Справа № 152/351/16-к
В И Р О К
іменем України
24 березня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, не працюючої, раніше не судимої,

Обвинувачена ОСОБА_5 02.02.2016 року приблизно о 11 годині 50 хвилин, перебуваючи на вул. Леніна в с. Довжок Шаргородського району Вінницької області, під час словесної суперечки з потерпілою ОСОБА_4 через тривалі неприязні відносини, в ході взаємних образ умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи свої дії, нанесла множинні удари в область голови, обличчя, шиї ОСОБА_4 . Внаслідок нанесених ударів потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у виді: саден на нижній повіці лівого ока (5), на верхній губі справа, на лівому крилі носа, на лівій щоці (3); синця на шиї справа; гострого лівобічного посттравматичного середнього отиту, які виникли від дії твердого предмету (предметів), і, відповідно до висновку експерта за №10 від 04.02.2016 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілої.
Будучи допитаною під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_5 винуватою себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 25.02.2016 року, визнала повністю, щиро покаялася. Суду показала, що 02.02.2016 року приблизно між 11 годиною 20 хвилин та 11 годиною 50 хвилин разом із своїм малолітнім сином, якому робила чергове щеплення, прямувала додому по АДРЕСА_1 , при цьому, дитину везла в колясці. Коли вона проходила по АДРЕСА_1 поблизу сходів, які ведуть з центральної вулицю на другорядну, її наздогнала ОСОБА_4 , яка зробила їй зауваження з приводу того, що вона сварилася з донькою потерпілої ОСОБА_7 через викрадення дров. Між нею та ОСОБА_4 виникла суперечка. В ході цієї суперечки вона шарпнула рукою хустку з голови ОСОБА_4 і кинула на землю, а потім схопила потерпілу за шию, після чого нанесла 3-4 удари кулаком лівої руки в обличчя останньої та по голові. В інші частини тіла вона удари потерпілій ОСОБА_4 не наносила. На її думку, вона наносила удари потерпілій, коли остання стояла перед нею в повний зріст. При цьому, вона наносила потерпілій удари однією рукою лівою, а правою тримала коляску з дитиною. Потерпіла ОСОБА_4 також наносила їй тілесні ушкодження, зокрема, в неї була подряпина на обличчі, але з приводу зняття побоїв та нанесених їй тілесних ушкоджень вона не зверталася у компетентні установи. Бійку між нею та ОСОБА_4 припинив ОСОБА_8 , який проходив у цей час по АДРЕСА_1 . Розкаюється у скоєному, просить її суворо не карати, так як вона усвідомила свою протиправну поведінку та готова нести покарання за вчинений злочин, просить вибачення у потерпілої за вчинений злочин, переконує суд, що такий вчинок в її житті більше ніколи не повториться, оскільки вона має на утриманні малолітню дитину.
Крім признання ОСОБА_5 вини, її винуватість у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами:
- показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка суду показала, що перебуває у тривалих неприязних відносинах з ОСОБА_5 через плітки, які остання розповсюджує про неї та членів її сім`ї з приводу викрадення дров у обвинуваченої. 02.02.2016 року їй зателефонувала дочка ОСОБА_7 , котра повідомила, що між нею та ОСОБА_5 стався конфлікт, під час якого остання обвинуватила ОСОБА_7 у крадіжці дров. Вона вирішила з`ясувати у ОСОБА_5 причину таких звинувачень, тому, приблизно о 11 годині 20 хвилин вийшла із свого будинку і по сходах спустилася на центральну вулицю Леніна в с. Довжок, де проходила обвинувачена, яка везла в колясці дитину. Підійшовши до ОСОБА_5 , вона запитала, чому остання розповсюджує плітки про крадіжку дров членами її родини. При цьому вона знаходилася від обвинуваченої на відстані приблизно 1 м. В цей час до неї зателефонував на мобільний телефон її чоловік, який служить в ЗСУ і перебуває в зоні проведення АТО, тому вона вирішила відповісти на дзвінок і відійшла від обвинуваченої на відстань 1,5 м., щоб не розбудити маленьку дитину, яка спала в колясці. Коли вона розмовляла з чоловіком, то ОСОБА_5 підійшла до неї і шарпнула з рук телефон та, одночасно, зірвала хустку з голови. Хустка впала поруч на землю, а мобільний телефон далі. Вона зігнулася над телефоном і почала збирати його частини, так як від удару до землі телефон розпався на частини. В той час, коли вона збирала частини телефону, ОСОБА_9 нанесла їй зверху по голові чотири удари кулаком, потім нігтями подерла обличчя, вдарила в ліве око та ліве вухо. Всі ці удари ОСОБА_5 наносила їй, коли вона знаходилася в зігнутому стані. При цьому, вона намагалася встати, але ОСОБА_5 тримала її рукою за шию зверху та справа, що не дало їй змоги вирівнятися. Коли вона намагалася стати в повний зріст, то ОСОБА_5 взялася рукою за її кофту і нанесла удар ногою в живіт. Тілесних ушкоджень ОСОБА_5 вона у відповідь не наносила, відмахувалася від обвинуваченої руками, захищаючись від ударів останньої. Вона має до обвинуваченої претензії матеріального та морального характеру, бажає, щоб остання відшкодувала шкоду, заподіяну злочином, та вибачилася перед нею, при призначенні покарання обвинуваченій покладається на вирішення суду;
- показаннями свідка ОСОБА_8 , який суду показав, що 02.02.2016 року приблизно о 12 годині повертався додому від свого брата та проходив по вул. Леніна в с. Довжок. Коли він наближався до сходів, які ведуть на іншу вулицю, то побачив, що між собою б`ються ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . При цьому, як розпочалася бійка, він не бачив, але бачив, як ОСОБА_5 наносила множинні удари кулаком по голові та обличчю ОСОБА_4 , яка була зігнута. На обличчі ОСОБА_4 він побачив кров та садно під лівим оком, а на обличчі ОСОБА_5 він видимих ушкоджень не помітив. ОСОБА_4 відмахувалася від ОСОБА_5 руками і весь час була зігнута. Коли між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відбувалася бійка, то він побачив неподалік, за 3 м. від місця бійки, коляску з дитиною ОСОБА_5 . Також, він не бачив, щоб ОСОБА_5 наносила удари ногами в живіт потерпілої. Підійшовши ближче до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , він зробив їм зауваження та попросив припинити бійку, а потім став між ними і розвів їх одну від одної руками. Після цього ОСОБА_4 пішла в одну сторону, а ОСОБА_5 в іншу;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду показала, що проживає в АДРЕСА_2 . 02.02.2016 року приблизно о 12 годині вона вийшла із свого домогосподарства на вулицю і побачила бійку, яка відбувалася на цій же вулиці між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . З чого розпочався і чим закінчився конфлікт, вона не бачила, але помітила, що ОСОБА_4 була зігнута і щось збирала на дорозі, була без хустки на голові, так як хустка лежала на землі. В той час, як ОСОБА_4 була зігнута і збирала щось на дорозі, то ОСОБА_5 нанесла потерпілій чотири удари кулаком по голові. Після цього вона попрямувала у своєму напрямку, зайшла за кущі шипшини і чим завершилася бійка не бачила.
Також, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами:
- рапортом чергового Шаргородського ВП від 03.02.2016 року про надходження заяви від ОСОБА_4 про нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а.с.36);
- заявою потерпілої ОСОБА_4 від 03.02.2016 року про нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а.с.35);
- протоколом огляду місця події від 19.02.2016 року з участю потерпілої ОСОБА_4 , фототаблицею до нього, з якого вбачається, що місцем події є вулиця Леніна в с. Довжок поблизу сходів, які розміщені на спуску із пагорба на вулицю (а.с.41-42);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2016 року з участю потерпілої ОСОБА_4 , з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що потерпіла показала та пояснила, яким чином ОСОБА_5 нанесла їй тілесні ушкодження та в які частини тіла, в якому місці знаходилися хустка, зірвана обвинуваченою з її голови, та розбитий обвинуваченою мобільний телефон (а.с.52-54);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2016 року з участю обвинуваченої ОСОБА_5 , з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що обвинувачена показала та пояснила, де виник конфлікт між нею та потерпілою, як нею були нанесені тілесні ушкодження потерпілій (а.с.55-57);
- висновком експерта за №10 від 04.02.2016 року (а.с.38-40), з якого вбачається, що ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у виді: саден на нижній повіці (5), на верхній губі справа, на лівому крилі носа, на лівій щоці (3); синця на шиї справа; гострого лівобічного посттравматичного середнього отиту, які виникли від дії твердого предмету (предметів) і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. При цьому, у підсумковій частині висновку відсутнє посилання експерта про те, що садна у кількості п`яти виникли на нижній повіці лівого ока, проте, таке посилання експерта наявне у описовій частині висновку в розділі «Дані об`єктивного обстеження» (а.с.39). Суд, з врахуванням думок прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 та захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 , не вбачає необхідності для доручення експерту проведення повторної судово-медичної експертизи чи для допиту експерта в судовому засіданні, оскільки відсутні для цього підстави, передбачені ст.242 КПК України. Тяжкість та характер тілесних ушкоджень потерпілої експертом встановлені та описані, потерпілою та обвинуваченою тяжкість і характер тілесних ушкоджень не оспорюються.
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, свідків та досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а саме: 02.02.2016 року приблизно о 11 годині 50 хвилин, обвинувачена ОСОБА_5 , перебуваючи на вул. Леніна в с. Довжок Шаргородського району Вінницької області, під час словесної суперечки з потерпілою ОСОБА_4 через тривалі неприязні відносини, в ході взаємних образ умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи свої дії, нанесла множинні удари в область голови, обличчя, шиї ОСОБА_4 . Внаслідок нанесених ударів потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у виді: саден на нижній повіці лівого ока (5), на верхній губі справа, на лівому крилі носа, на лівій щоці (3); синця на шиї справа; гострого лівобічного посттравматичного середнього отиту, які виникли від дії твердого предмету (предметів), і, відповідно до висновку експерта за №10 від 04.02.2016 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілої.
Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є зазначені вище показання потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , досліджені судом документи рапорт чергового про надходження заяви потерпілої ОСОБА_4 , заява потерпілої ОСОБА_4 про нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , протоколи огляду місця події та проведення слідчого експерименту з фототаблицями до них, висновок експерта.
При цьому, суд не приймає до уваги ствердження обвинуваченої ОСОБА_5 в судовому засіданні про те, що удари по голові, обличчю та шиї потерпілої ОСОБА_4 вона наносила однією рукою лівою, бо правою тримала коляску із дитиною, оскільки вказані ствердження спростовуються показаннями свідків ОСОБА_8 , котрий показав суду, що коляска з дитиною ОСОБА_5 знаходилася на відстані приблизно 3 м. від місця бійки обвинуваченої та потерпілої, та ОСОБА_10 , яка показала, що коляски з дитиною на місці бійки вона не бачила і не бачила, щоб ОСОБА_5 однією рукою тримала коляску.
Ці ствердження обвинуваченої також спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка показала, що обвинувачена однією рукою тримала її за шию зверху і справа, не даючи можливості розігнутися, а іншою наносила удари зверху по голові та обличчю. Вказані показання потерпілої ОСОБА_4 підтверджуються висновком експерта за №10 від 04.02.2016 року, з якого вбачається, що на шиї потерпілої справа наявне тілесне ушкодження у виді синця.
Також, суд не приймає до уваги ствердження потерпілої ОСОБА_4 про те, що обвинувачена ОСОБА_5 нанесла їй удар ногою в область живота, оскільки вказане ствердження не підтверджується належними та допустимими доказами, а, навпаки, спростовується матеріалами кримінального провадження, зокрема, висновком експерта за №10 від 04.02.2016 року, яким при обстеженні потерпілої не встановлено тілесних ушкоджень в області живота (а.с.39), хоча питання про наявність тілесних ушкоджень в цій частині тіла потерпілої ставилося слідчим в постанові про призначення судово-медичної експертизи від 03.02.2016 року (а.с.37).
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_5 повинна нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.2 ст.125 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_5 щиро розкаялася у скоєному, що, відповідно до вимог ч.1 ст.66 КК України, є обставиною, що пом`якшує покарання.
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж судового розгляду обвинувачена визнала вину у інкримінованому їй злочині умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, попросила вибачення у потерпілої, висловила жаль з приводу вчиненого злочину, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.48), до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.47), має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.50). Ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_5 .
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , судом не встановлено.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, особи винної, її ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вона щиро розкаялася у скоєному, визнала свою провину, усвідомила протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, а також з урахуванням думки потерпілої ОСОБА_4 , яка має претензії матеріального та морального характеру до обвинуваченої і при визначенні виду і міри покарання покладається на вирішення суду, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових злочинів, є призначення покарання у виді громадських робіт.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд вважає, що покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, про призначення якого обвинуваченій просив захисник в судових дебатах, не є достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 , виходячи з наступного.
Суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 враховує пом`якшуючу покарання обставину, зокрема, щире каяття, особу винної, яка до кримінальної відповідальності притягується вперше та позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, але констатує той факт, що покарання у виді штрафу, яке передбачене в санкції ч.2 ст.125 КК України, є надто м`яким, з врахуванням обставин вчинення ОСОБА_5 злочину 02.02.2016 року, оскільки в судовому засіданні встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 не вчиняла щодо обвинуваченої неправомірних дій, а словесна суперечка між обвинуваченою та потерпілою не потребувала вчинення активних умисних дій, що полягали у нанесенні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я. Дії обвинуваченої, що полягали у нанесенні потерпілій ОСОБА_4 умисного легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, не співмірні з обставинами та обстановкою виниклого між ними 02.02.2016 року конфлікту.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.125 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за якою засудити її до покарання у виді громадських робіт строком на 150 (сто п`ятдесят) годин.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій ОСОБА_5 та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1