У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря та прокурораОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 17 лютого 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 серпня 2015 року.
Зазначеним вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше двічі судимого, останнім вироком від 21.06.2007 року за ч. 2 ст. 187, 71 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 09.08.2013 року умовно-достроково на 1 рік 10 днів, -

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Судом вирішено судові витрати та долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6 серпня 2015 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що 7 березня 2015 року за обставин, викладених у вироку, він повторно вчинив крадіжку майна на загальну суму 6120 грн. з готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться на АДРЕСА_2 , поєднану з проникненням у приміщення, чим спричинив власнику майна ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
У касаційній скарзі прокурор просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, посилаючись на те, що застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України не відповідає меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України, бо судом не враховано тяжкість злочину та особу засудженого. Також прокурор вважає, що апеляційний суд, залишаючи вирок суду першої інстанції без зміни, належним чином не вмотивував своє рішення, не дав належної оцінки обставинам вчинення злочину, даним про особу засудженого, характеру та ступеню суспільної небезпечності, чим істотно порушив вимог ч. 1 ст. 370 КПК, що перешкодило йому ухвалити законне і обгрунтоване рішення.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив касаційну скаргу прокурора задовольнити частково, скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_6 у касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.
Що ж стосується доводів прокурора про те, що звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не відповідає вимогам ст. 50 КК України, оскільки призначено без врахування тяжкості злочину та його особи і є несправедливим внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі та інших передбачених цим законом покарань, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Положення ст. 75 КК України застосовуються лише у тому разі, коли для цього є відповідні законні підстави.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що при призначенні засудженому ОСОБА_6 покарання судом було враховано ступінь тяжкість вчиненого ним злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання, зокрема повне визнання своєї вини, щире каяття у вчиненому, добровільне повне відшкодування потерпілому завданої шкоди, а також думку потерпілого ОСОБА_7 , який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мав і не просив про призначення йому суворого покарання. Також судом враховано те, що обвинувачений раніше судимий, але має постійне місце проживання, за місцем реєстрації характеризується позитивно і на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням усіх обставин, що пом`якшують покарання, які мали значення для призначення покарання, а також виходячи із вимог ст. 75 КК України і засад законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів без відбування покарання, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням максимального іспитового строку, поклавши на нього певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

З таким рішенням суду першої інстанції обгрунтовано погодився й апеляційний, визнавши його таким, що не суперечить вимогам кримінального закону та навівши в ухвалі, відповідно до вимог 419 КПК України, докладні мотиви на спростування доводів апеляції прокурора, які прокурором у касаційній скарзі не спростовані.

Тому беручи до уваги тяжкість злочину і особу засудженого ОСОБА_6 , сукупність обставин, що пом`якшують покарання засудженого, зокрема визнання своєї вини, щире каяття у вчиненому та добровільне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, а також зазначену вище позицію потерпілого, колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції інстанції про звільнення засудженого ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням є законним і обгрунтованим, оскільки відповідає вимогам ст. 75 КК України, узгоджуються з вимогами статей 50 та 65 КК України і не є порушенням кримінального закону, як про це помилково зазначає прокурор у своїй касаційній скарзі.

Враховуючи, що порушень вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які б тягнули безумовне скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_6 судових рішень, передбачених ст. 438 КПК судами першої та апеляційної інстанції у провадженні не допущено, тому касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3