Справа № 182/1175/16-к
Провадження № 1-кп/0182/292/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополь клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2016 р. № 0000368 стосовно неповнолітнього
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл.., громадянина України, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , з освітою 8 кл., учня 9-го класу КЗ «НЗОШ № 14», інваліда дитинства, не одруженого, не судимого,
за вчинення суспільно-небезпечного діяння, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 190 КК України,
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6
ОСОБА_7 , ОСОБА_8
неповнолітнього ОСОБА_3
законного представника неповнолітнього ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
представника служби у справах дітей
міськради ОСОБА_11
представника СЮП ВП ОСОБА_12 ,
в с т а н о в и в :
Неповнолітній ОСОБА_3 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, 01.02.2016 року приблизно о 13.30 год. з метою заволодіння чужим майном, діючи умисно повторно з корисливих мотивів, знаходячись поблизу КЗ «НЗОШ № 4» по вул..К.Лібкнехта, 111 в м. Нікополь Дніпропетровської обл., підійшов до неповнолітнього ОСОБА_13 , у якого під приводом зателефонувати попросив мобільний телефон «Леново А 319» вартістю 1900 грн., в якому знаходилася карта пам`яті вартістю 200 грн., який належав його матері ОСОБА_6 .
Після чого ОСОБА_3 попрямував до покинутої будівлі пошти, розташованої по вул.. І. Сірка в м. Нікополь, при цьому утримуючи телефон при собі, роблячи вигляд, що розмовляє, в цей час неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 йшов позаду ОСОБА_3 . Підійшовши до вказаної будівлі, ОСОБА_3 зайшов всередину, ОСОБА_5 залишився його чекати на вході. Через декілька хвилин ОСОБА_3 вийшов з покинутої будівлі та повідомив ОСОБА_5 про те, що телефон він втратив, однак при цьому обманув його, так як мобільний телефон він сховав до карману куртки. Далі, завіривши ОСОБА_5 , що через декілька хвилин повернеться до місця шукати втрачений телефон, зник у невідомому напрямку, утримуючи при собі мобільний телефон «Леново А 319», тобто заволодів чужим майном шляхом обману, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 2100 грн.
Крім цього, 03.02.2016 року приблизно о 14.00 год. ОСОБА_3 з метою заволодіння чужим майном, знаходячись біля будинку № 72 по вул.. Микитинській в м. Нікополь Дніпропетровської обл.., діючи умисно повторно шляхом обману із корисливих мотивів, під приводом здійснення дзвінка попросив у малолітнього ОСОБА_7 мобільний телефон «Нокіа 5130 Експрес М`юзік», вартістю 450 грн., який належав його матері ОСОБА_8 .
Після чого ОСОБА_3 відійшов від ОСОБА_7 на відстань приблизно 2-3 метри, роблячи вигляд, що телефонує мамі, зімітував падіння та повідомив ОСОБА_7 , що мобільний він випустив у люк, при цьому сховав його до карману своєї куртки. Далі, завіривши ОСОБА_7 , що через декілька хвилин повернеться до місця шукати втрачений телефон, зник у невідомому напрямку, утримуючи при собі мобільний телефон «Нокіа 5130», тобто заволодів чужим майном шляхом обману, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 450 грн.
В діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
В судовому засіданні ОСОБА_3 , не заперечуючи факт вчинення суспільно-небезпечного діяння, пояснив, що 01.02.2016 р. він зі своїм знайомим ОСОБА_14 приблизно о 13-30 год. знаходилися біля «НЗОШ № 4», побачили потерпілого ОСОБА_15 , якого раніше не знали. Спочатку він запитав у потерпілого котра година, потім попросив телефон, щоб подзвонити. ОСОБА_16 спочатку відмовлявся дати телефон, потім погодився і дав телефон. Він, роблячи вигляд, що дзвонить, пішов у сторону покинутої будівлі колишньої пошти. ОСОБА_14 і потерпілий йшли з ним. Потім він зайшов у приміщення будівлі, потерпілий з ОСОБА_14 залишалися на вході. Потім до нього прийшов ОСОБА_14 , він покликав потерпілого, щоб начебто віддати телефон, але наміру повертати не мав, телефон сховав у внутрішній кишені куртки, а потерпілому повідомив, що загубив телефон. Вони спочатку робили вигляд, що шукають телефон, потім він сказав потерпілому, що зараз прийде з матір`ю і пішов з місця події. Телефон передав знайомому, той заклав його у ломбард і передав йому 200 грн., які він витратив на власні потреби. 03.02.2016 р. він побачив раніше незнайомого хлопчика, попросив його дати телефон, щоб начебто подзвонити матері. Хлопчик відмовлявся, говорив, що йому треба на тренування, але він завірив хлопчика, що йому дуже треба подзвонити і він це зробить швидко. Хлопчик погодився і дав йому телефон. Потім він з телефоном відійшов від потерпілого, роблячи вигляд, що дзвонить, а сам сховав телефон і зімітував начебто телефон упав у люк. Сказав потерпілому, що сам він не зможе достати телефон, завірив, що зараз покличе мати, яка допоможе і зник з місця події. Телефон через того ж знайомого знову здали у ломбард за 150 грн., з яких 100 грн. знайомий віддав йому. Розуміє, що поступив неправильно. На даний час він змінив свою поведінку і зобов`язується ходити до школи, слухатися матір і більше ніколи не вчиняти злочини.
Законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 його мати ОСОБА_9 показала, що вона проживає із сином, одним старшим і ще двома молодшими дітьми. Вона є одинокою матір`ю, батько ОСОБА_3 проживає окремо і він не спілкується із сином, не надає йому матеріальної допомоги. Вона відбувала покарання у місцях позбавлення волі, у той час сина виховувала її сестра. Коли вона повернулася, то не змогла знайти спільну мову із сином. Він її не слухає, допомагає не завжди. У нього з`явилися друзі з поганою поведінкою і він почав прогулювати школу, тікати з дому. Вона його шукала разом із старшим сином, який допомагає їй у вихованні. Після того, як ОСОБА_17 затримали працівники поліції, його поведінка покращилась, на даний час він сидить вдома, нікуди не ходить, навіть у школу, але вона зобов`язується, що після канікул син буде ходити до школи. На даний час у неї із сином нормальні відносини, вона вважає, що він зробив належні висновки і вона здатна здійснювати контроль за його поведінкою.
Крім показань неповнолітнього, факт вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння підтверджується показаннями потерпілих.
Потерпілий ОСОБА_5 показав, що 01.02.2016 р., коли він повертався зі школи, до нього підійшли два хлопця, яких він раніше не знав. Один з них ОСОБА_3 запитав котра година. Він відповів, потім ОСОБА_3 став просити дати телефон, щоб подзвонити, він відмовлявся, але хлопець просив кілька разів і він дав йому телефон. ОСОБА_3 , зробивши вигляд, що дзвонить, почав відходити від нього, він пішов за ним. Інший хлопець ОСОБА_18 , також пішов з ними. Біля будівлі покинутої пошти ОСОБА_3 зайшов всередину, а він залишився біля входу з ОСОБА_19 . Потім ОСОБА_18 також зайшов у будівлю. Він залишився біля входу, потім хлопці його покликали. ОСОБА_20 начебто хотів віддати телефон, але сказав, що десь його загубив. Вони спочатку утрьох почали шукати, ОСОБА_3 навіть дозволив йому оглянути кишені куртки. Він оглянув кишені, нічого не знайшов. Потім ОСОБА_3 сказав, що піде за матір`ю і хлопці пішли. Він ще чекав на них, але вони не прийшли, потім він пішов додому. Вдома спочатку він сказав матері, що телефон загубив, потім розповів правду.
Потерпіла ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_5 її син. 01.02.2016 р. син прийшов додому брудний, заплаканий. Спочатку сказав, що загубив телефон, а потім, що телефон у нього забрав хлопець. Розказав про обставини так саме, як на суді. Після того вони звернулися у поліцію, написали заяву. Через кілька днів їй подзвонили із поліції і повідомили, що телефон знаходиться у ломбарді. Вона телефон викупила.
Потерпілий ОСОБА_7 показав, що у лютому 2016 р. він прийшов на тренування, але тренера ще не було і він чекав на вулиці. До нього підійшов хлопець, якого він раніше не знав ОСОБА_3 , попросив телефон, щоб терміново подзвонити матері. Він відмовлявся, але хлопець наполегливо просив, тоді він погодився і у коридорі дав хлопцеві подзвонити. Хлопець подзвонив, потім повернув телефон і запропонував прогулятися. Він погодився, вони разом вийшли на вулицю і пройшли за приміщення поліклініки, де хлопець знов попросив телефон, він дав. Хлопець відійшов трохи у сторону, потім сказав, що телефон упав у люк. Вони удвох заглядали у цей люк, але телефон не побачили. Потім хлопець запропонував йому перевірити одяг, чи є у нього телефон. Він перевірив, нічого не знайшов, після чого хлопець сказав, що приведе матір, яка допоможе знайти телефон і пішов. Він деякий час почекав, потім пішов на тренування. Після прийшов додому і розповів батькам і вони з батьками звернулися у поліцію.
Потерпіла ОСОБА_8 дала показання, відповідно до яких 03.02.2016 р. її син повернувся з тренування і розповів, що хлопець забрав у нього телефон. Вони відразу поїхали у поліцію, де написали заяву. Синові показали фотознімки і він упізнав хлопця, який забрав його телефон. Через кілька днів вони викупили телефон із ломбарду.
Судом також були досліджені письмові докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:
-протокол огляду від 17.02.2016 р. телефону «Леново А 319», який добровільно надала ОСОБА_6 і пояснила, що саме цей телефон забрали у її малолітнього сина ОСОБА_5 і вона викупила його у ломбарді з фото таблицею (а.п. 24-27);
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.02.2016 р., відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 упізнав з 4-ох фотознімків хлопця, який зображений на фото № 3, що заволодів шляхом обману телефоном. На фото № 3 зображений ОСОБА_3 (а.п. 33-35)
-протокол огляду від 04.02.2016 р. телефону «Нокіа 5130 Експрес М`юзік», який добровільно надала ОСОБА_8 і пояснила, що саме цей телефон забрали у її малолітнього сина ОСОБА_7 і вона викупила його у ломбарді з фото таблицею (а.п. 58-59);
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.02.2016 р., відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 упізнав з 4-ох фотознімків хлопця, який зображений на фото № 3, що заволодів шляхом обману телефоном. На фото № 3 зображений ОСОБА_3 (а.п. 70-72).
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, вчинив суспільно-небезпечне діяння.
Суспільно-небезпечне діяння, вчинене неповнолітнім ОСОБА_3 має вірну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Слідчий СВ Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровській обл. ОСОБА_21 за погодженням з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру, посилаючись на те, що він на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність і просить застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки. Прокурор просить заборонити неповнолітньому перебування без дозволу матері ОСОБА_9 поза межами житла, де він проживає в період з 20-00 год. до 07-00 год. наступного дня строком на 1 рік.
Дослідивши зібрані по справі докази суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню і до неповнолітнього ОСОБА_3 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру.
Обираючи вид примусових заходів виховного характеру, суд враховує всі обставини справи, особу неповнолітнього, який навчається у КЗ «НЗОШ № 14», де характеризується незадовільно, оскільки прогулював заняття, навчається не в повну силу.
Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради ОСОБА_11 пояснив, що раніше ОСОБА_3 на обліку у службі не перебував, сім`я ОСОБА_22 у коло зору не потрапляла. У зв`язку з вчиненням суспільно-небезпечного діяння було проведено обстеження житлово-побутових умов неповнолітнього. Встановлено, що всі умови для проживання та навчання дитини є. За місцем навчання він характеризується незадовільно, але вважає, що мати може здійснювати контроль за поведінкою неповнолітнього.
Представник сектору ювенальної превенції Нікопольсокого ВП ГУ НП ОСОБА_12 також показав, що ОСОБА_3 раніше у них на обліку не перебував, але потрапив у поле зору, коли вчинив перший злочин. На даний час його поведінка значно покращилася. Також вважає, що мати здатна здійснювати контроль за поведінкою неповнолітнього.
Також суд враховує вік неповнолітнього, стан здоров`я, оскільки він є інвалідом дитинства, умови життя та виховання, що він виховується у неповній сім`ї, батько проживає окремо і його вихованням практично не займається, мати виховує крім ОСОБА_3 ще 2 малолітніх дітей, відносини з неї на даний час нормальні, вона надавала і надає йому належні умови для проживання, навчання, контролює його поведінку, що ОСОБА_3 розкаюється у вчиненому і обіцяє в подальшому не вчиняти нових суспільно-небезпечних діянь та кримінальних правопорушень.
Враховуючи всі зазначені обставини по справі, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження, обмеження неповнолітнього в дозвіллі, встановити особливі вимоги до його поведінки, а саме заборонити йому перебування без дозволу матері ОСОБА_9 поза межами житла, де він проживає в період з 20-00 год. до 07-00 год. наступного дня.
Цивільні позови потерпілими були заявлені, але вони просили залишити їх без розгляду.
Речові докази телефони, які знаходяться у потерпілих залишити їм.
На підставі наведеного, керуючись ст. 105 КК України, ст.. 497, 501 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Застосувати щодо ОСОБА_3 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження, обмеження неповнолітнього в дозвіллі, встановлення особливих вимог до його поведінки, а саме заборонити йому перебування без дозволу матері ОСОБА_9 поза межами житла, де він проживає кв. АДРЕСА_2 в період з 20-00 год. до 07-00 год. наступного дня строком на 1 (один) рік.
Речові докази телефони, які знаходяться у потерпілих залишити їм.
На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом 30 днів з моменту її проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Суддя: ОСОБА_1