Провадження № 1-кс/554/4630/2016

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 року м.Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» на постанову про закриття кримінального провадження, -
ВСТАНОВИВ :
Представник заявника ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала повністю, пояснила, що фактично не дана правова оцінка діям начальника операційного відділу банку, тоді як в її посадовій інструкції передбачено контроль та оцінка роботи працівників, а касир ОСОБА_7 працювала під контролем ОСОБА_6 . Заявник раніше не звертався до правоохоронних органів, оскільки ОСОБА_6 знаходилася в декретній відпустці. Банку були спричинені збитки, оскільки всі кошти потерпілій він повернув. Представник просила скаргу задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, пояснив, що скарга безпідставна, досудове розслідування проведене у повному обсязі, дана юридична оцінка всім фактам; слідчим витребувані документи, висновок службового розслідування, де не йде мова про спільників касира, а питання дисциплінарної відповідальності відкладено до закінчення декретної відпустки начальника відділу. Виконання ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ це право слідчого. Слідчий проаналізував посадові інструкції і прийшов до висновку про закриття провадження по справі. Заявником не вказані збитки, а тому і склад злочину відсутній.
Вислухавши представника заявника, прокурора, дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до жодного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Проте, як перевірено слідчим суддею, при винесенні оскаржуваної постанови слідчим в порушення вимог ч.2 ст.9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам, повідомленим заявником, та прийнято рішення про закриття кримінального провадження, яке не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.
Так, постанова слідчого є недостатньо мотивованою і при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження слідчим не дотримано вимоги ст.284 КПК України, ст. 55 КПК України та не були перевірені всі вказані у скарзі обставини, що виключає можливість об`єктивного з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення і позбавляє слідчого можливості прийняти правильне процесуальне рішення.
Зокрема, слідчим фактично викладені в постанові найменування витребуваних у заявника документів, що підтверджують факт працевлаштування касира ОСОБА_7 , начальника операційного відділу ОСОБА_6 , бухгалтера та економіста товариства, проте жодних слідчих дій по кримінальному провадженню не проведено, не дана правова оцінка кожній обставині, на які посилається заявник; взагалі не допитаний представник заявника; не досліджувалося питання збитків товариству; не встановлені інші обставини, на які посилається скаржник, необхідні для повного та об`єктивного розслідування.
В ст.284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження. Відповідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Оскільки, закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.
Суд вважає, що вимоги ст.110 КПК України слідчим у повній мірі не виконані, оскільки в мотивувальній частині постанови від 18.03.2016 року про закриття кримінального провадження не зазначені відповіді на всі питання постановлені в повідомленні про злочин Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», який звернувся з метою захисту своїх прав.
Зазначені недоліки постанови слідчого стосуються суті рішення та є істотними.
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження підлягають поверненню для організації досудового розслідування, при проведенні якого необхідно повно та об`єктивно перевірити обставини кримінального правопорушення, вказаного в заяві Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», надати обґрунтовану юридичну оцінку встановленим обставинам; в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі провести інші необхідні слідчі дії, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Що стосується вимог скарги про зобов`язання слідчого призначити по справі почеркознавчу експертизу та допитати свідків членів комісії, які проводили службове розслідування, згідно виновку службового розслідування від 21.03.2012 року, суд приходить до наступного.
Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд приходить до висновку про недоведеність заявником своїх вимог в частині зобов`язань відносно слідчого.
Згідно ч. 3 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.284, 303, 306, 307 КПК України, слідчий судя, -
УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити частково. Постанову старшого слідчого Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтаській області ОСОБА_5 від 18.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0003273 від 24.11.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, - скасувати.
В задоволенні інших вимог скарги відмовити.
Ухвала на підставі ч. 3 ст. 307 КПК України оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1