Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2016 року в кримінальному провадженні № 0001228 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджений порушує питання про зміну зазначених судових рішень та пом`якшення призначеного заходу примусу. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не повною мірою врахували особи винного, залишили поза увагою пом`якшуючі покарання обставини (визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, повернення викраденого майна, відсутність у потерпілих претензій до нього).
З матеріалів провадження за скаргою вбачається, що за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строк 4 роки. Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою апеляційного суду від 05 квітня 2016 року вирок місцевого суду залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 20 березня 2015 року близько 22.00 год. відкривши замок, проник до гаражу АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 723, 86 грн, заподіявши останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
24 березня 2015 року близько 22.00 год. ОСОБА_4 відкривши замок, проник до гаражу, що по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 320 грн, заподіявши останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
20 травня 2015 року близько 22.00 год. ОСОБА_4 відкривши замок, проник до гаражу, що по Південній у м. Білозерську, звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_7 на загальну суму 666, 63 грн, заподіявши останній матеріальну шкоду на вказану суму.
Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши додані до неї судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, за який його засуджено, та кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Так, зі змісту касаційної скарги випливає що засуджений фактично порушує питання про те, що місцевий та апеляційний суд не дотрималися визначених законодавством вимог, що стосуються засудженого і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), виходячи із загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про його особу, справедливості обраного покарання.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
У цьому провадженні, як видно із судового рішення, саме цими нормами закону керувався суд при постановленні вироку та призначенні ОСОБА_4 покарання.
Призначаючи таке покарання, районний суд, з висновками якого погодився й апеляційний суд, відповідно до ст. 65 КК урахував обставини, що впливають на покарання, зокрема: ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер (зміст) протиправних дій, їхні наслідки, особу винного (раніше неодноразово був судимий, негативно характеризується, перебуває на спеціальних обліках). Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину.
З урахуванням викладеного й тяжкості вчиненого діяння, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки та всіх інших обставин, що мають правове значення при виборі заходу примусу, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_4 покарання у межах санкції кримінального закону, проте у розмірі наближеному до мінімального.

Таким чином, призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів. Для його пом`якшення, про що йдеться у касаційній скарзі, підстав немає.
Вважати захід примусу явно несправедливим за його розміром унаслідок суворості немає.
Доводи щодо пом`якшення призначеного покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який із наведенням мотивів спростування визнав їх неспроможними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене в касаційній скарзі засудженого не наведено переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає. А тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2016 року щодо ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ва