Справа № 307/190/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

05.08.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів:
ОСОБА_1 /головуючої/
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/777/450/16, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2016 року.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, працюючого сезонним робітником, інваліда ІІІ-ї групи, раніше не судимого,
визнано винним і призначено покарання:
- за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- за ч.1 ст. 122 КК України на один рік позбавлення волі .
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання на однин рік позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в один рік, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки: не виїжджатиме за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомлятиме цю інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по дев`ять тисяч гривень моральної шкоди.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.
В порядку ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 29.09.2015 р. близько 12-год., знаходячись на земельній ділянці, що розташована в АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, наніс один удар палкою (тичкою) по голові ОСОБА_8 , потім тією ж палкою наніс ОСОБА_9 : один удар в область правого плеча, другий - по правій кисті та один удар ногою у праве стегно. В результаті нанесення ударів потерпілій ОСОБА_8 було спричинено легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоровя, а потерпілій ОСОБА_9 - тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Висновком експерта № 848 від 13.10.2015 р. стверджено, що у ОСОБА_9 наявні ушкодження у вигляді закритого перелому 1-ї п`ясної кістки правої кисті, саден лівого плеча та лівого передпліччя, а також синців правого плечового суглобу, лівої кисті та правого стегна. Вказані вище тілесні ушкодження могли виникнути від локальної дії тупого твердого з обмеженою контактуючою поверхнею предмету, цілком можливо від ударів дерев`яною палицею та відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Строку події 29.09.2015 року всі вищевказані тілесні ушкодження відповідають (а. с. 54-55).
Згідно висновку експерта № 879 від 13.10.2015 р. у ОСОБА_8 наявне тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми тім`яно-скроневої області голови зліва. Вказане вище тілесне ушкодження могло виникнути від локальної дії тупого твердого з обмеженою контактуючою поверхнею предмету, цілком можливо від удару дерев`яною палицею. Строку події 29.09.2015 р. відповідають і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с. 56-57).
З протоколу слідчого експерименту від 14.01.2016 р., проведеного з участю потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 убачається, що вони на місці розповіли та показали, як обвинувачений ОСОБА_6 , 29.09.2015 р., близько 11.30 год., наносив їм удари (а. с. 58-66).
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 просять скасувати вирок суду першої інстанції і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 на підставі п.3 ч.1 ст. 284, ст. 417 КПК України. Вважають вирок суду незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає до скасування, а кримінальне провадження до закриття через те, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді і вичерпані можливості їх отримати, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, що потягло за собою до незаконного визнання ОСОБА_6 винуватим, його засудження та призначення йому покарання, а також вплинуло на часткове задоволення цивільного позову потерпілих. Вказують на те, що у судовому засіданні ОСОБА_6 не заперечував факт конфліктної сутички, однак пояснював, що потерпілих він не бив, а став учасником конфлікту, який затіяли потерпілі та його сестра ОСОБА_10 , що саме вони йому наносили палками удари, першою його вдарила сестра, по голові, з голови потекла кров, тоді він пішов у напрямку на них, а вони відступаючи від нього били його палками, заважаючи одна одній , в тому числі наносячи необережно одна одній удари. Коли Проданець впала на землю , то у неї з рук випала палка, яку він взяв та із злості пішов бити по дереву. Не заперечував факту тимчасового перешкоджання проїзду кареті швидкої медичної допомоги, оскільки був знервований. Вважає, що суд не оцінив критично показання його сестри ОСОБА_10 , яка власне вдарила його по голові, та незаконно дав перевагу її показам, оскільки з нею майже 18 років існують неприязні відносини. Про сліди побоїв підтвердили свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Разом з тим, вважають, що висновок судово-медичної експертизи відносно потерпілої ОСОБА_9 не може бути належний та допустимий, оскільки із реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що постанову про призначення судово-медичної експертизи потерпілої слідчий призначив 30.09.2015 р., розпочато проведення такої 30.09.2015 р. і закінчено її проведення 13.10.2015 р., а заяву по справі приватного обвинувачення ОСОБА_9 подала тільки 04.01.2016 р. Також не погоджуються із розміром частково задоволеного цивільного позову, вважають суму у 9 тисяч гривень кожній із потерпілих на відшкодування моральної шкоди є необгрунтованою та не доведеною доказами, що перевірені судом.
В запереченні на апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять вирок залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника відмовити. Вважають, що викладені в апеляції мотиви в обґрунтування не відповідають дійсності Вказують на ОСОБА_6 як винуватця конфлікту, який наносив їм удари та перебував в стані агресії, при цьому одна з потерпілих була на сьомому місяці вагітності, не погоджуються з показами обвинуваченого та його жінки ОСОБА_13 , зауважують на тому, що засуджений неодноразово вчиняв протиправні хуліганські дії у їх дворогосподарстві та притягувався до адміністративної відповідальності, про що свідчать відповіді та листи з правоохоронних органів, які додані до матеріалів справи. Вважають, що суд дав вірну оцінку доказам у справі, зокрема, показанням ОСОБА_6 та його жінки ОСОБА_13 , які є суперечливими, а тому не взяв їх до уваги. Вважають вирок законним та справедливим.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянтів ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про підтримання апеляційної скарги, прохання про скасування вироку та закриття провадження з-за відсутності вини ОСОБА_6 , їх доводи про те, що потерпілі інсценували напад , при цьому саме вони його били, а він відбивався, що конфлікт триває багато років через землю , заслухавши думку прокурора , який просив вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до наступного.
Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, перевірив усі докази , допитав потерпілих, обвинуваченого, свідків, дослідив письмові докази.
Апеляційний суд вважає, що суд правильно оцінив докази в справі та дав їм вірну оцінку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень відносно потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , тобто в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я та середньої тяжкості тілесне ушкодження , що кваліфіковано за ч.1 ст. 125 та ч.1 ст. 122 КК України.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 370, ст. 374 КПК України.
Доводи ОСОБА_6 , що потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , які є його племінницями та свідок ОСОБА_10 , яка є його сестрою і матір`ю племінниць, вчинили на нього напад, а він захищався і що при цьому йому були заподіяні тілесні ушкодження, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки жодними доказами вони не підтверджуються.
Потерпілі дали ствердні показання щодо обставин події, послідовно описали яким чином обвинувачений наносив їм тілесні ушкодження та що слугувало протиправній поведінці обвинуваченого. Суд першої інстанції правильно взяв їх показання до уваги як правдиві, оскільки вони узгоджуються між собою та з показаннями інших свідків з приводу події та її наслідків.
Суд правильно встановив фактичні обставини справи, обгрунтовано взявши до уваги показання потерпілих про те, що їх діти каталися на велосипеді, а ОСОБА_6 знаходився на своїй земельній ділянці та почав кидати у них каміння. Вони підійшли, щоб забрати дітей, а обвинувачений перейшов із своєї земельної ділянки на їх земельну ділянку з тичкою в руках і вдарив по плечу ОСОБА_9 , а далі по голові ОСОБА_8 , яка відразу присіла, тоді кинув тичку, взяв за одяг і почав нею трусити . ОСОБА_9 допомогла вирватись від обвинуваченого, а він наніс їй удар по нозі , далі знову схопив тичку і вдарив по руці, після чого підійшла ОСОБА_10 і замахнулася на обвинуваченого, після чого всі троє утекли . Показання потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та їх матері ОСОБА_10 узгоджуються між собою, а свідки ОСОБА_11 9 (медсестра) і ОСОБА_12 ( водій ) підтвердили, що коли приїхали на виклик, ОСОБА_6 був в агресивному стані, перешкоджав під`їзду автомобілю швидкої допомоги на виклик потерпілих , що у нього було садно на голові, проте допомоги не просив, а на узбіччі біля будинку лежав пошкоджений велосипед.
Ні у суді першої інстанції, як убачається з вироку, ні в апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_6 не міг ствердно пояснити через що або через які обставини вдень на нього зробили засідку потерпілі та його били, а він лишень захищався. Очевидців події, окрім самих потерпілих, свідка ОСОБА_10 та учасника події ОСОБА_6 , не було. Тому суд першої інстанції правильно оцінив критично показання дружини ОСОБА_6 , при цьому вказав, що її показання не узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого, а очевидцем події вона не була.
Не заслуговують на увагу твердження апелянтів про те, що висновок судово-медичної експертизи не можна вважати належним доказом, оскільки потерпіла звернулася із заявою про кримінальне правопорушення після проведення такої експертизи. Убачається, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені в ЄРДР 30.09.2015, в цей же день потерпілі звернулись для судово-медичного освідування, в наступному проведено судово-медичні експертизи ( а.с. 55-58). Тих відомостей, про які вказують апелянти, що потерпіла звернулась із заявою до правоохоронних органів 04.01.2016, у матеріалах провадження та реєстрі до нього, немає. Крім того, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності не закінчився.
З наведених підстав апеляційна скарга є необгрунтованою, проте підлягає частковому задоволенню в частині вирішення цивільного позову у користь потерпілої ОСОБА_8 .
Апеляційний суд вважає, що хоча суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову, проте оцінюючи фактичні обставини, наслідки вчиненого, з урахуванням тяжкості спричинених потерпілим ушкоджень, вважає, що цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди у користь потерпілої ОСОБА_8 слід змінити, зменшивши суму стягнення, визначену судом, як несправедливу відносно потерпілої ОСОБА_14 , яка отримала більш серьозні тілесні ушкодження .
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу задовольнити частково.
вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.05.2016 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 та ч.1 ст. 122 КК України - змінити.
Зменшити розмір стягнення у відшкодування моральної шкоди у користь потерпілої ОСОБА_8 , стягнувши з ОСОБА_6 в користь потерпілої ОСОБА_8 4 ( чотири) тисячі гривень.
В решті вирок залишити без зміни.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 -х місяців з дня її проголошенн
Судді: