Ухвала
іменем україни

06 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000508, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки с. Курманово Кунашакського району
Челябінської області, РФ, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

за касаційною скаргою засудженої на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 01 липня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо неї судовими рішеннями через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в її діях складу злочину. Свої вимоги засуджена мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, засудив її безпідставно, оскільки вона вважала, що правомірно отримує різні за видом пенсії від різних держав та не мала умислу на заволодіння шляхом обману грошовими коштами Пенсійного фонду України. Вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.
На касаційну скаргу надійшли заперечення представника потерпілого - Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, в яких він просить касаційну скаргу засудженої залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 липня 2015 року, ОСОБА_5 визнано винуватою за ч. 1 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 11 травня 2012 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном- грошовими коштами Пенсійного фонду України, шляхом обману, з корисливих мотивів, надала до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя заяву про призначення їй пенсії за віком, у якій вказала завідомо недостовірну інформацію, про те, що пенсія з інших підстав їй не призначалася, про що поставила свій особистий підпис, приховавши факт отримання нею пенсії в Російській Федерації.

В той же час ОСОБА_5 перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду Російської Федерації в Єткульському районі Челябінської області, та отримувала пенсію, яка була їй призначена на підставі заяви від 28 листопада 2011 року і паспорта громадянина Російської Федерації, виданого відділенням УФМС Росії по Челябінській області в Єткульському районі.

Тобто, ОСОБА_5 в період часу з 03 березня 2012 року по 01 листопада 2012 року, діючи умисно, незаконно заволоділа державним майном - грошовими коштами Пенсійного фонду України в особі Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя, отримавши їх у вигляді пенсії за віком, чим завдала останньому матеріальної шкоди в сумі 5865,94 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї представника потерпілого, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджена, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Разом із цим згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та кваліфікацію її дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Той факт, що засуджена ОСОБА_5 шляхом обману заволоділа грошовими коштами Пенсійного фонду України, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та даними, що містяться у матеріалах провадження.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги засудженої про відсутність в її діях складу інкримінованого діяння за ч. 1 ст. 190 КК України колегія суддів уважає безпідставними.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про її особу.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання, дотримався вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Крім того, доводи засудженої та її захисника, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу захисника на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 за апеляційною скаргою захисника дотримався положень статей 404, 405, 407 КПК України, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 цього Кодексу.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженої залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3