Справа № 629/1999/16-к
Номер провадження № 1-м/629/2/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова, Харківської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодара, громадянина України, не одруженого, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утримання двох неповнолітніх дітей, з початковою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 28.01.2010 року Оріхово-Зуєвським міським судом Московської області за ч. 3 ст. 30 ч. 3 п. «г» ст. 228.1 КК Російської Федерації у виді позбавлення волі на строк 8 років, -

В С Т А Н О В И В:

Міністерство юстиції України звернулося до Лозівського міськрайонного суду Харківської області із клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, посилаючись на те, що 04 травня 2016 року наказом № 1305/5 Міністерства юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , керуючись ст. 606 КПК України, ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року та підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 02.09.2015 року за № 06-102143/15.

Вироком Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28.01.2010 року ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 ч. 3 п. «г» ст. 228.1 КК РФ, тобто замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великому розмірі, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. Цим же вироком ОСОБА_4 призначене покарання за ч. 3 ст. 30 ч. 3 п. «г» ст. 228.1 КК РФ у виді позбавлення волі на строк 8 років без штрафу та без позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю, з відбуванням покарання у виправній колонії строгого режиму.

В теперішній час засуджений відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 8 УФСВП Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу», строк покарання відбуває з 04 квітня 2011 року. Станом на 15 грудня 2015 року засуджений ОСОБА_4 відбув 6 років 3 місяці, не відбута частина складає 1 рік 8 місяців 29 днів від покарання призначеного судом, кінець відбуття покарання 27 жовтня 2018 року.

Засуджений ОСОБА_4 особисто виказав бажання продовжити подальше відбування покарання за місцем проживання та реєстрації в Україні, де останньою відомою адресою його проживання є АДРЕСА_1 .

Міністерство юстиції України у клопотанні просить суд визначити норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним за вироком Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28.01.2010 року, та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28.01.2010 року.

В судове засідання представник заявника не з`явився, але в клопотанні просив провести судовий розгляд без участі представника Міністерства юстиції України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання заявника, посилаючись на наявність правових підстав для його задоволення. Просив привести вирок суду іноземної держави відносно громадянина України ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та визначити норми КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вказаним вироком суду РФ від 28.01.2010 року, а саме: за ч. 3 ст. 30 ч. 3 п. «г» ст. 228.1 КК РФ, визначити той самий строк для відбування покарання у виді 8 років позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі зазначеного вище вироку суду РФ, без призначення додаткового покарання, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, відмічає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».
Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Пунктами «а», «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.

При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Так, згідно вироку Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28.01.2010 року та доданої до нього довідки установи покарання, громадянин України ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 30 ч. 3 п. «г» ст. 228.1 КК РФ у вигляді позбавлення волі на строк 8 років без призначення додаткових покарань, та відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 8 УФСВП Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу», початок строку відбування його покарання - 04.04.2011 року, кінець відбування строку покарання 27.10.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні, або за місцем знаходження Міністерства юстиції.

Судом встановлено, що остання відома адреса проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Державної міграційної служби України. Відповідно до пункту 1 ст. 5 ЗУ «Про громадянство України» ОСОБА_4 є громадянином України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року, компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції, яка передбачає у разі зміни вироку застосовувати процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

З огляду на зазначені норми, суд констатує, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації яким він засуджений, набрав законної сили, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином, згідно із законодавством України.

Відповідно до ст. 11 Конвенції, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до КК України та визначає покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Таким чином, за своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.

Так, дії ОСОБА_4 кваліфіковані вироком Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28 січня 2010 року за ч. 3 ст. 30 ч. 3 п. «г» ст. 228.1 КК РФ, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, в особливо великому розмірі.
Відповідно до діючого Кримінального кодексу України незаконний збут наркотичних засобів в особливо великих розмірах кваліфікується за ч. 3 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі кваліфікується за ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України та тягне відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк не більше восьми років, що відповідає ч.3 ст. 68 КК України.

Санкція ч. 3 п. «г» ст. 228.1 КК РФ на момент винесення вироку передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до двадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого та зі штрафом у розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого.

При цьому, вироком Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28.01.2010 року ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 30 ч. 3 п. «г» ст. 228.1 КК РФ засуджено до 8 років позбавлення волі без штрафу та без позбавлення права займати відповідні посади та займатись відповідною діяльністю. Місцем відбування покарання визначено виправну колонію суворого режиму.

За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинне вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.

З урахуванням наведеного, з огляду на те, що призначене ОСОБА_4 за вироком Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28.01.2010 року покарання за злочин відповідає покаранню, яке могло бути призначене за вчинення злочину у відповідності до кримінального законодавства України, суд вважає можливим привести у відповідність із законодавством України вирок Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28.01.2010 року щодо ОСОБА_4 та вважати його засудженим за ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України до 8 років позбавлення волі.

Підстав для визначення в даному випадку додаткового покарання в виді конфіскації майна немає, оскільки таке додаткове покарання вироком іноземного суду не призначалося.

При визначені строку та виду кримінальної відповідальності за вироком російського суду відповідно до вимог українського законодавства, посилання на призначення покарання без штрафу та без позбавлення права займати відповідні посади та займатись відповідною діяльністю є недоцільним з причини відсутності вказаних додаткових покарань у санкції ч. 3 ст. 307 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з моменту його затримання, тобто з 15 вересня 2009 року.

Визначення режиму відбування покарання не є компетенцією суду України і належить до повноважень регіональних комісій з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі.

Виходячи з викладеного, клопотання про приведення вироку Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28.01.2010 року за ч. 3 ст. 30 ч. 3 п. «г» ст. 228.1 КК РФ відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9-12 Конвенції «Про передачу засуджений осіб», ст.ст. 372, 602-604, 610 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Задовольнити клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28.01.2010 року відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.

Привести вирок Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28 січня 2010 року відносно ОСОБА_4 , засудженого за ч. 3 ст. 30 ч. 3 п. «г» ст. 228.1 КК Російської Федерації у відповідність із законодавством України.

Визначити, що відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28 січня 2010 року передбачена ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім ) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 відповідно до вироку Оріхово-Зуєвського міського суду Московської області від 28 січня 2010 року, при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 15.09.2009 року з урахуванням попереднього ув`язнення.
Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити без змін у вигляді тримання під вартою.
Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом семи діб з моменту її проголошення, а засудженим - з моменту її вручення.

Суддя ОСОБА_1