АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/829/16 Справа № 204/6063/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2016 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колчак Тераклійського району Молдови, громадянина України, який немає постійного місця проживання та реєстрації,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
Встановила:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити постановлений щодо ОСОБА_6 вирок, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, пом`якшивши покарання. Заперечуючи правильність встановлених фактичних обставин провадження, захисник вважає, що суд не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про наявність у ОСОБА_6 умислу на вбивство ОСОБА_9 . За твердженням скаржника, бійка між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 мала спонтанний характер, а з врахуванням стану сильного алкогольного сп`яніння обох осіб носила цілеспрямований характер нанесення ушкоджень один одному без мети заподіяння смерті. Зазначає, що обвинувачений одразу після завершення супротиву з боку ОСОБА_9 припинив нанесення ударів, що підтверджується поясненнями самого обвинуваченого під час судового розгляду та протоколом проведення слідчого експерименту. Водночас у скарзі, як убачається з її змісту, захисник просить призначити більш м`яке покарання.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 липня 2015 року до 04 березня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Як установив суд, 19 липня 2015 року в період часу з 16.30 год. до 17.00 год., ОСОБА_6 , перебував у стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_1 , де на ґрунті ревнощів у ході сварки із ОСОБА_9 у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій умисел, направлений на умисне вбивство, обвинувачений ОСОБА_10 взяв з поверхні шафи знаряддя злочину - металеві ножниці та завдав ОСОБА_9 не менше 12 ударів в область передньої черевної стінки, поперекової області ліворуч, поперекової області по центру та лівої верхньої кінцівки, тобто в місця розташування життєво-важливих органів людини, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: чотирьох проникаючих колото-різаних поранень передньої черевної стінки з ранами - в проекції мечоподібного відростку та на череві праворуч, які переходять в раньові канали, з ушкодженням по ходу - шкіри, підшкірно-жирової клітковини, далі проникають в черевну порожнину, з ушкодженнями внутрішніх органів (сліпого поранення лівої частки печінки, двох наскрізних поранень правої та лівої частки печінки, двох поранень стінки шлунку, трьох ран тонкого кишковника, з ушкодженнями брижі тонкої кишки у кореня (2) та брижі товстої кишки біля селезіночного кута, з явищами внутрішньочеревної кровотечі (2,500мл крові зі згортками в черевній порожнині)), чотирьох проникаючих колото-різаних поранень в поперековій області ліворуч та на лівій бічній поверхні черева, які переходять в раньові канали, з ушкодженням по ходу - шкіри, підшкірно-жирової клітковини, далі проникають в позачеревний простір, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння; колото-різаного поранення в поперековій області по центру та трьох колото-різаних ран - на задній поверхні лівого передпліччя в середній та нижній третині, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, як таких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).
Таким чином, ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не довів свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне, заподіяння смерті іншій людині - потерпілому ОСОБА_9 до кінця по причинам, що не залежали від його волі, так як останньому було надано своєчасно кваліфіковану медичну допомогу.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника і просила залишити вирок без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку у разі визнання особи винуватою повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. У цій частині вироку наводяться, у тому числі, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 , судового-медичного експерта ОСОБА_12 ; показань самого обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких він фактично визнав частково свою винуватість і не заперечував, що наніс металевими ножицями поранення потерпілому внаслідок конфлікту, що виник між ними; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця події, у висновках судово-медичних експертиз про характер і локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілого, у протоколі слідчого експерименту, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, винуватість ОСОБА_6 підтверджена показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, що дійсно 19 липня 2015 року він вживав спиртні напої із ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , коли ОСОБА_6 під час конфлікту між ними через жінку наніс йому кілька ударів металевими ножицями в живіт, від чого він втратив свідомість.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_11 до нього в кімнату прибігла ОСОБА_13 та повідомила, що ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження. Коли він зайшов до кімнати потерпілого, той лежав на полу біля дивану, у нього в області черева були рани та кров. В кімнаті знаходився ОСОБА_6 , який шукав свої речі з наміром покинути квартиру. Він викликав швидку медичну допомогу та міліцію, закрив квартиру, щоб не дати змоги обвинуваченому втекти. З тих обставин, що він побачив на місці вчинення злочину, з поведінки присутніх ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , йому стало зрозуміло, що саме обвинувачений спричинив тілесні ушкодження потерпілому внаслідок конфлікту через жінку.

Обставини заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень підтвердив і обвинувачений ОСОБА_6 .

Крім того, як вбачається із протоколів проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_9 , останні в присутності експерта ОСОБА_12 , статиста та понятих розповіли та показали механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 . Локалізація, характер тілесних ушкоджень у потерпілого, на які вказував ОСОБА_6 під час вказаної процесуальної дії 18 серпня 2015 року, не суперечать додатковому висновку експерта № 3766е від 20 серпня 2015 року. При цьому, ніхто з учасників цієї слідчої дії, в тому числі і сам обвинувачений, зауважень на даний протокол не подавали.

До того ж суд допитав у судовому засіданні експерта ОСОБА_12 , яка підтвердила надані нею висновки щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, їх локалізації та характеру у потерпілого ОСОБА_9 .

Висновки суду про те, що ОСОБА_6 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому на грунті ревнощів діяв з прямим умислом на вбивство, однак такі наслідки не настали, оскільки злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, є обгрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, завдаючи численні удари вістрям металевих ножиців у життєво важливий орган людини - область черева, обвинувачений діяв навмисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілого та бажав цього, що підтверджено актом судово-психіатричної експертизи, а після скоєння злочину намагався покинути місце пригоди, не приймаючи ніяких мір щодо надання допомоги потерпілому, і саме ці дії вказують на наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого та про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про наявність якої зазначала у апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 .

Визнаючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів враховує, що судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх взаємини (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи").

Таким чином, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у незакінченому замаху на умисне вбивство відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і грунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

З огляду на викладене доводи у скаргах обвинуваченого та захисника щодо неналежної оцінки доказів та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати прийнятими, а тому колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 121 КК.

Усупереч посиланням захисника суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 КК і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране ближче до мінімальних меж санкції статті покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Переконливих аргументів щодо явної несправедливості призначеного заходу примусу стороною захисту не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, тому відсутні передбачені ст. 409 КПК підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційних скарг.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою з 21 липня 2015 року по 07 червня 2016 року.

Враховуючи положення ст. 5 КК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року та зарахування обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк тримання його під вартою до набрання чинності вироку, ухваленого щодо нього, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 21 липня 2015 року до 07 червня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4