Дата документу Справа № 320/899/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/825/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/899/15-к
Категорія ст. 121 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0005619 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, з початковою загальною освітою, без постійного джерела доходів, неодруженого, без постійного місця проживання, в силу ст. 89 КК України не судимого;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України;

за участю: прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 (з урахуванням доповнення), на вирок колегії суддів Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 посилається не незаконність та необґрунтованість вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому зазначає, що суд не надав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновкам експерта № 840 від 04.12.2014 року, № 607 від 08.01.2015 року, № 799 від 30.01.2015 року, № 155 від 23.01.2015 року, № 591 від 23.01.2015 року, № 1236 від 23.01.2015 року, № 1237 від 23.01.2015 року, № 16 від 22.01.2015 року, протоколу огляду трупа від 02.12.2014 року, довідці № 07/01-02-1484 від 03.12.2014 року, акту судово-психіатричної експертизи № 13 від 12.01.2015 року, які у своїй сукупності свідчили про наявність в діях ОСОБА_6 ознак іншого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України. Крім того, всупереч вимог КПК України поклав в основу вироку недопустимі докази, а саме протокол огляду місця події від 02.12.2014 року та протокол додаткового огляду місця події від 03.12.2014 року, хоча вони не підписані усіма учасниками цієї слідчої дії, а також протокол слідчого експерименту від 05.12.2014 року і відеозапис цього експерименту, який проведено не безпосередньо на місці події, а у міському відділку поліції, та з огляду на це, і висновок експерта № 910 (додатковий) від 08.01.2015 року, який ґрунтується на даних цього слідчого експерименту.

Тому просить вирок змінити, визнавши ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України та призначити покарання згідно з санкцією цієї статі.

25.04.2016 року до апеляційного суду від захисника ОСОБА_9 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначає, що згідно обвинувальному акту від 08.08.2015 року та зміненого обвинувального акту від 30.11.2015 року прокурором у кримінальному провадженні був прокурор ОСОБА_14 , але згідно журналів судових засідань від 17.09.2015 року і від 09.12.2015 року та ухвали суду від 09.12.2015 року, в ці дні приймав участь прокурор ОСОБА_15 , хоча відомості про заміну прокурора в матеріалах провадження відсутні. Крім того, вказує, що в матеріалах справи мається розписка обвинуваченого ОСОБА_16 та начальника конвою ОСОБА_17 про отримання копії ухвали суду від 21.10.2015 року, але самої ухвали в матеріалах провадження немає;

- обвинувачений ОСОБА_6 не погоджуючись із вироком зазначає, що суд не узяв до уваги його показання, потерпілого, свідків про те, що загиблий постійно ходив з ножем. Крім того, його показання, зокрема щодо притягнення ОСОБА_18 раніше до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КК України, а також щодо захисту свого життя від протиправних дій загиблого та перевищення меж необхідної оборони, що в свою чергу знайшло своє підтвердження показаннями експерта. Внаслідок цього, просить його дії перекваліфікувати з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 118 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком колегії суддів Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку у законну силу залишено без змін.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 03 грудня 2014 року, тобто з моменту затримання.

Відповідно до ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 грудня 2014 року по 01 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 02 грудня 2014 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, знаходячись у тепловому колекторі ТК ІІ 2/18, розташованому на перетині АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений ОСОБА_6 в ході сварки та бійки з братом ОСОБА_18 , що виникли на ґрунті особистих неприязних відносин, під час обопільної бійки, умисно, шляхом нанесення множинних ударів руками по різних частинах тіла потерпілого ОСОБА_18 , заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді синців, саден голови, крововиливів в м`які тканини голови; саден під щелепової області; синців верхніх та нижніх кінцівок, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 607 від 08.01.2015 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Одразу після цього, в ході виниклої між ОСОБА_18 та ОСОБА_6 бійки, останній маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно, ножем, наніс один удар в область лівого надпліччя ОСОБА_18 , чим заподіяв потерпілому тілесне ушкодження у вигляді одиночної проникаючої у ліву плевральну порожнину сліпої колото-різаної рани лівого надпліччя, з пошкодженням по ходу ранового каналу лівої підключичної артерії, верхньої долі лівої легені, лівосторонній гемоторакс (2000 мл), яке згідно з висновком судово-медичної експертизи № 607 від 08.01.2015 року, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та від якого, внаслідок ускладнення його гострою крововтратою, приблизно о 03 годині 40 хвилин того ж дня, у зазначеному вище тепловому колекторі, настала смерть ОСОБА_18 .

Своїми умисними діями ОСОБА_6 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_18 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок районного суду відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно зі ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті. Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

У матеріалах кримінального провадження міститься постанова заступника Мелітопольського міжрайонного прокурора ОСОБА_19 від 02.12.2014 року, якою призначено прокурором у кримінальному провадженні за № 0005619,прокурора Мелітопольської міжрайонної прокуратури ОСОБА_14 (а.п. 134) та постанова першого заступника керівника Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_20 від 15.12.2015 року, якою призначено прокурором у кримінальному провадженні за № 0005619 прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_14 (а.п. 173).

Також, вивченням матеріалів провадження встановлено, що у судовому розгляді приймав участь і прокурор ОСОБА_15 , 17.09.2015 року (а.п. 37-41) та 09.12.2015 року (а.п. 164-166).

Таким чином, є незрозумілим на кого саме з вищевказаних прокурорів дійсно покладено обов`язок здійснювати повноваження прокурора у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Інших документів щодо повноважень прокурора ОСОБА_15 у кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , матеріали провадження не містять, що позбавляє суд апеляційної інстанції належним чином перевірити повноваження певних прокурорів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевим судом допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно перевірити всі доводи апеляційних скарг з урахуванням доповнення та постановити судове рішення у відповідності з усіма вимогами кримінального процесуального законодавства.

Колегія суддів залишає обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, тяжкості обвинувачення та даних про його особу, і вважає необхідним продовжити останньому строк дії цього запобіжного заходу на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 (з урахуванням доповнення) задовольнити частково.

Вирок колегії суддів Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до того ж міськрайонного суду на новий розгляд в іншому складі суддів.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 29 вересня 2016 року.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: