Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/230/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" липня 2016 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000342 від 18 жовтня 2014 року

відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, засудженого 29.03.2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 Кримінального Кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Копичинській виправній колонії УДПтС України у Тернопільській області № 112 із 6 серпня 2013 року і за час відбування покарання зарекомендував себе з негативної сторони, злісно порушував режим утримання за що, у період із серпня 2013 року по липень 2014 року 7 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, із них 2 рази у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор.

3 липня 2014 року о 8 год. 45 хв. начальник ДКДІР ОСОБА_6 , визначив засудженому ОСОБА_5 індивідуальне спальне місце, а саме біля входу з лівої сторони у спальне приміщення та поставив йому законну вимогу зайняти вказане йому спальне місце.

Проте засуджений ОСОБА_5 у категоричній формі відмовився виконувати законну вимогу ОСОБА_6 за що постановою начальника Копичинської ВК- 112 від 4.07.2014 року засуджений ОСОБА_5 притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді поміщення у приміщення камерного типу (ПКТ) терміном на 1 місяць.

Під час перебування в ПКТ, а також після відбуття зазначеного стягнення, ОСОБА_5 неодноразово відмовлявся виконувати законні вимоги представників адміністрації виправної колонії, за що 29.07.2014 року та 19.09.2014 року притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді поміщення у ДІЗО.

Згідно п. 15 «Положення про відділення соціально-психологічної служби установи виконання покарань», затверджених наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 05.06.2007 року № 144 та посадової інструкції начальника ВСПС, при виконанні своїх обов`язків начальник відділення соціально-психологічної служби виправної колонії має право, зокрема, закріплювати за засудженими індивідуальні спальні місця.

Для визначення спальних місць засуджених, з метою покращення контролю за їх поведінкою, начальниками відділень соціально-психологічної служби розробляються план-схеми розміщення спальних місць.

У відповідності до вимог ст. 107 Кримінально - виконавчого кодексу України, п. 29 розділу 6 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 25.12.2003 року № 275, засудженим забороняється, зокрема. міняти без дозволу адміністрації спальні місця.

У жовтні 2014 року, начальник відділення соціально - психологічної служби № 3 ОСОБА_7 склав план-схему розміщення спальних місць засуджених 2 поверху ВСПС № 3 у відповідності до якого, спальне місце засудженого ОСОБА_5 визначив біля входу в приміщення.

17 жовтня 2014 року, о 14 год. 50 хв. засуджений ОСОБА_5 прибув із дисциплінарного ізолятора у відділення соціально-психологічної служби, де начальник ВСПС № 3 ОСОБА_7 показав йому визначене спальне місце.

Проте виконати висловлену законну вимогу начальника ВСПС № 3 ОСОБА_7 та зайняти визначене спальне місце, засуджений ОСОБА_5 у категоричній формі відмовився.

18 жовтня 2014 року 0 6 год. 20 хв. під час обходу ВСПС № 3 молодший інспектор ВНіБ ОСОБА_8 , виявив, що засуджений ОСОБА_5 не зайняв визначене йому спальне місце у відповідності до план-схеми, а спав на іншому спальному місці, не виконавши законної вимоги начальника ВСПС № 3 ОСОБА_7 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України не визнав повністю, суду пояснив, що за час відбування покарання на нього накладались стягнення, однак він з ними не погоджується. Вважає, що адміністрація колонії діяла стосовно нього упереджено та необєктивно. Просить винести виправдальний вирок.

Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_5 не визнав вини в скоєному кримінальному правопорушенні, його винність повністю доведена в судовому засіданні зібраними по справі доказами.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді начальника відділення соціальної психологічної служби №3 Копичинської ВК 112. В жовтні 2014 року ним було складено план-схему розміщення спальних місць засуджених. Спальне місце засудженого ОСОБА_5 він визначив біля входу в приміщення. Ним було дано вказівку ОСОБА_5 зайняти визначене спальне місце. На що засуджений в категоричній формі відмовився, пояснивши, що він хворий і йому незручно буде на новому місці. Ним засудженому надано час до ранку наступного дня зайняти вказане спальне місце. Проте, наступного дня він не виявив ОСОБА_5 на вказаному ним спальному місці, про що було складено відповідний рапорт працівниками. Після складання рапорта він 18.10.2014 року ним ОСОБА_5 ще раз запропоновано виконати його законну вимогу та зайняти визначене спальне місце, про те засуджений відмовився. Під час огляду місця події засудженому теж пропонували зайняти визначене спальне місце.

Додатково пояснив, що зазначене спальне місце засудженому ОСОБА_5 ним було визначено з врахуванням того, що останній схильний до членоушкоджень, дотримується злочинних традицій, характеризується негативно, є злісним порушником режиму утримання відповідно до ст. 133 КВК України, а тому за такими особами потрібний відповідний нагляд та контроль. Зазначене спальне місце знаходиться біля входу і в нього була можливість бачити його зі свого кабінету.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтвердили показання ОСОБА_7 додатково пояснивши, що були присутні при тому як ОСОБА_7 давалась вказівка ОСОБА_5 зайняти визначене для нього спальне місце. Про те засуджений в категоричній формі відмовився. Свідок ОСОБА_9 додатково пояснив, що ОСОБА_5 під час того проявляв незадоволення, виражався нецензурними словами. Начальник відділу ОСОБА_7 роз`яснював засудженому його обов`язок виконати законну вимогу представника адміністрації колонії. На що ОСОБА_5 відповів, що не буде займати нове спальне місце, бо навіщо це.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 дали аналогічні показання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що під час перевірки з 17.10. 2014 року на 18.10. 2014 року засуджений ОСОБА_5 не знаходився на визначеному йому спальному місці, а перебував на іншому спальному місці, про що складено рапорт. Свідок ОСОБА_13 показав, що 18.10.2014 року засуджений ОСОБА_5 був викликаний в кабінет начальника ВСПС №3 ОСОБА_7 для дачі пояснень, від дачі яких він відмовився. Потім вони повернулися в спальне приміщення і йому ОСОБА_7 повторно вказав на визначене для нього спальне місце, про те він і надалі відмовлявся його зайняти.

Свідок ОСОБА_14 показав, що був присутнім 18.10.2014 року в якості понятого, щоб засвідчити факт відмови ОСОБА_5 зайняти визначене йому спальне місце. Засуджений ОСОБА_5 пояснював причину відмови, що йому від дверей холодно, оскільки ліжко знаходиться при вході з лівої сторони.

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_15 . Також свідок ОСОБА_15 додатково пояснив, що він на той час працював фельдшером Копичинської ВК 112. ОСОБА_5 в той день не звертався до нього чи в медчастину з приводу погіршення стану здоров`я.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_6 підтвердили обставини, повідомлені свідками, додатково пояснивши, що ОСОБА_5 є злісним порушником режиму утримання. Протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, поміщався, зокрема в приміщення камерного типу, є злісним порушником режиму утримання відповідно до ст. 133 КВК України.

З часу прибуття в Копичинської ВК проявляв велику ступінь соціальної занедбаності, дотримується злочинних традицій, не виконує законні вимоги адміністрації колонії, підтримує стосунки з засудженими, які дотримуються злочиних традицій. Саме через те, що засуджений ОСОБА_5 має бути постійно на виду, йому визначили таке спальне місце для належного нагляду та контролю за його поведінкою.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 додатково пояснили, що в той день засуджений ОСОБА_5 не виглядав хворим, мав звичайний вигляд.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою медичної частини Копичинської ВК УДПтС України в Тернопільській області про стан здоров`я засудженого ОСОБА_5 (а.с.181).

Суд вважає показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 достовірними та покладає їх в основу вироку, оскільки вони ще й об`єктивно узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, судом встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 12 років позбавлення волі (а.с. 174,176, 180). Згідно довідки Копичинської ВК в Тернопільській області (№112) по особовій справі засудженого, від 18.10.2014 року ОСОБА_5 06.08.2013 року прибув в Копичинську ВК №112 з УВП-9 Закарпатської області (а.с.175).

Даними довідок про заохочення, стягнення та характеристики, виданих Копичинською ВК-112 в Тернопільські області, встановлено, що за час відбування покарання в Копичинській виправній колонії Тернопільської області (112) ОСОБА_5 заохочень не має, має 12 стягнень, які достроково не зняті та не погашені в установленому законом порядку. Потребує постійного контролю за своєю поведінкою. Є злісним порушником встановленого порядку відбування покарання згідно ст.133 КВК України (а.с.173, 182).

Зазначені обставини підтверджуються також постановами начальника установи виконання покарань про застосування стягнень до засудженого ОСОБА_5 та матеріалами до них. (а.с.126-140, 151-159).

Постановою начальника Копичинської ВК 112 в Тернопільській області №224 від 04.07.2014 року, на підставі ст. 132 КВК України, ОСОБА_5 за порушення встановленого порядку відбування покарання було переведено до приміщення камерного типу строком на 1 місяць. Як слідує із змісту постанови, із постановою та порядком її оскарження у відповідності до ч.13, 15 ст. 134 КВК України ОСОБА_5 ознайомлений 04.07.2014 року. Від надання письмових пояснень ОСОБА_5 відмовився. (а.с.141-150).

Як встановлено, під час перебування в приміщенні камерного типу, а також після відбування стягнення, ОСОБА_5 також притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді поміщення у ДІЗО на 10 та, відповідно, 15 діб на підставі постанов начальника Копичинської ВК 112 № 246 від 29 липня 2014 року, № 310 від 19 вересня 2014 року (а.с.159-165).

Як встановлено судом, зазначені постанови про накладення дисциплінарних стягнень обвинуваченим ОСОБА_5 не оскаржувались.

Як слідує із змісту план-схеми розміщення спальних місць засуджених ВСПС №3, затвердженої начальником відділення соціально-психологічної служби №3 майором внутрішньої служби ОСОБА_7 від 30.09.2014 року, засудженому ОСОБА_5 визначено спальне місце згідно план - схеми (а.с.125.)

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що 18.10.2014 року ним в присутності працівників колонії ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , засудженому ОСОБА_5 у зв`язку з прибуттям його на відділення з камери ДІЗО було визначено спальне місце, а саме біля проходу, для покращення контролю за його поведінкою. На його зауваження та неодноразові вказівки перелягти на призначене йому спальне місце засуджений категорично відмовився. Йому було роз`яснено, що своїми діями він вчиняє злісне порушення встановленого порядку відбування покарання, згідно ст. 133 КВК України. Після чого засудженому було знову вказано лягти на зазначене спальне місце, однак він і надалі в категоричній формі відмовився, а також відмовився надати письмові пояснення. Зазначені обставини підтверджується актами та витягом з ЄРДР (а.с.116,119, 121).

Також обставини вчинення злісної непокори обвинуваченим ОСОБА_5 підтверджується протоколом огляду місця події від 18.10.2014 року, згідно якого «..при проведенні огляду приміщення, що призначене для відпочинку ув`язнених, що розташоване у корпусі відділення соціально-психологічної служби Копичинської ВК112, ОСОБА_7 вказав на ліжко, що розташоване другим від входу у приміщення для відпочинку у другому ряді справа як на таке, що ним було визначено для відпочинку ув`язненого ОСОБА_5 . На момент огляду на ліжку ніхто не відпочиває, білизна перебуває у скрученому вигляді…
..В подальшому засудженому ОСОБА_5 . ОСОБА_7 запропоновано зайняти визначене ним для відпочинку ліжко. Виконувати розпорядження ОСОБА_7 ОСОБА_5 відмовився». (а.с.122-124).

Законність вимоги начальника відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_7 щодо визначення спального місця засудженому ОСОБА_5 доводиться також посадовою інструкцією, а саме п.3.5 Інструкції, згідно якого начальник відділення соціально-психологічної служби має право закріплювати за засудженими індивідуальні спальні місця. (а.с.169).

У відповідності до вимог ст. 107 Кримінально - виконавчого кодексу України, п. 29 розділу 6 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 25.12.2003 року № 275, засудженим забороняється, зокрема. міняти без дозволу адміністрації спальні місця.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26 березня 1993 року "Про судову практику в справах про злочини, пов`язані з порушенням режиму відбування покарання в місцях позбавлення волі", під злісною непокорою вимогам адміністрації виправно-трудової установи, передбаченою ст.183-3 КК України, слід розуміти відкриту відмову засудженого від виконання конкретних законних вимог представника адміністрації виправно-трудової установи, який в силу свого посадового становища мав право пред`явити таку вимогу, а засуджений був зобов`язаний і міг її виконати, але умисно не виконав (наприклад, відмова від роботи без поважних причин, невиконання вимог про припинення порушення режиму відбування покарання, неодноразовість безпричинної відмови засудженого від виконання законних вимог адміністрації, демонстративність, зухвалість такої відмови).

Таким чином, дослідивши та оцінивши надані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 підлягають кваліфікації за ст. 391 КК України за ознаками злісної непокори законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом враховується, зокрема, що ОСОБА_5 скоїв злочин середньої тяжкості, характеризується негативно. Також судом враховується його молодий вік. Обставиною, яка б обтяжувала покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити на підставі ст.71 КК України, частково приєднавши не відбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2013 року. Не відбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду становить на момент постановлення вироку 6 років 10 місяців 22 дні.

Дане покарання обвинуваченому відповідає передбаченій ст.50 КК України меті покарання.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в Чортківській УВП №20 Управління державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області на підставі ухвали слідчого судді від 31 січня 2015 року з часу його поміщення в УВП з 05 лютого 2015 року по 26 липня 2016 року включно день постановлення, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу утримувати обвинуваченого в Чортківській УВП №20 Управління державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області.

Керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним за ст. 391 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2013 року у виді 5 (років) 11 (одинадцяти) місяців позбавлення волі та остаточно, до відбуття призначити ОСОБА_5 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обчислювати з дня постановлення вироку з 26.07.2016 року.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05 лютого 2015 року по 26 липня 2016 року, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу утримувати обвинуваченого ОСОБА_5 в Чортківській УВП №20 Управління державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області.

На вирок можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд протягом 30 днів з часу його оголошення, а обвинуваченим у той же термін з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності скарги, а у випадку оскарження вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно.

Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1