АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/5576/13-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/436/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційні скарги заступника прокурора Дніпропетровської області, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 та цивільного відповідача ТОВ "Криворіжшахтобуд" в особі генерального директора ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2013 року за № 0002075, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт Смоліно Маловисківського району Кіровоградської області,

громадянина України, українця, з середньо-технічною освітою, неодружений,

працює електрослюсарем дільниці № 70 ТОВ «Криворіжшахтобуд»,

раніше не судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6

захисник, адвокат ОСОБА_7

представник потерпілого, адвокат ОСОБА_10

представник цивільного відповідача ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційних скаргах:
Заступник прокурора Дніпропетровської області просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, та закрити кримінальне провадження.

Цивільний відповідач ТОВ Криворіжшахтобуд в особі генерального директора ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ Криворіжшахтобуд матеріальної і моральної шкоди, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_12 у задоволенні позовних вимог до ТОВ Криворіжшахтобуд щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року, 16.05.2013 року в світлий час доби, приблизно о 13 годині 40 хвилин в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, на закритій території дільниці № 70 ВАТ «Криворіжшахтобуд» м. Кривого Рогу, ОСОБА_6 , попередньо не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, в порушені вимог п. 10.1 ПДР України, де вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, відновив рух керованого ним автомобілем КрАЗ 250 реєстраційний номер НОМЕР_1 , та допустив наїзд на ОСОБА_12 .

Згідно висновку судово-медичного експерта № 1267/48 від 29.05.2013 року у потерпілим ОСОБА_12 були отримані наступні тілесні ушкодження: травматична ампутація верхньої третини правого плеча, закритий перелом середньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням, садна обличчя та лівого плеча.

Тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, що могло бути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди. Тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах, зазначених в постанові про призначення судово-медичної експертизи.

За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою постійної втрати загальної працездатності більше 1/3 (75 %). п. 2.1.1. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.

Вищезазначені дії обвинуваченого ОСОБА_6 були кваліфіковані у межах досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, з чим погодився суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік, та покладено на нього зобов`язання, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально- виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково.

Вирішено стягнути з ТОВ «Криворіжшахтобуд» на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 968 гривень 41 копійка, моральну шкоду - 90000 гривень.

В обґрунтування вимог своїх апеляційних скарг:
Заступник прокурора Дніпропетровської області посилається на ті обставини, що судом першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку не встановлено, в чому виразилося порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 , який був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також не надано оцінки його діям з точки зору порушення вимог законодавства про охорону праці та правил безпеки при виконанні ремонтних робіт на підприємстві, що, на думку апелянта, свідчить про поверхове дослідження доказів, котрі мають суттєве значення для з`ясування обставин кримінального правопорушення та правильної правової оцінки дій.

Апелянт вважає, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не конкретизована, а саме, не зазначено, чи є ОСОБА_6 учасником дорожнього руху та в якому напрямку він пересувався.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 зазначає, що, в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки у нього відсутнє посвідчення категорії С, він не є водієм, у розумінні правил дорожнього руху України, та не є учасником дорожнього руху, так як не брав безпосередньої участі у процесі руху на дорозі як водій.

Апелянт звертає увагу на те, що ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду не було встановлено, що ОСОБА_6 взагалі здійснював будь-які маніпуляції з важелем коробки перемикань передач автомобіля. При цьому, як вважає апелянт, вина в зазначеному нещасному випадку є лише в діях самого потерпілого, оскільки йому було добре відомо про те, що ОСОБА_6 не є слюсарем з ремонту автомобілів та не є водієм вантажного автомобіля.

На думку захисника, відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху України, зазначені норми закону не поширюються на дії, які вчиняються з транспортним засобом під час ремонту або руху на закритій території, якою є дільниця № 70 ВАТ Криворіжшахтобуд. При здійсненні ремонту транспортних засобів та їх переміщення по закритій території під час такого ремонту слід застосовувати інші нормативні акти, а саме Правила охорони праці на автомобільному транспорті, Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, Порядок перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками тощо.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_6 не може вважатися учасником дорожнього руху, оскільки не брав безпосередню участь у процесі руху на дорозі як водій.

Судом першої інстанції, як вважає захисник, не було прийнято до уваги, що водій чи власник транспортного засобу, а саме, потерпілий ОСОБА_12 , який в порушення чинних правил передав керування ним особі, котра не мала або була позбавлена права керувати транспортним засобом взагалі чи засобом відповідної категорії, у разі спричинення зазначеними діями наслідків, перелічених у ст. 287 КК України, повинен нести відповідальність за цією статтею Кримінального кодексу України.

Окрім цього, на думку апелянта, при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 судом першої інстанції не враховано, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 не були цілеспрямованими, а відбувся мимовільний рух транспортного засобу , тобто поза межами волі і намірів ОСОБА_6 , тому в даному випадку мала місце груба необережність в діях самого потерпілого, яка безпосередньо і призвела до настання нещасного випадку.

Цивільний відповідач ТОВ «Криворіжшахтобуд» в особі генерального директора ОСОБА_8 посилається на те, що вирок суду першої інстанції, в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 та стягнення з підприємства на його користь матеріальної шкоди в розмірі 968 гривень 41 копійка і моральної шкоди у розмірі 90000 гривень, є незаконним, необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Як зазначає апелянт, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 працював у ТОВ Криворіжшахтобуд електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання, не був обізнаний з будовою автомобіля КраЗ та не мав посвідчення на право керування зазначеним автомобілем, тобто обвинувачений не є водієм, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належав ТОВ Криворіжшахтобуд.

Крім того, цивільний відповідач зауважує, що 31.05.2014 року на підприємстві комісійно було проведено розслідування нещасного випадку, в результаті якого травмувався потерпілий ОСОБА_12 , та складений Акт № 2 про нещасний випадок на виробництві. Однак судом першої інстанції, як на думку апелянта, не враховано, що відшкодування шкоди потерпілим внаслідок нещасного випадку на виробництві проводиться Фондом соціального страхування за наявності відповідних документів.

Цивільний відповідач також вказує на те, що судом першої інстанції, при вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди на користь потерпілого, не надано достатньої уваги тому факту, що винними особами в настанні нещасного випадку є обвинувачений ОСОБА_6 і сам цивільний позивач потерпілий ОСОБА_12 , та безпідставно стягнуто з ТОВ «Криворіжшахтобуд» заподіяну потерпілому моральну шкоду.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги учасниками судового провадження подані не були.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області у повному обсязі, частково підтримав апеляційні скарги захисника і цивільного відповідача та просив скасувати вирок суду першої інстанції і призначити новий розгляд в суді першої інстанції; обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу захисника, адвоката ОСОБА_7 , заперечували проти апеляційних скарг заступника прокурора Дніпропетровської області і цивільного відповідача та просили скасувати вирок суду першої інстанції і закрити кримінальне провадження; представник потерпілого заперечувала проти апеляційних скарг та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін; представник цивільного відповідача ОСОБА_11 підтримала апеляційну скаргу цивільного відповідача ТОВ «Криворіжшахтобуд» в особі генерального директора ОСОБА_8 в повному об`ємі, частково підтримала апеляційні скарги заступника прокурора Дніпропетровської області і захисника, просила скасувати вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити потерпілому у задоволенні позовних вимог до ТОВ Криворіжшахтобуд у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги заступника прокурора Дніпропетровської області, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 та цивільного відповідача ТОВ "Криворіжшахтобуд" в особі генерального директора ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які було підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також, суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення

Як зазначено у пункті 2 частини 1 статті 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання: чи містить діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

Так, дії обвинуваченого ОСОБА_6 в ході досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, та з даною правовою кваліфікацією погодився і суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

При цьому, судом не було враховано, що диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною, а тому при вирішенні питання про притягнення до кримінальної відповідальності за цією статтею необхідно було звернутися до нормативних актів, які регламентують порядок дорожнього руху та експлуатації механічного транспорту.

Однак, ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 судом першої інстанції не було визначено, чи є ОСОБА_6 учасником дорожнього руху, в якому напрямку він пересувався, в чому виразились порушення ним правил безпеки дорожнього руху, і чи дійсно суспільно-небезпечні наслідки настали при порушенні зазначених правил.

Як на думку колегії суддів, судом належним чином не проаналізовано те, що ОСОБА_6 під час події брав участь у ремонті автомобіля, який здійснював потерпілий ОСОБА_12 , а не був учасником дорожнього руху, а також, що наїзд на потерпілого автомобілем стався внаслідок виконання обвинуваченим вказівок самого потерпілого, які призвели до неочікуваного ОСОБА_6 руху автомобіля, а не внаслідок відновлення ним руху автомобіля без дотримання вимог, що містяться у п. 10.1 Правил дорожнього руху, та в яких зазначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Більш того, судом не було встановлено, на якій правовій підставі ОСОБА_6 , який працював на підприємстві електрослюсарем (т. 1 а.к.п. 69), керував належним роботодавцю автомобілем КрАЗ, зокрема, наявність у нього посвідчення на право керування автомобілем такого типу.

Окрім цього, як на думку колегії суддів, судом першої інстанції на надано оцінки діям ОСОБА_6 з точки зору порушення вимог законодавства про охорону праці, а також порушення правил безпеки при виконанні ремонтних робіт на підприємстві, відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції поверхово досліджено докази, що мають суттєве значення для з`ясування обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та правильної правової оцінки його дій, і тим самим допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили прийняттю законного і обґрунтованого судового рішення, а тому вирок суду першої інстанції, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 409, ст. 412 КПК України, підлягає скасуванню.

Оскільки вимоги, викладені в апеляційних скаргах, ставлять питання про скасування вироку суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду, а не постановлення свого вироку, з урахуванням відсутності клопотань, і відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням викладеного, під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого з урахуванням усіх обставин, ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення згідно з вимогами кримінального процесуального закону.

У зв`язку зі скасуванням вироку з вищеназваних підстав, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційних скаргах, які слід перевірити при новому розгляді кримінального провадження судом першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги заступника прокурора Дніпропетровської області, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 та цивільного відповідача ТОВ "Криворіжшахтобуд" в особі генерального директора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2013 року за № 0002075, відносно ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4