АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/550/16 Справа № 191/386/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірове, Ленінського району АР Крим, проживав там же по АДРЕСА_1 , українця, гр-на України, раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 22.11.2012 року Ленінським районним судом АР Крим за ч. 2 ст. 152, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України. Обгрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції вказав, що, відбуваючи покарання за тяжкі злочини та злочин середньої тяжкості, засуджений ОСОБА_7 не довів суду своє виправлення.

Не погодившись з даною ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить цю ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення. Обґрунтовуючи свою апеляцію, він вказав, що за час відбування покарання має три заохочення, стягнень не має, а також за час праці втратив своє здоров`я, також є у часником програми « фізкультура та спорт», відвідує проповіді у церкві. Але судом першої інстанції це не враховано.

Розгляд своєї апеляції засуджений ОСОБА_7 просив провести за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, - дослідивши оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, матеріали клопотання та додані до нього документи, - колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції повинна бути залишена без змін з наступних підстав.

В силу ст.409 ч.1 п.п. 2, 4 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, згідно зі ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на… правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ж статті 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;

Зі змісту апеляції ОСОБА_7 витікає, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, так як суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, і не встановив, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. А також те, що судом першої інстанції був неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, так як не був застосований кримінальний закон, який підлягає застосуванню, а саме ст. 81 КК України.

В силу ст. 50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, розглядаючи подання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини справи та в повній мірі вмотивував висновок про те, що засуджений ОСОБА_7 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття призначеного покарання.

Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відмовляючи у задоволенні подання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції послався на те, що він своєю поведінкою та відношенням до праці не довів свого виправлення.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки згідно довідок начальника відділення СПС (а.п.9, 10) на час звернення засудженого до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення, він дійсно мав 3 заохочення, але ці заохочення він мав у 2013 та у 2014 році. У 2015 році засуджений заохочень не мав. 01.11.2013 року та 08.04.2015 року комісією установи ВК-96 Ровенської області двічі розглядалось питання про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, і у задоволенні цього клопотання йому було двічі відмовлено, як особі, що не стала на шлях виправлення. Крім того, 31.12.2015 року комісією установи ВК-94 Днепропетровської області розглядалось питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, і у цьому йому теж було відмовлено, як особі, що не довела своє виправлення.

Ці докази свідчать про те, що він своєю поведінкою не доказав за весь строк покарання свого виправлення, а тому у задоволенні подання засудженого про його умовно-дострокове звільнення повинно бути відмовлено.

Крім того, згідно характеристиці засудженого, яку було складено адміністрацією Синельниковської ВК №94(а.п.11), ОСОБА_7 за весь час відбування ним покарання характеризується посередньо, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні..

Виходячи з вказаного вище, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як вони підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і які суд взяв до уваги, роблячи свої висновки; ці докази не містять суперечностей. Крім того, за думкою колегії суддів судом першої інстанції був правильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, так як не був застосований кримінальний закон, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 81 КК України, тому що за результатами розгляду клопотання суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.
Отже, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тобто відповідає вимогам ст.370 КПК України, а тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги засудженого та зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин апеляція ОСОБА_7 повинна бути залишена без задоволення, а ухвала Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України повинна бути залишена без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України залишити без змін.

Відповідно до ст. 532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

--------------- ------------------ --------------

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4