УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/2174/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника цивільного
відповідача ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №283/2174/15-к за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача ОСОБА_9 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Красногірка Попільнянського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , пенсіонера, з вищою освітою, одруженого, несудимого, -
засуджено за ст. 286 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 гривень.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в часткове задоволення цивільного позову витрати на проїзд в розмірі 349 гривень 96 копійок та моральну шкоду в розмірі 4500 гривень, в задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз в розмірі 884 гривні 16 копійок.
Внаслідок цього ОСОБА_7 на вищевказаному автомобілі наїхав на потерпілу ОСОБА_10 , яка в результаті наїзду отримала тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів дна вертлюгової западини зліва з центральним вивихом стегнової кістки і переломом лівої сідничної кістки, закритого уламкового перелому обох кісток лівої гомілки в ділянці середньої третини, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню важкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просять скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження відповідно до ст. 284 КПК України. Вказують, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважають, що вирок ґрунтується на матеріалах неправильно проведеного слідчого експерименту та на його підставі зробленої експертизи, неправдивих показах ряду свідків та самої потерпілої. Наводять свою оцінку показам окремих свідків. Зазначають про помилковий висновок суду щодо того, що « ОСОБА_7 мав змогу в повній мірі стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміну». Крім того, вважають, що суми задоволеного цивільного позову є необґрунтованими та безпідставними.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за який його засуджено, фактичних обставин кримінального провадження та призначеної останньому міри покарання, просить змінити вирок суду в частині стягнення з нього моральної шкоди, ухвалити нове рішення, яким збільшити розмір відшкодування моральної шкоди. Вважає, що судом необґрунтовано встановлений надто малий розмір моральної шкоди. Вказує, що судом не враховано характеру кримінального правопорушення, фактичні обставини вчинення ДТП, характер та обсяг страждань потерпілої, стану її здоров`я, неодноразових операцій, перенесених нею моральних, фізичних та психічних страждань, вимушених змін в повсякденному житті та встановлення їй 2-ої групи інвалідності довічно.
В запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача ОСОБА_9 , які надійшли від потерпілої ОСОБА_10 , йдеться про безпідставність апеляційних скарг та залишення їх без задоволення, а вирок суду без зміни.
В запереченні на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 , яке надійшло від обвинуваченого ОСОБА_7 , йдеться про її безпідставність
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 , міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 та в підтримання апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача ОСОБА_9 в підтримання своєї апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в необережних діях, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 286 ч.1 КК України кваліфіковані правильно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину не визнав та показав, що він 28 жовтня 2014 року близько 09 години ранку їхав з дому на дачу. Попереду нього їхав автобус «ЛУАЗ», а попереду автобуса «ЛУАЗ» їхав автобус «Богдан». Біля органу ДРАЦСу автобус «ЛУАЗ» включив лівий поворот і почав повертати на зупинку до магазину «Фуршет». В цей час з правої сторони дороги стояв автобус «Ікарус», який не давав змоги об`їхати автобус «ЛУАЗ», а тому обвинувачений повільно їхав за ним по лівій смузі руху зі швидкістю, яка не перевищувала 30 км/год. Після цього подивився на пішохідний перехід. На ньому нікого не було, крім автобуса «Богдана», який поїхав на зупинку. Перед пішохідним переходом автобус «ЛУАЗ» почав повертати до магазину «Фуршет» та призупинився, бо пропускав автомобіль таксі. Обвинувачений об`їхав цей автобус та почав наближатись до пішохідного переходу, але пішохода там не було. Коли під`їхав безпосередньо до пішохідного переходу, то побачив на ньому потерпілу. В цей момент вона розташовувалась по відношенню до автомобіля лівим боком та знаходилася на відстані 2-2,5 метра від нього. У зв`язку з цим ОСОБА_7 різко натиснув на гальма, але зіткнення з потерпілою уникнути не вдалося.
Обвинувачений вважав, що в даній дорожньо-транспортній пригоді він не винен, оскільки транспортні засоби, які рухались поруч з ним, не давали йому в повній мірі бачити все, що відбувається на пішохідному переході та контролювати обстановку. Також вважав, що в дорожньо-транспортній пригоді винна потерпіла, яка зненацька опинилась на пішохідному переході, але пояснити як саме ОСОБА_10 перетинала проїзну частину по пішохідному переходу не зміг, оскільки її не бачив.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:
- показаннях потерпілої ОСОБА_10 , яка показала, що вона працює на другому поверсі магазину «Фуршет» в м. Малині Житомирської області, а тому 28 жовтня 2014 року близько 9 години йшла на роботу. Вийшовши на вул. Ковальчука м. Малина, пішла до автобусної зупинки, яка знаходиться через дорогу від магазину «Фуршет». Підійшовши до зупинки, пропустила автомобіль сріблястого кольору та почала переходити дорогу по пішохідному переходу, оскільки автомобіль обвинуваченого був ще далеко. Коли дійшла до середини дороги, то відчула удар. Від удару впала на землю. Після цього підбігли люди та почали надавати допомогу. Якась жінка сказала, що вона медпрацівник і краще потерпілу не чіпати до приїзду швидкої допомоги,: оскільки у неї щось з ногою. В лікарні з`ясувалось, що від удару роздробився таз;
- показаннях свідка ОСОБА_11 , яка показала, що автобус, яким вона їздить на роботу, зупиняється на зупинці, що знаходиться через дорогу від магазину «Фуршет». Одного дня близько 9 години вона вийшла з автобуса на цій зупинці та побачила автомобіль ОСОБА_7 , який стояв посередині дороги під незначним кутом. На відстані 2-3 метрів від автомобіля лежала жінка. Очевидно аварія сталася перед тим,як автобус зупинився на зупинці;
- показаннях свідка ОСОБА_12 , який показав, що він працює водієм на маршрутному автобусі. Одного дня під`їхав до автобусної зупинки, яка знаходиться через дорогу від магазину «Фуршет», і побачив там автомобіль «Жигулі» та автомобіль швидкої медичної допомоги;
- показаннях свідка ОСОБА_13 , який показав, що одного дня він на автомобілі «Форд-Конект» рухався із центру міста Малина в сторону залізничного вокзалу. Біля магазину «Фуршет» навпроти зупинки на дорозі лежала жінка, а поруч стояв автомобіль «Жигулі». На зупинці в цей час стояв автобус «Богдан». Свідок повернув ліворуч до магазину «Фуршет». Там пробув біля 5 хвилин. Коли повертався, то побачив, що приїхала швидка медична допомога;
- показаннях свідка ОСОБА_14 , яка показала, що якось біля 9 години ранку вона чекала доки відкриється ларьок «Єрмолинські напівфабрикати», який розміщений біля магазину «Фуршет» в м. Малині Житомирської області. В цей час з протилежної сторони дороги по пішохідному переходу почала переходити дорогу потерпіла. З лівої сторони від неї наближався легковий автомобіль зеленого кольору. Він був далеко і у водія було достатньо часу, щоб зупинити автомобіль. Потерпіла йшла середнім кроком, але не встигла вона дійти до середини дороги, як в цей час автомобіль її збив. Вона відлетіла на декілька метрів від автомобіля і впала на асфальт. Водію нічого не заважало бачити пішохідний перехід та зупинити автомобіль, оскільки в цей час на зупинці ніяких транспортних засобів не було. Лише після дорожньо-транспортної пригоди під`їхали два автобуса «Богдан»;
- показаннях свідка ОСОБА_15 , який показав, що самого моменту аварії він не бачив, але в той день близько 9 години їхав в центр м. Малина. Не доїжджаючи органу ОСОБА_16 , розминувся з автомобілем, який рухався в сторону залізничного вокзалу. Через декілька секунд почув глухий удар. В цей час подивився в дзеркало заднього виду і побачив, що автомобіль зупинився, а поруч лежить жінка. Ніяких автобусів перед автомобілем не було і йому нічого не заважало;
- показаннях свідка ОСОБА_17 , який показав, що він працює водієм підприємства «Малинський лісгосп». Одного разу на службовому автобусі разом з одним працівником під`їхав до магазину «Фуршет», щоб придбати продукти харчування. Коли вийшли з магазину, то побачили на автобусній зупинці багато людей. Там відбулася аварія. Якийсь чоловік сказав, що хтось збив жінку. Коли під`їжджав до «Фуршету», то ніяких автобусів на зупинці не бачив;
- показаннях свідка ОСОБА_18 , який показав, що одного дня він близько 9 години їхав з центра м. Малина до магазину «Фуршет». Попереду нього метрів за 100 їхав автомобіль «Жигулі» 4 моделі. Він рухався приблизно зі швидкість 50 км/год. На пішохідному переході він збив жінку, яка йшла до магазину «Фуршет». В цей час автобусів на автобусній зупинці не було і водію нічого не заважало бачити пішоходів.
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, місцевий суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено доведена повністю.
З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Твердження апелянтів про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення. Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України в межах санкції статті за якою його засуджено. Судом враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_7 та призначено покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
З вищенаведеними висновками місцевого суду погоджується і апеляційний суд та, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, не вбачає підстав для скасування в цій частині вироку суду.
Разом з тим, доводи апелянтів щодо неправильного вирішення судом цивільного позову потерпілої заслуговують на увагу.
Відповідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 02 липня 2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» вбачається, що не підлягають розгляду в кримінальній справі позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів справи, обов`язок про відшкодування заподіяної шкоди страховиком випливає не з обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 , а із договірних зобов`язань про відшкодування шкоди, які визначаються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року, яким передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди і умови такого відшкодування.
Зокрема, однією з умов вирішення питання про відшкодування страховиком шкоди, є надання потерпілою стороною обвинувального вироку суду, що набув чинності відносно особи, цивільна відповідальність якої застрахована за договором страхування. Однак, такий документ, на час розгляду справи у суді, страховику не був наданий.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи рішення про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України грошових коштів на користь потерпілої ОСОБА_10 місцевий суд припустився помилки, оскільки він не вправі був розв`язувати у кримінальному провадженні цивільно-правовий спір з особою, не причетною до самої події злочину.
Крім того, апеляційний суд не має можливості встановити правильність врахування місцевим судом сум матеріальної шкоди, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні оригінали документів на підтвердження понесених потерпілою витрат, а наявні лише їх неякісні копії (а.п 148-162).
Також, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 про безпідставне врахування місцевим судом при визначенні суми моральної шкоди, яку слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність розписки про відшкодування обвинуваченим потерпілій 5500 гривень.
Згідно матеріалів кримінального провадження, копія вказаної розписки свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував 5500 гривень на лікування потерпілої ОСОБА_10 внаслідок ДТП (а.п. 172).
Таким чином, судом першої інстанції безпідставно було зменшено суму відшкодування потерпілій моральної шкоди на 5500 гривень.
Належне з`ясування зазначених обставин має істотне значення для правильного вирішення заявленого потерпілою цивільного позову, а тому такі порушення, апеляційний суд вважає істотними.
Разом з тим, апеляційний суд не наділений законодавцем, а саме діючим КПК повноваженнями постановлення в кримінальному провадженні нового рішення в частині вирішення цивільного позову.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального законодавства.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 408 КПК України, апеляційний суд змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію правопорушення.
Таким чином, процесуальні відносини, які виникли у зв`язку з цивільним позовом не врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом, а норми цивільного процесуального кодексу України суперечать засадам кримінального судочинства і не дають апеляційному суду повноважень при вирішенні цивільного позову більших, ніж визначені п.3 ч.1 ст. 408 КПК України.
На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню, а провадження направленню у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вказаний вирок слід залишити без зміни.
Під час повторного судового розгляду справи в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно, з урахуванням зібраних по справі доказів та досліджених фактичних обставин справи, у відповідності з вимогами чинного законодавства дослідити всі надані потерпілою ОСОБА_10 докази щодо фактично спричинених матеріальних збитків та її доводи щодо розміру моральної шкоди, та, в залежності від встановленого, прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, а провадження у цій частині направити на новий розгляд в порядку цивільного судочинства до того ж суду.
В решті вказаний вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: