Справа № 405/4497/16-к
1-в/405/1468/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2016 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
представника Кіровоградської виправної колонії управління ДПтСУ в
Кіровоградській області (№6) ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Кіровограді клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, не одруженого, раніше судимого: 15.04.1970 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140 КК УРСР до 4 років позбавлення волі, звільнений 10.07.1971 року умовно-достроково на 2 роки 7 місяців 2 дні; 25.02.1975 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 215-3 КК УРСР до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 25-1 КК РСР умовно з обов`язковим залученням до праці; 13.11.1980 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 17, 215-3, ч. ст. 206, ч. 2 ст. 188-1, ч. 2 ст. 190, ст. 42 КК УРСР до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 16.08.1989 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 206, ч. 3 ст. 215-3, ч. 1 ст. 215, ст.. 42 КК УРСР до 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки; 08.12.1998 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ст. 114 КК України до 10 місяців виправних робіт з утриманням 15% заробітку щомісячно в дохід держави; 16.04.2003 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 222, ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі, 17.09.2003 року Дніпропетровським апеляційним судом вирок змінено вважається засудженим до 7 років позбавлення волі, звільнений 26.07.2006 року умовно-достроково на 7 місяців 4 дні; по теперішній справі засуджений: 05.02.2007 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 187, ч. 2 п. 6 ст. 115, ст. 70, ст. 71 КК України до 14 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна
про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким
встановив:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, мотивуючи тим, що він став на шлях виправлення та до нього може бути застосована ст. 82 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав своє клопотання, просив замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.
Представник Кіровоградської виправної колонії управління ДПтСУ в Кіровоградській області (№6) та прокурор в судовому засіданні заперечували проти заміни невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_5 .
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 05.02.2007 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 187, ч. 2 п. 6 ст. 115, ст. 70, ст. 71 КК України до 14 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, тобто за вчинення особливо тяжкого злочину. Початок строку покарання - 25.08.2006 року, кінець строку 28.02.2020 року.
Як вбачається з наявного в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_5 витягу з протоколу № 08 від 10.03.2016 року засідання адміністративної комісії Кіровоградської виправної колонії (№ 6) з питання заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі засудженого /а.о.с. 122/, ОСОБА_5 було відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України через недоцільність застосування до нього ст. 82 КК України враховуючи пенсійний вік останнього.
Відповідно до положень ч. 3, ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання (п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України).
Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.
Згідно зі статтею 6 КВК України під виправленням засуджених розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а під ресоціалізацією - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Тому виправлення засудженого визначається як ціль, процес, а також - результат застосування покарання і заходів виправлення і ресоціалізації на засуджених.
При цьому, згідно наданої суду довідки про наявність заохочень та стягнень засудженого ОСОБА_5 , останній за весь час відбування покарання має лише два заохочення, які він отримав напередодні виникнення у нього права на отримання заохочувальної норми. Має три стягнення, які на теперішній час погашені, однак за одне з них він поміщався до ДІЗО строком на 9 діб.
Відповідно до ч .1 ст. 118 КВК України засуджені до позбавлення волі повинні працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії.
Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.
Згідно наданих суду довідок засуджений ОСОБА_5 дійсно займався суспільно-корисною працею в грудні 2015 року та з січня по червень 2016 року отримував заробітну плату, а також згідно п. 5 ст. 118 КВК України залучався до двохгодинних відпрацювань без оплати праці по благоустрою місць позбавлення волі та за весь час відбування покарання відпрацював лише 47 годин.
При цьому, згідно характеристики на засудженого ОСОБА_5 , затвердженої 15.06.2016 року начальником Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС у Кіровоградській області (№ 6), ОСОБА_5 за час відбування покарання в Кіровоградській виправній колонії (№ 6) з 28.11.2015 року загалом характеризується позитивно. Однак, протягом відбування засудженим ОСОБА_5 покарання в інших установах виконання покарань за період з 03.10.2006 року до прибуття до Кіровоградської виправної колонії (№ 6) загалом характеризується негативно та його поведінка в зазначений період не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказувала на те, що засуджений прагне до виправлення.
Крім того, відповідно до положень ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.
В судовому засіданні встановлено, що на день розгляду даного клопотання засуджений ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою, яка досягла пенсійного віку.
За таких обставин, судом не встановлено необхідних та достатніх підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 положень статті 82 КК України, а отже, в задоволенні клопотання останнього слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
постановив:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.
Копію ухвали направити до Кіровоградської виправної колонії управління ДПтСУ в Кіровоградській області (№6) для вручення засудженому ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 7 діб з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя Ленінського районного
суду м. Кіровограда ОСОБА_1