Номер провадження 11-кп/788/645/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне заволодіння транпортним засобом
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/11655/14-к за апеляційними скаргами заступника прокурора Сумської області, обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 17 червня 2015 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Юнаківка Сумського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , (зареєстрований по АДРЕСА_2 ), раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 і ч.1 ст.289, ч.2 ст.289 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , (зареєстрований по АДРЕСА_4 ), раніше судимий:

1) 07.04.2015 р. Сумським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13

захисників адвокатів ОСОБА_14 і ОСОБА_15 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданих апеляційних скаргах:

? заступник прокурора Сумської області просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців без конфіскації майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, призначене покарання за даним вироком та за вироком Сумського районного суду Сумської області від 07.04.2015 р. виконувати самостійно. Свої вимоги мотивує тим, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_13 визнаний винуватим даним вироком, він вчинив до ухвалення відносно нього попереднього вироку, за яким йому було призначено покарання у виді позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням, на що суд першої інстанції уваги не звернув та призначив обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням принципу поглинення покарань, хоча ці вироки повинні виконуватися самостійно;

? обвинувачений ОСОБА_16 (із змінами), просить змінити вирок суду, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, оскільки призначене судом покарання є занадто суворим та несправедливим у зв`язку з тим, що він вперше вчинив злочин, щиро розкаявся, визнав вину, вибачився перед потерпілими, які не мають до нього жодних претензій, відшкодував їм завдану майнову шкоду в повному обсязі, примирився з ними, має молодий вік, став на шлях виправлення та позитивно характеризується;

? потерпілий ОСОБА_17 також просить змінити вирок суду, звільнивши ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням, оскільки призначене судом покарання є занадто суворим та несправедливим. При цьому потерпілий посилається на обставини, аналогічні змінений апеляційній скарзі самого обвинуваченого, а також зазначає, що суд не врахував належним чином його позицію та доводів щодо призначення ОСОБА_12 покарання, не пов`язаного з позбавлення волі.

За вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 17.06.2015 р. ОСОБА_12 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 і ч.1 ст.289, ч.2 ст.289 КК України і йому призначено покарання: за ч.2 ст.15 і ч.1 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців без конфіскації майна.

ОСОБА_13 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців без конфіскації майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, за які він засуджений за даним вироком та за вироком Сумського районного суду Сумської області від 07.04.2015 р., шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців без конфіскації майна.

Вироком суду ухвалено стягнути з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1179, 36 грн. (по 589,68 грн. з кожного).

Відповідно до вироку суду 09.09.2014 р. близько 00-10 години обвинувачений ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом пошкодження вікна, проник до салону автомобіля АЗЛК 2140 р.н. НОМЕР_1 , вартістю 5078,72 грн., який був припаркований біля будинку № 43 по вул. Ковпака в м. Суми та належав потерпілому ОСОБА_11 , де від`єднавши електропроводку від замка запалювання та з`єднавши дроти, спробував запустити двигун, однак рушити його з місця та довести тим самим свій злочинний намір до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки в автомобілі акумулятор не був під`єднаний до електропроводки.

Цього ж дня близько 00-30 години ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за попередньою змовою, групою осіб, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом підбору ключа, проникли до кабіни автомобіля ГАЗ-3302 р.н. НОМЕР_2 , вартістю 50508,36 грн., який був припаркований біля будинку № 41 по вул. Ковпака в м. Суми та належав потерпілому ОСОБА_18 , де ОСОБА_12 від`єднавши електропроводку від замка запалювання, з`єднавши дроти, запустив двигун та керуючи автомобілем з ОСОБА_13 , який перебував у салоні в якості пасажира, поїхали.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, доводи потерпілого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_15 , які підтримали кожен свою апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_14 , які погодилися з апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_11 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та потерпілого задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 і ч.1 ст.289, ч.2 ст.289 КК України, та ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах прокурора, обвинуваченого ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_11 не оскаржуються.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони на думку колегії суддів, є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_13 був засуджений вироком Сумського районного суду Сумської області від 07.04.2015 р. за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на рік.

Даним вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 17.06.2016 р. ОСОБА_13 був засуджений за ч.2 ст.289 КК України і йому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців без конфіскації майна, яке підлягає реальному відбуванню.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Згідно п.23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р. коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Оскільки злочин, за який ОСОБА_13 був засуджений останнім вироком він вчинив до ухвалення відносно нього попереднього вироку Сумського районного суду Сумської області від 07.04.2015 р., то на нього розповсюджуються положення ч.4 ст.70 КК України (призначення покарання за сукупністю злочинів), на підставі чого суд першої інстанції призначив обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців без конфіскації майна шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за попереднім вироком від 07.04.2015 р. ОСОБА_13 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України, внаслідок чого при призначенні йому остаточного покарання застосував принцип поглинення покарань, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності до приписів ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Вимога ж прокурора про скасування вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_13 щодо призначеного йому покарання і ухвалення в цій частині нового вироку, є безпідставною і не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки виключний перелік випадків, за яких апеляційний суд наділений таким повноваженням, передбачений ч.1 ст.420 КПК України, і право скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення судом апеляційної інстанції свого (нового) вироку з підстав, зазначених прокурором, цією нормою закону не охоплюється.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_11 про порушення судом першої інстанції у відношенні ОСОБА_12 загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З вироку суду вбачається, що призначаючи ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме часткове відшкодування завданих збитків, щире каяття та молодий вік. Обтяжуючою покарання обставиною було встановлено вчинення злочину у стані алкольного сп`яніння.

Інші ж обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_12 та потерпілий як на такі, що впливають на визначення виду і розміру покарання, зокрема вчинення обвинуваченим злочину вперше, визнання ним своєї вини, його позитивна характеристика і вибачення перед потерпілими, хоча і знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження, проте вони не впливають істотно на призначене йому покарання та не є визначальними в даному конкретному випадку.

Колегія суддів вважає, що при визначенні ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65 і 66 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Крім того, слід зазначити, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_12 основне покарання було призначене із застосуванням положень ст.69 КК України і це покарання було визначено нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.289 КК України, та майже в мінімальному розмірі передбаченому для такого виду покарань.

Будь-яких законних підстав для звільнення ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, колегія суддів не вбачає, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_12 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_14 про зменшення призначеного ОСОБА_13 покарання на підставі ст.404 КПК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки обвинувачений ОСОБА_13 вирок суду першої інстанції у встановлений законом порядок і строк не оскаржив в апеляційну інстанцію, а тому судове рішення відносно нього стосовно порушеного питання апеляційним судом не переглядалося.

Крім того, в даному конкретному випадку при відсутності апеляційної скарги колегія суддів позбавлена можливості у відповідності до ч.2 ст.404 КПК України як вийти за межі апеляційних вимог інших учасників судового провадження і прийняти рішення на користь обвинуваченого ОСОБА_13 , так і прийняти відповідне рішення щодо пом`якшення призначеного покарання на користь обвинуваченого ОСОБА_13 , в інтересах якого апеляційна скарга не надійшла. При цьому, колегія суддів вважає, що розгляд поданих апеляційних скарг не давав підстав для прийняття законного і обґрунтованого

рішення на користь ОСОБА_13 .

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області задовольнити частково, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 17 червня 2015 року відносно ОСОБА_19 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_19 засудженим за ч.2 ст.289 КК України до призначеного судом покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, призначене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців без конфіскації майна та покарання, призначене за вироком Сумського районного суду Сумської області від 07.04.2015 р. виконувати кожне самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4