Ухвала іменем україни 30 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нойштрелітц Федеративної Республіки Німеччина, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 119 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 : на користь ОСОБА_6 7113, 83 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди; на користь ОСОБА_7 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; процесуальні витрати за проведення експертизи 353, 81 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 10 червня 2014 року в період із 18.00 год. до 18.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перед будинком АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не передбачаючи можливості настання тяжких наслідків, а саме смерті ОСОБА_8 , хоча повинен був і міг їх передбачити, умисно наніс удар лівою рукою в обличчя потерпілого, внаслідок чого останній втратив рівновагу і впав з висоти власного зросту з прискоренням, ударившись під час падіння тім`яною частиною голови об асфальтне покриття. Внаслідок такого удару ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які стали безпосередньою причиною його смерті.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , просить вирок суду першої інстанції й ухвалу апеляційного суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок суворості. Зазначає, що суди при призначенні ОСОБА_5 покарання належним чином не врахували всіх пом`якшуючих обставин, а тому безпідставно не застосували до засудженого положення ст. 75 КК.

Розглянувши касаційну скаргу й дослідивши копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як вбачається з наданих копій судових рішень, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції з дотриманням зазначених вимог цього Кодексу врахував ступінь тяжкості скоєного засудженим злочину (згідно зі ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості), дані про його особу (раніше не судимий), молодий вік обвинуваченого, обставину, що обтяжує покарання (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння), провокаційну поведінку потерпілого (розпочав сварку) та дійшов висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства. У той же час цей суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі, визначивши розмір основного покарання, наближений до мінімальних меж санкції ч. 1 ст. 119 КК, 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Апеляційний суд переглянув вирок суду першої інстанції згідно з ч. 1 ст. 404 КПК у межах апеляційної скарги захисника, належно перевірив кожен довід та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК мотиви, якими керувався при постановленні рішення.
Так, залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни, суд апеляційної інстанції зазначив, що злочин, вчинений ОСОБА_5 , є злочином невеликої тяжкості, однак у результаті його вчинення настали вкрай негативні наслідки у виді смерті потерпілого; винуватий не виразив щирого каяття, а після проголошення вироку відшкодував незначну частину шкоди: по 500 грн кожній потерпілій. Крім того, апеляційний суд урахував і те, що ОСОБА_5 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції ухилявся від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а саме: переховуючись від суду, не з`являвся в судові засідання, у зв`язку з чим його було оголошено у розшук.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів, і не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК.
Переконливих доводів для зміни вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК) і, як наслідок, невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого з касаційної скарги захисника не вбачається.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3