Справа №630/76/16-к Провадження №1-кп/630/33/16
В И Р О К

Іменем України

05 серпня 2016 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Люботин Харківської області кримінальне провадження №0004724 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Люботин, українки, громадянки України, розлученої, з повною загальною середньою освітою, непра-цюючої, раніше не судимої, яка мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

Органами досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 , що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.

ОСОБА_7 , 04 грудня 2015 року близько 13.00 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , де мешкав ОСОБА_8 , діючи навмисно, протиправно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, навмисно нанесла ОСОБА_8 , 1955 року народження, два удари дерев`яними дверцятами від тумбочки в область голови, після цього, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_7 взяла на кухні металеве відро та ним навмисно нанесла ОСОБА_8 п`ять ударів в область голови, спричинивши останньому, згідно висновку судово медичної експертизи № 3412-ДМ від 23 січня 2016 року наступні тілесні ушкодження голови: забиті рани на голові, які супроводжувалися крововиливом в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, садна в лобній області з права, в лобні області зліва, в правій скроневій області, в лівій щелепній області, на спинці носа, крововилив на нижньому віці правого ока, на верхньому та нижньому віці лівого ока з переходом на ліву щелепу та лобову області, які супроводжуються крововиливом у з`єднальну оболонку лівого ока, вдавлений перелом лівої тьмяної кістки, крововилив над та під твердотою мозковою оболонкою, крововилив під м`які мозкові оболонки та в тканини головного мозку.

Закрита черепно мозкова травма у виді забитих ран на голові, які супроводжувалися крововиливом в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, садна та крововиливи на голові, вдавлений перелом лівої тьмяної кістки,крововилив над та під твердою мозковою оболонкою, крововилив під м`які мозкові оболонки та в тканини головного мозку, ускладнені в своєму перебігу розвитком гострого порушення мозкового кровообігу, явилися причиною смерті ОСОБА_8 .

Закрита черепномозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть ОСОБА_8 .

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Допитавшиобвинувачену, потерпілу, свідків, дослідившинадані стороною обвинувачення та стороною захистудокази, керуючисьст.129 КонституціїУкраїни, ст.ст.17,22,23 КПК Українищодопрезумпціїневинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальностісторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їхпереконливості, забезпечуючивідповіднодо вимогст.321 КПК України здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінальногопровадження можливість подання ними суду доказів, самостійного отстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правовихпозицій, провівши судовий розгляд у відповідності до вимогст.337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку про виправдування обвинуваченої ОСОБА_7 за висунутим їй обвинуваченням з наступнихпідстав.

Суд визнав недоведеним обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 , що спричинило смерть потерпілого.

Також суд керується ч.3ст.373 КПК України, за якоюобвинувальнийвирок не можеґрунтуватись на припущеннях і ухвалюєтьсялише за умовидоведення у ході судового розглядувинуватості особи у вчиненнікримінальногоправопорушення, обов`язокчогопокладається на сторону обвинувачення, яка, відповідно до вимогст.23 КПК Українизобов`язаназабезпечитиприсутністьпід час судового розглядусвідківобвинувачення з метою реалізації права сторонизахисту на їх допит перед незалежним та неупередженим судом.

При цьому, суд додержується вимогст.28 КПК Українищодо розумних строків, забезпечуючи проведення судового провадження у розумні строки, враховуючи критерії для визначення розумності строків даного кримінального провадження, якими є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачених та кількості кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється кримінальне провадження, а саме в даному випадку кримінальне провадження здійснюється щодо одного обвинуваченого по одному кримінальному правопорушенню, поведінка учасників кримінального провадження, спосіб здійснення судом своїх повноважень.Коженмає право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Сторона обвинувачення не довела в ході судового розгляду винуватість ОСОБА_7 поза розумнимсумнівом, не надала суду переконливих, належних і допустимих доказів на доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 , що спричинило смерть потерпілого.

Враховуючи, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, всебічно, повно і об`єктивно розглянувши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненніінкримінуємогоїй кримінального злочину.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненнізлочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України не визнала, пояснила, що злочину, у вчиненніякогообвинувачується, вона не вчиняла,просила її виправдати. Разом з тим показала, щонаносила тілесні ушкодження ОСОБА_9 , але заперечувала, що останній помер саме від нанесених нею тілесних ушкоджень.

04 грудня 2015 року близько 13.00 год., шукаючи свого брата, за адресою АДРЕСА_2 , де мешкав ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту та неприязних відносин ( ОСОБА_9 завбрав два її телефона та ударив в обличчя, розбивши губу), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, нанесла ОСОБА_8 , два удари дерев`яною дошкою від тумбочки в область голови, після цього, вона взяла на кухні металеве відро та нанесла ОСОБА_8 п`ять ударів в область голови. Більше ударів не наносила. Крім неї, удари ОСОБА_8 наносила ОСОБА_10 , яка заскочила на кровать, де лежав ОСОБА_8 і почала його бити по ребрам, по спині, по виску голови. ОСОБА_7 , побачивши, що ОСОБА_11 попала в голову та в обличчя ОСОБА_8 , вона зауважила ОСОБА_12 : «Оля, прекращай,ти що, ти його зараз вб`єш». Свою поведінку пояснює тим, що ОСОБА_8 розбив їй губу та сховав ії телефони.

Згідно ч.2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В судовому засіданні та під час досудового слідства потерпіла ОСОБА_5 , яка є сестрою померлого ОСОБА_8 , очевидцем заподіяння тілесних ушкоджень її брату не була, про смерть брата їй повідомив 10 грудня 2015 року о 10.30 годин ОСОБА_13 . Після цього вона разом з сином ОСОБА_14 та родичкою ОСОБА_15 пішли до будинку по АДРЕСА_2 , та викликали міліцію. Коли побачила брата, то бачила у нього «…на затылочной части голови запекшуюся кров и ссадины» (а.с.81 т.1).

Показання потерпілої ОСОБА_5 не свідчать про заподіяння її брату ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, і вони ніяким чином не доводять заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень саме ОСОБА_7 , тому суд відкидає даний доказ обвинувачення, оскільки він неє належним доказом вини.

За клопотанням сторони обвинувачення у судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Так, свідок ОСОБА_20 - пояснив 03 березня 2016 року, що йому відомо про конфлікт, який стався в грудні 2015 року через телефони між чоловіком на ім`я ОСОБА_21 , прізвища не пам`ятає, та жінкою ОСОБА_22 , вживали спиртні напої всі разом. Чув шум, бачив як ОСОБА_22 схопила відро, але чи наносила удари вона та скільки не бачив. Бачив ОСОБА_9 в день смерті, повідомив сестру. Які документи підписував не пам`ятає, не читав, бо сліпий.

Свідок ОСОБА_23 03 березня 2016 року підтвердила про конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який завбрав два мобільні телефони обвинуваченої та вдарив в облич та розбив губу. Після з`ясування навіщо ОСОБА_8 забрав телефони. Чула галас, а коли увійшла до кімнати, где були ОСОБА_8 та ОСОБА_7 побачила, як обвинувачена вдарила двічі дверцею від тумбочки. Коли ОСОБА_24 пішла, ОСОБА_12 кілька разів вдарила ОСОБА_9 , в тому числі в обличчя - « в челюсть», та лівою ногою по ребрам, через те, що він намагався ударити свідка, дуже сильно висловлювався нецензурно. Через кілька хвилин ОСОБА_7 повернулася з металевим відром та один раз вдарила ОСОБА_8 , який лежав в кроваті вкрившись з головою. ЇЇ брат ОСОБА_25 , був п`яний та заснув, присутній в кімнаті не був. ОСОБА_17 зробив зауваження, що всі висловлювалися нецензурно та дуже голосно, після чого вони розійшлися. Після нанесення ударів, на ОСОБА_8 , ані крові, ані пошкоджень ОСОБА_23 не бачила.

Свідок ОСОБА_17 03 березня 2016 року пояснив, що свідком конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_26 він не був, спиртні напої вживав.Але після скандалу, і коли знайшлися телефони, бачив ОСОБА_10 біля кроваті ОСОБА_8 на підлозі, яка наносила удари ОСОБА_27 не бачив, бачив лише кров у ОСОБА_8 на обличчі, після - пішов, тому що відбувалося далі йому не відомо. Пам`ятав лише, що бачив відро дошку ні, ударів не чув. ОСОБА_28 сказав присутнім: «Прекращайте це дело» та пішов з будинку.

Допитаний в якості свідка - ОСОБА_18 , який є братом обвинуваченої, пояснив, що 04 грудня 2015 року знаходився в гостях у ОСОБА_8 , вживав спиртні напої. Очевидцем не був, про конфлікт відомо зі слів, бо через сп`яніння заснув. В хаті було темно через відсутність світла, 7-8 грудня 2015 року бачив на відстані 2,5 м на обличчі ОСОБА_8 синці зліва під глазом.Від ОСОБА_29 дізнався, що ОСОБА_30 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свідок ОСОБА_19 пояснила 10 березня 2016 року, що свідком конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не була, про обставини ії відома зі слів ОСОБА_31 .Тілесних ушкоджень не бачила. Бачила, ОСОБА_32 , що він лежав на дівані, але коли це було не пам`ятає. Коли побачила кров на підлозі в будинку, спитала у ОСОБА_29 що трапилося. Останній повідомив, що ОСОБА_9 впав з табурета, а потім, що його побили жінки за телефон.

Досліджені в судовому засіданнідокази обвинувачення суд відкидає, оскільки вони не ОСОБА_33 умисного тяжкого тілесного ушкодження, від якого ОСОБА_34 .

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих в порядку передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Реєстрація та внесення відомостей до ЄРДР 11 грудня 2015 року: кримінальне провадження №0004724 правова кваліфікація ч.1 ст.115 КК України дата внесення 10 грудня 2015 року - на підставі ЖЄО № 470/ від 10.11.2015 року (а.с.41 т.1), кримінальне провадження №0004724 правова кваліфікація ч.2 ст.121 КК України на підставі ЖЄО № 470/ від 10.11.2015 року (а.с.42 т.1). Протиріччя не усунуті.

Протокол оглядумісцяподії(а.с.48-52 т.1) від10 грудня 2015 року, згідноякогооглядаєтьсяжитловий будинок по АДРЕСА_2 суд визнаєненалежнимдоказом, виходячи з наступного.

Згідно протоколу оглядумісцяподіївід10 грудня 2015 року, в період часу з 19.30 годин до 20.50 годин, оглядається при штучному освітленні житловий будинок по АДРЕСА_2 , під час огляду виявлено труп ОСОБА_8 , який направлено до моргу, будь-які предмети та речі з місця події не вилучалися, в тому числі і речові докази: дошка і металеве відро також не вилучалися.

Даний протокол огляду місця події лише свідчить про огляд приміщення та трупу ОСОБА_8 , при цьому з нього взагалі не вбачається, яка подія трапилась в будинкуза адресою: АДРЕСА_2 , яке оглядається як місце події.

Вказаний протокол огляду місця подіїв загалі не містить даних, які прямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, тому він не є належним доказом і дані, зазначені у вказаному протоколі, суд не може використати при прийнятті процесуального рішення.

Також, протокол огляду місця події від 10 грудня 2015 року, яким оглядається житловий будинок АДРЕСА_2 , суд визнає недопустимим доказом, виходячи з наступного.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 10 грудня 2015 року, із вказаним часу початку о 19 год.30 хв. і закінченням о 20 год.50 хв., та із зазначенням присутності понятих ОСОБА_35 (яка є родичкою померлого), і ОСОБА_36 . Згідно даних протоколу огляду місця події, спеціаліста, у відсутності власника (користувача) приміщення чи іншого володіння особи, оглядається житловий будинок.

Згідно вимогст.237 КПК України огляд житла особи з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення здійснюється згідно з правилами КПК, передбаченими для обшуку житла. Згідно вимог ст.234 КПК України, обшук житла проводиться на підставі ухвали слідчого судді. Згідност.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла з будь-якою метою, інакше як лише за добровільноюзгодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків встановлених ч.3ст.233 КПК України, коли слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житлалише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна, чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчинені злочину. У такому випадку, прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутись з клопотанням про проведення обшуку до слідчогосудді.

Однак, в порушення вказаних норм КПК України, огляд житла - будинку по АДРЕСА_2 , був проведений без ухвали слідчого судді та без добровільної згоди особи, яка володіє вказаним житлом. При цьому, у вказаному протоколі огляду також було зазначено, що будинок оглядається у відсутності власника (користувача) приміщення.

Допитані в судовому засіданні 29.03.2016 року в якості свідків ОСОБА_37 і ОСОБА_38 пояснили, що безпосередньої участі в якості понятих при огляді місця події не приймали і в зазначений в протоколі час на місці події не були присутні. В дійсності підписували запропонований працівниками поліції документ, про те, що працівники поліції не застосовували фізичну силу до померлого ОСОБА_8 , тому сам протокол не читали. В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_37 , яка також пояснила, що вказувала працівникам поліції, що є родичкою потерпілого. Відповідно вимог ч.7 ст.223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного , обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи заінтересовані в результатах кримінального провадження. Протокол огляду місця події від 10.12.2015 року не відповідає вимогам ст.237 КПК України, складений з порушенням вимог ч.7 ст.223 КПК України, тому має бути визнаний судом недопустимим доказом.

За таких обставин, відповідно до ст.86 КПК України, дані, які містяться у вказаному протоколі огляду місця події від10 грудня 2015 року, не можуть бути визнані допустимими, оскільки отримані в порядку, не встановленому КПК України, тому не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст. 87 КПК України суд визнає вказаний доказ недопустимим, оскільки він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а саме при здійсненні процесуальної дії, яка потребує попереднього дозволу суду, без такого дозволу.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України "обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом" дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою, тощо.

Крім протоколу огляду місця події, судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази, надані стороною обвинувачення:

- Заяву свідка ОСОБА_39 від 17.12.2015 року про видачу речових доказів;

- Постанову про призначення судово-дактилоскопічної експертизи від 18.12.2015 року , об`єкт «дошка»;

- Висновок експерта №520 від 25.01.2016 року;

- Постанову про призначення судово-цитологічної експертизи від 18 грудня 2015 року , об`єкт «металеве відро»;

- Висновок експерта №1382-Ц, експертиза розпочата 25.01.2016 року, експертиза закінчена 29.01.2016 року;

- Протокол огляду предметів від 11 лютого 2016 року;

- Постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 11 лютого 2016 року;

- Протокол проведення слідчого експерименту від 23.12.2015 року;

- Заява потерпілої ОСОБА_5 судді Люботинського міського суду Харківської області від 14 січня 2016 року;

- Висновок експерта №3/3412-ДМ/16, експертиза розпочата 23.01.2016 року, експертиза закінчена 09.02.2016 року.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими кримінальним процесуальним кодексом.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що кримінальний злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , вчинено обвинуваченою.

До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального злочину, ґрунтується переважно на показах обвинуваченої, надані в під час досудового слідства, без участі захисника.

Разом з тим, допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 зазначила, що нанесла лише 7 ударів потерпілому, заперечувала свою причетність до наслідків, що відбулися, в результаті нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Останньому відповідно даних судово- медичної експертизи трупа ОСОБА_8 було нанесено не менше 15 ударів (впливів ) в область голови.

Такі доводи захисту щодо походження тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , належними, допуститимими і достатніми доказами спростовані не були.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому кримінальним процесуальним кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч.1 ст. 84 КПК України). Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст. 84 КПК України).

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та іншіх обставин, що мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.. 85 КПК України).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального злочину, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального злочину (пункт 2 ч.1 ст.91 КПК України).

Користуючись своїм процесуальним правом, захисник обвинуваченої за призначенням адвокат ОСОБА_6 після дослідження всіх доказів у справі та перед судовими дебатами подав до суду письмове клопотання про визнання доказів неналежними та недопустимими (а.с.148-155 т.2).

Суд погоджується з такою позицією сторони захисту, та визнає недопустимими наступні докази:

-протокол огляду місця події від 10.12.2015 року складено старшим слідчим слідчого відділення Люботинського відділення поліції Харківського відділу поліції УНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_40 із вказаним часу початку о 19 год.30 хв. і закінченням о 20 год.50 хв., та із зазначенням присутності понятих ОСОБА_35 і ОСОБА_36 . Згідно даних протоколу огляду місця події, з місця подіїречові докази у вигляді дошки і металевого відра не вилучалися. Допитані в судовому засіданні 29.03.2016 року в якості свідків ОСОБА_37 і ОСОБА_38 пояснили, що безпосередньої участі в якості понятих при огляді місця події не приймали і в зазначений в протоколі час на місці події не були присутні. В дійсності підписували запропонований працівниками поліції документ, про те, що працівники поліції не застосовували фізичну силу до померлого ОСОБА_8 , тому сам протокол не читали. В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_37 пояснила, що вказувала працівникам поліції, що є родичкою потерпілого. Відповідно вимог ч.7 ст.223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи заінтересовані в результатах кримінального провадження. Протокол огляду місця події від 10.12.2015 року не відповідає вимогам ст.237 КПК України, складений з порушенням вимог ч.7 ст.223 КПК України.

-заява свідка ОСОБА_39 від 17.12.2015 року про видачу речових доказів в тексті якої вказано «Написано собственоручно Верно». В судовому засіданні 29.03.2016 року допитаний в якості свідка обвинувачення, попереджений про кримінальну відповідальність про неправдиві покази ОСОБА_41 пояснив, що вказаної заяви власноручно не писав, а при огляді в судовому засіданні вказаного документу підтвердив, що на заяві його рукою зроблені тільки записи: «дата- 17.12.2015 року, підпис і прізвище». Іншу частину тексту свідок обвинувачення, перебуваючи під присягою запевнив, що не писав і не читав перед тим як підписав. Як пояснив свідок обвинувачення ОСОБА_39 , що був доставлений працівниками поліції в кабінет слідчого, де слідчий запропонував йому підписати протокол виїмки відра і дошки, які як йому пояснив слідчий, працівники поліції вилучили у нього за адресою АДРЕСА_2 . Як вказував свідок обвинувачення ОСОБА_39 при проведенні слідчої дії в кабінеті слідчого понятих не було і особисто свідок ОСОБА_39 в кабінет слідчого ні дошку ні металеве відро не приносив. Чи були присутні поняті при проведенні слідчої дії по обшуку і вилученню металевого відра та дошки у нього дома, йому невідомо, бо і дозвіл на проникнення до житла чи іншого володіння особи у нього не запитували. З ухвалою слідчого судді на проведення такої слідчої дії його не знайомили. Вказаний письмовий доказ сторони обвинувачення підтверджує одночасне порушення вимог ч.2 ст.100 КПК України в частині, що речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються , фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду, ч.7 ст.223 КПК України в частині відсутності понятих при проведенні слідчої дії ; ст. 229 КПК України в частині пред`явлення речей для впізнання, так як металеве відро і дошка знаходилися в кабінеті слідчого до приходу свідка ОСОБА_39 , ст.ст. 233, 234,237 КПК України в частині проникнення до житла чи іншого володіння особи для обшуку або огляду і вилучення відра та дошки

-постанова про призначення судово-дактилоскопічної експертизи від 18.12.2015 року, в установочній частини якої вказано: «17.12.2015 року господар домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_39 надав в якості доказу дерев`яну дошку, якою ОСОБА_7 заподіяла тілесні ушкодження ОСОБА_42 ». На час прийняття постанови слідчим було порушено вимоги ч.2 ст.100 КПК України саме був відсутній протокол огляду речового доказу дошки, який був складений майже через два місяці, тобто 11.02.2016 року. Також вказаний слідчим в Постанові про призначення судово-дактилоскопічної експертизи від 18.12.2015 року предмет- дошка, була визнана речовим доказом тільки 11 лютого 2016 року про що свідчить Постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 11.02.2016 року. Відповідно слідчий виносив Постанову про призначення судово-дактилоскопічної експертизи від 18.12.2015 року стосовно предмета, який в установленому КПК порядку не був визнаний речовим доказом, мав невідоме походження і появу.

-висновок експерта №520 від 25.01.2016 року, у вступній частині зазначено «…розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004724 від 11.12.2015 року, за ознаками складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.187 КК України.» Докази вказаної правової кваліфікації в діях обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України в матеріалах кримінального провадження №0004724 від 11.12.2015 року відсутні. В розділі «Дослідження» вказано: «До НДЕКЦ нарочним надійшов один опечатаний полімерний пакунок червоного кольору з об`єктом дослідження та чотири дактилокарти заповнених на ім`я « ОСОБА_43 », ІНФОРМАЦІЯ_3 , в не упакованому вигляді. Полімерний пакунок, червоного кольору, найбільшими розмірами 450х415 мм, на якому за допомогою відрізків липкої стрічки синього кольору, зафіксована бирка з паперу білого кольору розмірами 209х131 мм, на якій виконаний рукописний пояснювальний напис барвником чорного кольору наступного змісту: «Дошка дерев`яна із ДСП, яка надана ОСОБА_39 ,1966 р.н. в якості речового доказу по кримінальному провадженню №0004724 від 11.12.15 Ст.слідчий /підпис/ ОСОБА_44 »

Дерев`яна дошка, була визнана речовим доказом тільки 11 лютого 2016 року про що свідчить Постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, складена ст.слідчим СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_45 . Тому невідомість появи у слідчого вказаної дошки підтверджується і відсутністю даних понятих та їх підписів на вказаній експертом упаковці. Висновок експерта № 520 від 25.01.2016 року стосовно предмета, який не визнаний речовим доказом і має невідомий шлях появи, упакований за відсутності понятих.

-постанова про призначення судово-цитологічної експертизи від 18 грудня 2015 рокув установочній частини якої вказано: «17.12.2015 року господар домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_39 надав в якості доказу металеве відро, яким ОСОБА_42 заподіювалися тілесні ушкодження із нашаруванням речовини бурого кольору». На час прийняття постанови слідчим було порушено вимоги ч.2 ст.100 КПК України саме був відсутній протокол огляду речового доказу металевого відра, який був складений майже через два місяці, тобто 11.02.2016 року. Також вказаний слідчим в Постанові про призначення судово-цитологічної експертизи від 18.12.2015 року предмет- металеве відро, було визнане речовим доказом тільки 11 лютого 2016 року про що свідчить Постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання. Відповідно слідчий виносив Постанову про призначення судово-цитологічної експертизи від 18.12.2015 року стосовно предмета, який в установленому КПК порядку не був визнаний речовим доказом, мав невідоме походження і появу.

- висновок експерта №1382-Ц, із вказівкою: експертиза розпочата 25.01.2016 року, експертиза закінчена 29.01.2016 року, в розділі 2.1 «Описание вещественных доказательств» вказано : «Предоставлен пакет «для мусора» голубого цвета, свободный край и края белой бумажной етикетки приклеены широким синимскотчем. На этикетке имеется рукописный текст черного цвета : «Металеве відро надане ОСОБА_39 , в якості речового доказу по п/п 0004724 від 11.12.15. за фактом смерті ОСОБА_42 із нашарування речовини бурого кольору на зовнішній поверхні. Ст.слідчий СВ. «підпис» ОСОБА_46 »

Металеве відро було визнано речовим доказом тільки 11 лютого 2016 року про що свідчить Постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, складена ст.слідчим СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_45 . Тому невідомість появи у слідчого вказаного металевого відра також підтверджується відсутністю даних понятих і їх підписів на вказаній експертом упаковці. Висновок експерта №1382-Ціз закінченням експертизи 29.01.2016 року стосовно предмета, який не визнаний речовим доказом і має невідомий шлях появи, упакований за відсутності понятих.

Із змісту протоколу огляду предметів від 11 лютого 2016 року невідомо шлях появи дерев`яної дошки і металевого відра у ст.слідчого СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_45 . Так в частині «оглядом встановлено» вказано «4. У пакеті червоного кольору, який опечатаний биркою № 520 знаходиться дошка дерев`яна із ДСП, квадратної форми, коричневого кольору, розмірами 323х385 мм; «5. В пакеті синього кольору знаходиться відро з металу сірого кольору , яке тривалий час використовувалося у побуті, сильно деформоване - утворює неправильну форму, вся поверхня відра покрита іржею, розмірами висота 26.0см, діаметр дна -18,0 см, розмір деформованої частини на найбільш виступаючій частині 29,0х22,0 см. Мається стандартна металева ручка для відра.»

Допитана в якості свідка в судовому засіданні 14.04.2016 року ОСОБА_47 , пояснила, що була присутня в якості понятого при складенні протоколу огляду предметів і в протоколі огляду предметів від 11 лютого 2016 року було вказано час початку і час закінчення слідчої дії, тому здивувалася, що в наданому суду протоколі огляду предметів час початку і час закінчення слідчої дії були відсутні, хоча свій підпис на протоколі вона підтвердила. В чому полягали її права і обов`язки, як понятої при огляді предметів в кабінеті слідчого, роз`яснені і вказані в протоколі згідно ст.11 КПК «Повага до людської гідності», ст.13 КПК «Недоторканість житла чи іншого володіння особи», ст.15 КПК «Невтручання у приватне життя», свідок пояснень не знайщла. Також свідок ОСОБА_48 вказала, що дошку і відро вона бачила в кабінеті слідчого у відкритому для огляду вигляді без упаковки і опечатування.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні 14.04.2016 року ОСОБА_49 повідомив, що був присутній в якості понятого 11.02.2016 року при складенні протоколу огляду предметів і бачив в кабінеті фото і відео камери, але в його присутності предмети для огляду не фотографувалися.

Вимоги ч.2 ст.100, ч.3 ст.104 КПК України проігноровані, бо як вказано в ч.2 ст.100 КПК України «Речові докази , які отримані або вилучені слідчим , прокурором , оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду». Протокол не відповідає ч.3 ст.104 КПК України не вказаний час проведення слідчої дії, наявність додатків до протоколу у відповідності вимог ст.105 КПК України. Тому простежити законність появи вказаних речових доказів у кабінеті слідчого 17.12.2015 року та причини не проведення їх огляду і вилучення з місця події в присутності понятих із складенням протоколу на виконання вимог ч.2 ст.100 КПК України, вказують на отримання доказів незаконним шляхом.

-постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 11 лютого 2016 року складена старшим слідчим СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_45 . В постанові відсутні дані про обставини появи у слідчого 17.12.2015 року предметів вилучених з місця скоєння кримінального правопорушення за адресою АДРЕСА_2 і причини не визнання їх речовими доказами в період з 17 грудня 2015 року по 11 лютого 2016 року. Постанова винесена з порушенням вимог ч.5 ст.110 КПК України.

-протокол проведення слідчого експерименту від 23.12.2015 року складено

старшим слідчим СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_50 . В проколі вказаний в якості учасника статист ОСОБА_51 , 1985 р.н., і вказана адреса проживання м. Люботин, інші дані адреси відсутні. Протокол складено з порушенням п.1 ч.3 ст.104 КПК України.

В протоколі вказано, що згідно ст.222 ч.2 КПК України роз`яснені права і обов`язки. Із змісту протоколу і змісту ч.2 ст. 222 КПК України : «2. У необхідних випадках слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування . у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.». Виходячи із даних протоколу і змісту ч.2 ст.222 КПК України в якій відсутній перелік прав, слідує, що права роз`яснені не були.

Протокол проведення слідчого експерименту від 23.12.2015 року не відповідає вимогам п.1 ч.3 ст.104 КПК України. Вказані в протоколі дані про роз`яснення прав суперечать ч.2 ст.222 КПК України, яка передбачає тільки обов`язок, і вказує на порушення прав шляхом їх нероз`яснення учаснику слідчої дії.

Крім того, в протоколі не правильно зазначено час початку та закінчення проведення слідчого експерименту, який не співпадає з часом, відображеним на DVD+R, що не відповідає вимогам ст.240 КПК України.

Згідно вимог ст.240 КПК України слідчий експеримент проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. В протоколі про проведення слідчого експерименту докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Вазаний слідчий експеримент був проведений не в житловому будинку по АДРЕСА_2 , а в приміщенні ХОБСМЄ за адресою: АДРЕСА_3 та зафіксований без дотримання вимог ст.240 КПК України, оскільки був проведений без відтворення підозрюваною дій, обстановки, обставин події нанесення ОСОБА_52 тілесних ушкоджень та в протоколі не були докладно викладені умови і результати слідчого експерименту.

- Із тексту Заяви потерпілої ОСОБА_5 судді Люботинського міського суду Харківської області від 14 січня 2016 року, складеному під час досудового слідства, де

вказано : «Процесуальні наслідки визначення обсягу доказів, що підлягають дослідження та порядку їх дослідження на підставі ч.3 ст.349 КПК України мені роз`яснені судом та зрозумілі». Враховуючи, що потерпілій ОСОБА_5 тільки 11.02.2016 року було надано доступ до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними в період із 15 год. 50 хв. до 16 год 25 хв., а обвинувальний акт було складено 11.02.2016 року і затверджено прокурором 11.02.2016 року, слідує , що суддяЛюботинського міського суду Харківської області 14 січня 2016 року вимоги ч.3 ст.349 КПК України потерпілій не міг роз`яснювати.

Наявність вказаного письмового доказу від 14.01.2016 року, майже за місяць до закінчення досудового розслідування, вказує на перевищення своїх процесуальних повноважень стороною обвинувачення, є недопустимим і грубим порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства та права на захист ОСОБА_7 .

Висновок експерта №3/3412-ДМ/16, розпочато 23.01.2016 року закінчено 09.02.2016 року суд також визнає недопустимим доказом, виходячи з наступного.

Як вбачається з висновку експерта №3/3412-ДМ/16, 23.01.2016 року - 09.02.2016 року встановлено, що крім того, під час судово медичної експертизи тупа ОСОБА_8 виявлені: перелом тіла грудини на рівні 3 міжреберь, перелом ребер справа- 3 ребра по середньо- ключичній лінії, зліва- 3,4 ребер по середньо- ключичній лінії, які утворилися посмертно в процесі вмирання, про що свідчить відсутність будьяких реактивних змін в оточуючих м`яких тканинах, утворились під впливом тупих предметів , індивідуальні особливості трав маючої поверхні яких в ушкодженнях не відобразилися, що відповідно не оцінюється за ступенем тяжкості.

Показання підозрюваної ОСОБА_7 , дані нею під час проведення слідчого експерименту вцілому не протирічать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при судовомедичній експертизі трупа ОСОБА_8 в частині механізму утворення тілесних ушкоджень на голові ОСОБА_8 , , але не відповідають в частині кількості по голові ( зі слів підозрюваної ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту, вона нанесла всього два удари по голові ОСОБА_8 в лобну частину стала наносити удари відром по голові ОСОБА_9 . Так, ОСОБА_7 нанесла близько 5 ударів в область голови., а відповідно даних судово- медичної експертизи трупа ОСОБА_8 було нанесено не менше 15 ударів (впливів ) в область голови.

Механізм утворення тілесних ушкоджень на кінцівках, встановлених під час експертизи, в показах підозрюваної ОСОБА_7 не відображено (Т.І а.с.181-185)

Додержуючись закріпленої в ст.6 Європейської Конвенції з прав людинита в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, суд всі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого тлумачить на його користь.

З аналізу вищезазначених документів які складалися внаслідок проведення певних процесуальних або слідчих дій вбачається, що всі дії проведені з суттєвим порушенням вимог КПК України, з суттєвим порушенням прав та основоположних свобод людини та громадянина, а тому у силу ст. 87 КПК України є недопустимими доказами які не можуть бути використані судом під час ухвалення вироку.

Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК (ч.1 ст. 86 КПК України).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»), тощо.

Також Європейський Суд с прав людини у своєму рішенні по справі «Перес проти Франції», заява № 47287/99 від 12 лютого 2004 р. вказав, що «… дія статті 6 Конвенції полягає і в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати» суд «провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи».

У відповідності до ч.3 ст.87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані

В протоколі слідчого експерименту фактично були зафіксовані показання обвинуваченої, а дії, обстановка та обставини події, як це передбачено ст.240 КПК України, відтворені не були, що потягло за собою відсутність в протоколі докладного викладення умов і результатів слідчого експерименту.

За таких обставин, вказаний слідчий експеримент був проведений та зафіксований з порушенням норм КПК України, а саме ст.240 КПК України, тому дані вказаного протоколу є недопустимим доказом і суд їх не бере до уваги.

Таким чином, слідство у справі проведено неповно та неефективно.

За таких обставин, докази, яківідповідно до вимог ст.ст.85,86 КПК України є належними та допустимими для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчинені умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 , що спричинило смерть потерпілого, стороною обвинувачення не надані. В ході судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено належними та допустимими доказами те, що дане кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченою ОСОБА_7 , тому вона підлягає виправдуванню за недоведеністю вчинення нею кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

У відповідності з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 року(зі змінами), всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдальний вирок.

Цивільний позов не заявлено.

Питання щодо витрат на залучення експерта суд не вирішує,оскільки згідно вимог ст.124 КПК України зазначені витрати стягуються з обвинуваченого в разі ухвалення обвинувального вироку.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 у виді домашнього арешту, вважати скасованим на підставі ст.176, 181 КПК України.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставівикладеного та керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення обвинуваченою кримінального злочину.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , обраний у виді домашнього арешту вважати скасованим.

Речові докази: дерев`яну дошку, металеве відро, зразки волосся з 6 областей голови ОСОБА_8 , зразки нігтів із нашаруванням піднігтьового вмісту обох рук ОСОБА_8 , чотири дактилоскопічні карти на імя ОСОБА_7 ,1972 року народження, светор із полубавняної тканини зеленого кольору, светер із напівбавовняної тканини сірого кольору, сорочку байкову в клітинку синього, червоного та білого кольорів, футболку з хлопчатопаперового трикотажу блакитного кольору, брюки з напівсинтетичної тканини коричневого кольору, шкарпетки білого кольору, вказані на а.с.71,72 Т.1, які знаходяться на зберіганні в Люботинському ВП Харківського ГУНП України в Харківській області знищити

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Люботинський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та її захиснику, прокурору та не пізніше наступного дня направити потерпілій.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку .

Суддя ОСОБА_1