АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
РУ ГУМВС захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005059, за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України
в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.
ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.
ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнані винуватими у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 186 КК України.
Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.
ОСОБА_8 у невстановлені місці та час, з метою організації вчинення умисного кримінального правопорушення з корисливих мотивів, а саме відкритого заволодіння чужим майном під приводом купівлі іноземної валюти, зловживаючи довірою потерпілого, вступив в злочинну змову з ОСОБА_10 та неповнолітнім ОСОБА_9 .
Реалізуючи свої злочинні наміри, вищевказані особи заздалегідь розподілили між собою функції, згідно яких кожен зі співучасників виконував завчасно сплановану роль, а саме неповнолітній ОСОБА_9 , з метою пошуку потенційного покупця, повинен був за допомогою мережі Інтернет розмістити на одному із сайтів оголошення про продаж іноземної валюти в доларах США, за ціною значно дешевшою від курсу Національного банку України, вказавши контактний номер мобільного телефону, за допомогою якого в подальшому вони тримали зв`язок із потерпілим. Потім ОСОБА_8 у телефонній розмові мав домовитись із покупцем про місце зустрічі в малолюдному місці, де вже спільно із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , застосувавши насильство та погрози, відкрито заволодіти грошовими коштами, які потерпілий приніс для купівлі іноземної валюти.
Так, у невстановленому місці та у невстановлений час ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_9 , з метою подальшого їх не викриття, придбали стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «МТС», абонентський номер НОМЕР_1 , який 21 травня 2015 року, перебуваючи в комп`ютерному клубі, що на площі Бессарабській в м. Києві, неповнолітній ОСОБА_9 закріпив на Інтернет сайті «finance.і.uа» за оголошенням про продаж іноземної валюти на загальну суму 6 000 доларів США, вартістю 21,7 грн. за 1 долар США.
В подальшому на вищевказаний номер мобільного телефону зателефонував ОСОБА_6 , якому в ході телефонної розмови ОСОБА_8 для придбання іноземної валюти запропонував зустрітися на території "Експоцентру України", що розташований за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова 1, на що ОСОБА_6 погодився.
21 травня 2015 року, приблизно о 15 год. 24 хв., ОСОБА_6 прибув до центрального входу "Експоцентру України", що за адресою м. Київ, проспект Академіка Глушкова 1, де його зустрів ОСОБА_8 , який, реалізуючи спільний злочинний план, провів першого до корпусу №16, що на території «Експоцентру України», де в той час знаходилися ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_9 . Одночасно, переслідуючи злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном та протиправне обернення його у свою власність, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , маючи на меті скористатись тим, що їх дії будуть несподіваними для потерпілого та непомітними для інших осіб, скоротили відстань до ОСОБА_6 , та будучи позаду нього, взяли за обидві руки, викрутили їх позаду тулуба і повалили його на землю, чим подолали волю потерпілого до опору.

Після цього неповнолітній ОСОБА_9 , маючи на меті остаточно подолати волю потерпілого до опору, сів зверху на нього та почав погрожувати застосуванням фізичного насильства, а ОСОБА_8 , скориставшись тим, що потерпілий на землі, діючи протиправно, умисно, з корисливих мотивів, свідомо нехтуючи присутністю особи, яка володіє майном та інших осіб, скоротив відстань до ОСОБА_6 , та наніс декілька ударів кулаком своєї руки в праву частину обличчя потерпілого. При цьому, викрутив його праву руку та відкрито викрав сумку чорного кольору ізшкірозамінника, в якій знаходилися грошові кошти у сумі 66 000 грн. та 800 доларів США, що в еквіваленті до курсу Національного банку України (який станом на 21 травня 2015 року складав 20, 812 гривень за один долар США) становило 16 650 грн. 08 коп., гаманець коричневого кольору вартістю 250 грн., телефон марки "LD" моделі «L65 Dual» в корпусі типу «моноблок-сенсор» чорного кольору, вартість якого станом на 28 лютого 2015 року становила 2545 грн. 75 коп., всередині якого знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку "Life", абонентський номер НОМЕР_2 вартістю 25 грн. 00 коп., на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 20 грн. 00 коп.
Потім, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_9 з місця скоєного ними кримінального правопорушення зникли та розпорядилися чужим майном на свій власний розсуд, завдавши ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 85 490 грн. 83 коп.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи призначене обвинуваченим покарання, просив вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, та збільшити суму стягнення на його користь з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди з 10000,00 грн. до 20000,00 грн. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги потерпілий зазначав, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову не врахував, що обвинувачені під час судового розгляду судом першої інстанції у судовому засіданні 15 грудня 2015 року визнали цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 гривень, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, посилання суду на матеріальний стан обвинувачених під час вирішення цивільного позову є безпідставним, оскільки обвинувачені визнали цивільний позов у повному обсязі.
Від обвинуваченого ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , у яких він зазначав, що у апеляційній скарзі потерпілого не наведено підстав для скасування або зміни судового рішення, та не зазначено, у зв`язку з чим апелянт вважає, що в частині вирішення цивільного позову суд допустив неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження чи істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому, потерпілий не навів доказів завдання йому моральних страждань, в суді першої прокурор та потерпілий також не заявляли клопотань про дослідження будь-яких доказів на підтвердження завдання моральної шкоди.
Зазначав, що суд першої інстанції вирішив цивільний позов з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та у відповідності до вимог ст. 129 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_10 також подав заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , доводи яких аналогічні доводам, наведеним у запереченнях обвинуваченого ОСОБА_11 .
У судове засідання по розгляду апеляційної скарги потерпілого обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , також законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , захисник ОСОБА_13 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , представник Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві та представник Служби у справах дітей Голосіївської в м. Києві РДАне з`явилися, про день та час розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені, а тому, у відповідності до ч. 4 ст. 401 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне провести апеляційний розгляд у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі потерпілого, вислухавши доводи потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілого за наведених у ній обставин, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та детально викладені у вироку.
При цьому, фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та юридична кваліфікація їх дій будь-ким із учасників судового розгляду, у тому числі і потерпілим, не оспорюються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом розгляду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вважає обґрунтованими доводи потерпілого ОСОБА_6 щодо необхідності збільшення суми, яка підлягає стягненню з обвинувачених на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що саме така сума відшкодування є обґрунтованою та достатньою з урахуванням матеріального стану обвинувачених.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. №5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Колегією суддів встановлено, що внаслідок спільних винних дій обвинувачених (цивільних відповідачів), які полягали у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, потерпілому (цивільному позивачу) ОСОБА_6 було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що наслідки ситуації вчинення 21 травня 2015 року відносно нього кримінального правопорушенняпостали для позивача як психотравмуючі та обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування особистості, перешкоджали можливості активної та повноцінної життєдіяльності та викликали формування негативних психологічних переживань.

Під час вчинення обвинуваченими злочину стосовно потерпілого, останній переніс фізичний біль та пережив емоційний стрес, що супроводжувався почуттями страху за своє здоров`я, приниження гідності, образи, обурення та фізичної безпорадності.
Після вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_6 останній зазнав фізичних страждань, у зв`язку з чим у нього виникала необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності.
Внаслідок подій, що сталися, у потерпілого сформувався стан психоемоційної напруги, тримався знижений настрій, образливість та тривожність. Байдуже ставлення обвинувачених до потерпілого викликало у останнього почуття обурення, образи, приниження гідності та зневажливого до себе ставлення. Внаслідок перенесеного стресу появився страх зустрічі з обвинуваченими, сформувалося почуття напруги та тривоги в ході участі у судових засіданнях.
Наслідки застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, перешкодили останньому здійсненню існуючих планів, побудові та реалізації нових індивідуальних планів. Негативні наслідки вчинення обвинуваченими відносно позивача злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на їх подолання і компенсацію.
Факт заподіяння потерпілому з вини відповідачів моральних страждань підтверджується дослідженими судом першої інстанції та послідовно викладеними у вироку показаннями обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , показаннями потерпілого ОСОБА_6 , показаннями свідків ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , речовими доказами та документами, яким судом першої інстанції дана належна оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з чим погоджується колегія суддів. Під час судового розгляду відповідачами у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України не доведено, що моральну шкоду потерпілому заподіяно не з їх вини.
Відповідно до вимог ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає солідарному стягненню з обвинувачених (цивільних відповідачів) на користь позивача, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та визначає його у розмірі 20 000 грн.
Згідно частин 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.
Відповідно до частин 2, 4 ст. 174 ЦПК України, до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, 31 серпня 2015 року, до початку судового розгляду, потерпілий ОСОБА_6 подав цивільний позов до ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на його користь 85 790 грн. 83 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього на загальну суму 105 790 грн. 83 коп., посилаючись на те, що протиправними діями відповідачів йому заподіяно матеріальну шкоду, а також моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою обвинувачених та неможливістю користуватися належним йому майном /т. 3 а.с. 74-77/.
Як убачається з даних журналу судового засідання від 15 грудня 2015 року та технічного носія інформації з зафіксованим на ньому аудіозаписом судового засідання, до ухвалення судового рішення потерпілий ОСОБА_6 повідомив про відсутність до обвинувачених матеріальних претензій, оскільки обвинуваченими в повній мірі відшкодована завдана йому матеріальна шкода, що підтверджується розпискою потерпілого від 15 грудня 2015 року (том 3, а.с. 231). Цивільний позов в частині стягнення з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. потерпілий підтримав.
У цьому ж судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнали цивільний позов ОСОБА_6 в частині стягнення з них солідарно на користь потерпілого 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (том 4 , а с. 14-15).
На переконання колегії суддів визнання обвинуваченими (цивільними відповідачами) цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн. є підставою для ухвалення рішення про задоволення зазначених позовних вимог, оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що збільшення розміру відшкодування моральної шкоди не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачених визнано винуватими.
Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими мотиви, з яких суд першої інстанції виходив при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн. (врахування майнового стану обвинувачених), оскільки за правилами ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Оскільки моральну шкоду потерпілому було завдано вчиненням злочину, то підстав для зменшення розміру її відшкодування із вищенаведених підстав колегія суддів не убачає.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги потерпілого.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року - задовольнити.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року змінити в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди.
Стягнути солідарно з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень, нуль копійок) у рахунок відшкодування моральної шкоди.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3