. Обвинувачений ніде не працював та грошей не мав. Після вчинення злочину, вказаний телевізор потерпіла викупила з ломбарду. Також, зі слів дружини, свідку відомо, що ОСОБА_4 прийшов додому та почав вимагати у неї гроші, а коли вона їх йому не дала, обвинувачений взяв її мобільний телефон та заклав його до ломбарду. Мобільний телефон придбавала потерпіла, та потім викупила його з ломбарду.

Не зважаючи на невизнання своєї вини, вина ОСОБА_4 у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами:

-даними протоколу огляду місця події від 12.02.2016 року, відповідно до якого оглянуто договір №721-16006613 від 10.02.2016 року ПТ «Ломбард «Скарбниця», який ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції. Згідно з договором ОСОБА_9 отримав грошову позику в сумі 300 гривень під заставу мобільного телефону «Nокіа 306» ІМЕI НОМЕР_1 (а.с. 100-101);

-договором №721-16006613 від 10.02.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_9 уклав договір фінансового кредиту із ПТ «Ломбард «Скарбниця», на суму 300 гривень під заставу під заставу мобільного телефону «Nокіа 306» ІМЕI НОМЕР_1 (а.с. 102);

-копією гарантійного талону, відповідно до якого ОСОБА_6 27.06.2013 року за 847 гривень придбала мобільний телефон «Nокіа 306» ІМЕI НОМЕР_1 (а.с. 103);

-даними висновку експерта №1702/6 від 17.02.2016 року відповідно до якого вартість мобільного телефону «Nокіа 306» ІМЕI НОМЕР_1 становить 420 гривень (а.с. 104-119).

Аналізуючи та оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо його непричетності до відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 , суд оцінює їх критично та вважає обраною позицією захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене ним діяння, оскільки вони спростовуються доказами, перевіреними в ході судового розгляду та показаннями потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , які є стабільними та об`єктивними, узгоджуються між собою та іншими доказами у справі і відповідають фактичним обставинам. Підстав ставити їх під сумнів у суду не вбачається.

Суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним допитувати в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки фактичні обставини, які можуть підтвердити вказані свідки, а саме передачу в ломбард телевізору марки «PANASONIC ТС -21S80R2» серійний номер НОМЕР_2 та мобільного телефону «Nокіа 306» ІМЕI НОМЕР_1 за обставин наведених вище не оспорюється ніким із учасників процесу.

Допитати в судовому засіданні свідка захисту ОСОБА_11 не представилось можливим, оскільки на неодноразові виклики суду вказаний свідок в судові засідання не з`явився та стороною захисту його присутність забезпечена не була.

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 , також обвинувачувався в тому, що він 09.02.2016 року близько 14 години 00 хвилин, перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, шляхом вільного доступу, викрав телевізор марки «PANASONIC ТС -21S80R2» серійний номер MJ066 1354, вартістю 765 гривень, який належить ОСОБА_6 , чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану суму. Викраденим телевізором ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, залишивши його під грошову заставу в сумі 250 гривень в ломбарді «Діамантовий Дім».
З досліджених матеріалів справи вбачається, що органами досудового розслідування не зібрано достатньо доказів винуватості ОСОБА_4 вчиненні крадіжки телевізора «PANASONIC ТС -21S80R2».

Так, в ході досудового розслідування не встановлено ким, коли, за які кошти був придбаний телевізор «PANASONIC ТС -21S80R2». Потерпілою не спростовується той факт, що вказаний телевізор придбавався саме обвинуваченим ОСОБА_4 , однак за її кошти. Сам же обвинувачений стверджує, що придбавав вказаний телевізор за власні кошти. Будь-які документи на телевізор відсутні. Крім того, суд враховує, що зазначеним телевізором користувався обвинувачений і він знаходився у кімнаті в якій мешкав ОСОБА_4 . Таким чином, в ході судового розгляду не встановлено, що власником телевізору «PANASONIC ТС -21S80R2» була саме потерпіла ОСОБА_6 .

У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України, п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Дослідивши надані прокурором докази, суд приходить до висновку про відсутність достатніх доказів для встановлення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення телевізору «PANASONIC ТС -21S80R2».

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При призначенні покарання, суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, у відповідності до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та положення ч.1 ст.65 КК України, згідно з яким суд призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає покарання за даний злочин, враховуючи не лише ступінь тяжкості злочину, а й особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини справи, корисливий мотив злочину, ступінь вини обвинуваченого, його особу, який неодружений, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері з приводу розладів особистості та поведінки органічного ґенезу, раніше судимий, має не погашену і не зняту судимість, новий злочин, вчинив в період іспитового строку, що свідчить про його явне небажання припинити вчинювати кримінальні правопорушення та стати на шлях виправлення.

Згідно з актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи №98 від 26.02.2016 року ОСОБА_4 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством не страждав, а виявляв ознаки розладу особистості органічного походження комбінованого генезу. На даний час ОСОБА_4 будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством не страждає. Наявні у нього інтелектуально-мнестичні та емоційно-вольові порушення не позбавляли його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час під дію ст.ст. 19, 20 КК України не підпадає. Потребує лікування з приводу синдрому залежності внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин (полінаркоманія) (т. 1 а.с. 224-232).

Обставин, що в силу ст. 66 КК України пом`якшують покарання не встановлено.

Обставин, що в силу ст. 67 КК України обтяжують покарання також не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в середній межі санкції статті.

Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин за цим вироком, маючи невідбуте покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26.10.2015 року, а тому покарання йому має бути призначене з урахуванням правил, передбачених ст. 71 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Таким чином, підлягає зарахуванню у строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_4 , а саме перебування в Полтавській установі виконання покарань у зв`язку з необхідністю його участі у цьому кримінальному провадженні до моменту набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений. Судові витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_4 призначається покарання у виді позбавлення волі, яке йому належить відбувати реально, з метою виконання вироку та попередження ризиків ухилення від відбування покарання чи продовження вчинення кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винним за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26.10.2015 року, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

За ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_4 виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення.
Початок строку відбуття покарання рахувати з 03.11.2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання за цим вироком зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 19.02.2016 року до вступу вироку в законну силу, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити до вступу вироку в законну силу.

Речові докази:

- телевізор марки «PANASONIC ТС -21S80R2» серійний номер НОМЕР_2 , мобільний телефон «Nокіа 306» ІМЕI НОМЕР_1 , які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 повернути їй же;

- документи, які долучені до матеріалів кримінального провадження зберігати у ньому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави протягом 30 діб з моменту його проголошення.

СуддяОСОБА_1