Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/651/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.09.2016 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницький кримінальне провадження № 0001459 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не одружений, не працює, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий: 05.03.1992 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 215-3, ч. 2 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК України (в ред. 1960 року), з застосуванням ст. 42 КК України (в ред. 1960 року), до 3 років позбавлення волі; 15.10.1997 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 140, ст. 44 КК України (в ред. 1960 року) до 2 років позбавлення волі; 14.06.2000 року Кіровським районним судом міста Кіровограда за ч. 3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 року) до 3 років позбавлення волі; 24.05.2004 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі; 10.11.2006 року Ленінським районним судом міста Кіровограда за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі; 22.11.2010 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 186 КК України, з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 2 років 1 місяця позбавлення волі; 13.03.2013 року Кіровським районним судом міста Кіровограда за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі; 09.04.2014 року Ленінським районним судом міста Кіровограда, на підставі ст. 82 КК України, невідбута частина покарання 10 місяців 2 дні позбавлення волі замінена на обмеження волі, 27.10.2014 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Також, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 15000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за таких обставин:

05.02.2016 року приблизно 18.00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку № 21 по вулиці В.Чорновола в м. Кіровограді, помітив раніше йому невідому ОСОБА_10 , яка стояла біля під`їзду. В цей момент у нього виник умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 та шляхом ривка зірвав з її шиї ремінець, на якому висів гаманець, в якому були грошові кошти в сумі 400 гривень. Після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

18.02.2016 року о 12.40 год., ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку № 3 по проспекту Правди в місті Кіровограді, помітив раніше йому невідомого ОСОБА_11 . В цей момент у нього виник умисел на відкрите викрадення майна останнього. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 підбіг до ОСОБА_11 , який підіймався по сходам між 1 та 2 поверхами під`їзду № 2, корпусу 2 вищевказаного будинку, та шляхом ривка відкрито викрав гаманець останнього, який знаходився зверху сумки, в якому були грошові кошти в сумі 310 гривень та посвідчення інваліда війни на ім`я ОСОБА_11 . Після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

02.03.2016 року о 12.30 год., ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку № 4 по вулиці Тарковського в місті Кіровограді, помітив раніше йому невідому ОСОБА_12 . В цей момент у нього виник умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_12 . Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 зайшов за ОСОБА_12 до під`їзду № 1 вищевказаного будинку та, знаходячись позаду неї, шляхом ривка, зірвав з її плеча жіночу сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 600 гривень та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_12 . Після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

04.03.2016 року приблизно 13.00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , помітив раніше йому невідому ОСОБА_13 . В цей момент у нього виник умисел на відкрите викрадення майна останньої. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , знаходячись між гаражними приміщеннями, які розташовані біля вищевказаного будинку, шляхом ривка, зірвав з обох вух ОСОБА_13 золоті сережки, 583 проби, вагою 3 грама, вартістю 1806,24 гривні. Після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

09.03.2016 року о 11.30 год., ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку № 7 по вулиці Кропивницького в місті Кіровограді, помітив раніше йому невідому ОСОБА_14 . В цей момент у нього виник умисел на відкрите викрадення майна останньої. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , знаходячись біля під`їзду № 2, корпусу № 1 вищевказаного будинку, підійшов ззаду до ОСОБА_14 та шляхом ривка зірвав з її вух золоті сережки, 583 проби, вагою 6 грам, вартістю 3713,64 гривень, спричинивши при цьому останній тілесні ушкодження у вигляді садна та синця на мочці лівої вушної раковини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

10.03.2016 року о 14.00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у магазині «Фуршет» по вулиці Короленка в місті Кіровограді, помітив раніше йому невідому ОСОБА_9 . В цей момент у нього виник умисел на відкрите викрадення майна останньої. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , після того як ОСОБА_9 вийшла з магазину, пішов слідом за нею та у парку імені Павлика Морозова, що розташований на вулиці Некрасова в місті Кіровограді, підійшов позаду до ОСОБА_9 та штовхнув її обома руками, від чого вона впала на землю. Потім ОСОБА_8 сів зверху на неї та шляхом ривка зірвав з її вух золоті сережки, 585 проби, вагою 4 грами, вартістю 2406,28 гривень, після чого зірвав з її правої руки золотий браслет, 585 проби, вагою 8 грам, вартістю 4812,56 гривень, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді надриву мочки правого вуха, саден в ділянці правого зап`ястя в ділянці першого пальця правої кисті, тильній поверхні правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 7218,84 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить застосувати до нього ст. 69 КК України та призначити йому більш м`яке покарання, посилаючись на те, що вину визнав повністю, під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину, під час судового розгляду надавав правдиві показання, злочини вчинив через важкий матеріальний стан, на що його підштовхнули політичний та економічний стани в країні.

Вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим, не відповідає характеризуючим даним його особи і його виправлення можливе в умовах меншого терміну ізоляції його від суспільства.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити скаргу обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи. Кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 186 ч. 2 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає. Обвинувачений згоден з кваліфікацією його дій судом першої інстанції.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ст. 186 ч. 2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість злочину, який відноситься до категорії тяжких; особу винуватого, який характеризується посередньо, раніше судимий та має не зняті та не погашені судимості, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 лише за умови його ізоляції від суспільства, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також відповідатиме цілям покарання.

Доводи обвинуваченого про те, що він вину визнав повністю, під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину, під час судового розгляду надавав правдиві показання, злочини вчинив через важкий матеріальний стан, на що його підштовхнули політичний та економічний стани в країні не можуть слугувати підставами для пом`якшення йому покарання, враховуючи при цьому тяжкість, характер та суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, зокрема кількість епізодів кримінального правопорушення та осіб проти яких були вчинені злочини (загалом жіночої статті). Крім того, наведені обвинуваченим в апеляційній скарзі обставини, суд першої інстанції врахував при призначені покарання.

При цьому, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції за вчинене кримінальне правопорушення призначив покарання ближче до мінімального, яке визначене санкцією статті Закону, врахувавши належним чином особу обвинуваченого та обставини кримінального правопорушення.

Думка обвинуваченого про те, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим, не відповідає характеризуючим даним його особи і його виправлення можливе в умовах меншого терміну ізоляції його від суспільства, є безпідставною, так як ОСОБА_8 вчинив повторно злочин, який посягає на власність громадян, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, має не зняту та не погашену судимість за вчинення попередніх злочинів. Проте, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення попередніх злочинів, ОСОБА_8 все одно не усвідомив свою негативну попередню поведінку, яка полягала у вчиненні злочинів, і знову вчинив умисні аналогічні злочини, тобто фактично не розкаявся у скоєному.

Інших доводів, які б давали підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому колегія суддів не знаходить.

Викладені обставини на думку колегії суддів свідчать, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливо лише за умови ізоляції його від суспільства на строк, який визначив суд першої інстанції, оскільки останньому неодноразово надавалася можливість зробити належні висновки щодо своєї поведінки та способу життя, натомість ним вчинено новий умисний тяжкий злочин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України відповідає меті і засадам призначення покарання, є не тільки обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, але й є справедливим.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги в частині пом`якшення покарання обвинуваченому, під час апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли, тому вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення..

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,418- 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4