Провадження № 11-кп/792/51/16
Справа № 676/1742/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч.ч. 2, 3 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю

секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
перекладача ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002208 від 31 грудня 2014 року, за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2015 року,-

В с т а н о в и л а :
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2015 року

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився та зареєстрований в хуторі Широкий Прохорівського району Білгородської області Російської Федерації, росіянина, громадянина Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше судимого:

-3 вересня 2014 року Дубровицьким районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку один рік;

-27 лютого 2015 року апеляційним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 75, ч. 4 ст. 70 на чотири роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України зі встановленням іспитового строку два роки,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 296 КК України один рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_12 призначено остаточне покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Постановлено строк покарання ОСОБА_12 обчислювати з 18 серпня 2015 року, зарахувати в строк відбуття покарання строк перебування його під вартою з 14 січня по 17 серпня 2015 року включно.

Постановлено даний вирок та вирок апеляційного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року щодо ОСОБА_12 виконувати самостійно.

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

- 24 квітня 2012 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ст. 69, ч. 2 ст. 186 ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України на два роки шість місяців позбавлення волі, звільнений 21 жовтня 2014 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання:

-за ч. 3 ст. 185 КК України три роки шість місяців позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 296 КК України один рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_13 призначено остаточне покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

Постановлено строк покарання ОСОБА_13 обчислювати з 18 серпня 2015 року, зараховано в строк відбуття покарання строк перебування його під вартою з 14 січня по 17 серпня 2015 року включно.

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Великий Карабчіїв Городоцького району Хмельницької області, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_3 , з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

-18 вересня 2013 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк сто годин;

-30 грудня 2013 року Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України зі встановленням іспитового строку два роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано до покарання, призначеного цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2013 року три роки позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_14 остаточне покарання у виді три роки один місяць позбавлення волі.

Постановлено строк покарання ОСОБА_14 обраховувати з 18 серпня 2015 року.

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Кам`янця-Подільського Хмельницької області, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_4 , з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області:

-10 червня 2013 року за ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України на два роки позбавлення волі, звільнений 16 червня 2014 року від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році»;

-27 листопада 2014 року ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України на один рік чотири місяці обмеження волі;

-2 березня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на чотири роки три місяці позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 296 КК України один рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_15 призначено остаточне покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 березня 2015 року, ОСОБА_15 остаточно визначено покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

Постановлено строк покарання ОСОБА_15 обчислювати з 18 серпня 2015 року, зарахувати в строк відбуття покарання строк перебування його під вартою з 14 січня по 17 серпня 2015 року включно, в тому числі покарання, що відбуте за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 березня 2015 року, тобто за період з 2 березня по 17 серпня 2015 року включно.

Запобіжні заходи обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 до набрання вироком законної сили залишено попередні, обрані раніше у виді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_14 до набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, взятий під варту в залі судового засідання.

Цивільні позови не пред`являлися.

Речові докази:

-п`ять металевих ключів, що передані на зберігання потерпілому ОСОБА_21 залишено останньому;

-металевий навісний замок, що зберігався в кімнаті зберігання речових доказів Кам`янець-Подільського РВ УМВС України в Хмельницькій області, повернуто потерпілому ОСОБА_22 .

Постановлено стягнути з ОСОБА_13 на користь держави 471 грн. 74 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

За вироком суду, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 31 грудня 2014 року близько 00 год. 00 хв. біля вхідних дверей кафе «Бастіон», що розташоване по вул. Хмельницьке шосе, 9 в м. Кам`янець-Подільському, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась в зневажливому ставленні до громадського порядку, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, добропристойності та моралі, спільно, діючи з єдиним умислом, безпричинно, умисно, по черзі нанесли декілька ударів руками та ногами по різних частинах тіла потерпілого ОСОБА_21 .. При цьому, ОСОБА_12 наніс один удар долонею руки по обличчю потерпілого, від чого останній впав, після чого наніс ще декілька ударів ногою в область тулуба, чим завдав ОСОБА_21 фізичного болю. Тоді ОСОБА_15 наніс потерпілому декілька ударів руками по тулубу, чим завдав йому фізичного болю. Після цього, ОСОБА_13 наніс ОСОБА_21 декілька ударів руками та ногами по тулубу, чим також завдав останньому фізичного болю. Тоді ж, ОСОБА_14 наніс потерпілому декілька ударів ногами по тулубу, чим завдав фізичного болю, після чого наніс ще один удар в обличчя, чим заподіяв ОСОБА_21 легкі тілесні ушкодження у вигляді чотирьох саден шкіри лівої половини лобної ділянки голови, лівої вилично-щічної ділянки обличчя, крововиливу м`яких тканин лівої навколоочної ділянки обличчя, локального крововиливу під кон`юктиву лівого ока.

Відразу ж після вчинення зазначених хуліганських дій - 31 грудня 2014 року близько 00 год. 05 хв., там же, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 з корисливих мотивів, умисно, повторно, відкрито викрали в потерпілого ОСОБА_21 належне йому майно. При цьому, ОСОБА_12 відкрито викрав належну потерпілому золоту обручку вагою 2,71 г вартістю 474 грн. 25коп., знявши її з безіменного пальця ОСОБА_21 , ОСОБА_15 - в`язку ключів від дверей в кількості п`яти штук, вартістю по 25 грн. за кожен ключ, загальною вартістю 125 грн. та грошові кошти в сумі 100грн, витягнувши їх із кишені штанів потерпілого, а ОСОБА_13 - мобільний телефон марки «Нокіа 6233», вартістю 300 грн., витягнувши його з внутрішньої кишені куртки потерпілого.

Крім цього, ОСОБА_13 27 грудня 2014 року близько 00 год. 30 хв. в с. Жовтневе Кам`янець-Подільського району, з корисливих мотивів та з метою таємного викрадення чужого майна, переліз через огороджувальний паркан на територію домоволодіння АДРЕСА_5 , де шляхом зривання навісного замка на вхідних дверях за допомогою металевого предмета, схожого на шматок труби, який знайшов на території того ж домоволодіння, проник у приміщення гаража, звідки умисно, таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_22 шліфувальну кутову машинку «DWT WS13/180», вартістю 800 грн., кутову шліфувальну машинку «Арсенал УШМ 125/920», вартістю 450 грн., білий поліетиленовий мішок вартістю, 3 грн., в якому знаходився металобрухт кольорових металів - 15 кг міді, вартістю 65 грн. за 1 кг, на загальну суму 975 грн., чим завдав ОСОБА_22 майнову шкоду в розмірі 2228 грн.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати щодо ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в частині призначеного покарання в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, а також змінити щодо ОСОБА_14 у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким призначити покарання:

- ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 186 КК України в виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 296 КК України в виді 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань ОСОБА_15 остаточне покарання призначити в виді 7 років позбавлення волі;

- ОСОБА_12 - за ч. 2 ст. 186 КК України в виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 296 КК України в виді 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання в виді 5 років позбавлення волі. Керуючись ч. 4 ст. 70 КК України даний вирок та вирок апеляційного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року щодо ОСОБА_12 виконувати самостійно;

- ОСОБА_13 - за ч. 2 ст. 186 КК України в виді 4 років позбавлення волі , за ч. 3 ст. 185 КК України в виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 296 КК України в виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточне покарання в виді 6 років позбавлення волі;

- виключити з вироку суду щодо ОСОБА_14 застосування ст. 71 КК України та вважати його засудженим за ч. 3 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказував, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 не в повній мірі врахував ступінь тяжкості, характер суспільної небезпеки та обставини вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, особи винних, що ОСОБА_15 та ОСОБА_13 вчинили нові злочини через декілька місяців після звільнення з місць позбавлення волі, де відбували покарання, а ОСОБА_12 - під час іспитового строку, що свідчить про їх небажання ставати на шлях виправлення, не визнавали вини у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, взагалі не відшкодували спричинену потерпілому шкоду, що свідчить про їх суспільну небезпечність, а суд першої інстанції, в резолютивній частині вироку щодо ОСОБА_12 безпідставно не посилається на положення ч. 4 ст. 70 КК України. Також прокурор посилається про безпідставне призначення ОСОБА_14 покарання на підставі ст. 71 КК України, позаяк той був звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2013 року, згідно ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році».

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_13 просить виправдати його за ч. 2 ст. 186 КК України, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 296 КК України на ст. 125 КК України, та призначити більш м`яке покарання. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не викликав та не допитав свідка ОСОБА_23 , спочатку задовольнивши таке клопотання, а потім необґрунтовано його відхилив, вважає, що суд першої інстанції дав невірну оцінку дослідженим доказам з приводу мотивів бійки з потерпілим, та обставин викрадення лише ОСОБА_15 в потерпілого його речей, що той підтверджував в суді. Вважає, що впізнання обвинуваченого під час досудового слідства було проведено з порушеннями вимог ст. 228 КПК України, позаяк свідку обвинувачений був показаний перед проведенням впізнання, що свідок підтверджував в суді. Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі дані про його особу та що він тричі перебував на лікуванні в психіатричній лікарні.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_14 просить вирок змінити та призначити останньому більш м`яке покарання за ч. 3 ст. 296 КК України, із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням. Вказує, що ОСОБА_14 в період досудового розслідування та в суді першої інстанції свою вину визнав в повному обсязі, щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, за який його засуджено, характеризується позитивно за місцем проживання, являється молодою особою, а призначене покарання не відповідає його особі та є явно несправедливим через його суворість. Судом першої інстанції помилково призначено останньому покарання, з застосуванням ст. 71 КК України, зважаючи на ті обставини, що ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2014 року обвинуваченого звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Тульчинського районного суду Хмельницької області від 30 грудня 2013 року, тому судом першої інстанції обвинуваченому було помилково приєднано ОСОБА_14 покарання, від якого той на час ухвалення вироку був звільнений.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_12 просить виправдати його за вчинення злочинів, які йому інкриміновані, оскільки на його думку він не винний у вчинених злочинах, а слідством та в процесі розгляду провадження в суді його вина не доведена. В обгрунтування своїх доводів вказував, що суд першої інстанції поклав в основу доведеності вини обвинуваченого суперечливі показання потерпілого, свідка ОСОБА_24 , свідка ОСОБА_25 , не спростувавши їх, вважає, що впізнання потерпілим та свідком проведено з порушеннями вимог КПК України, позаяк обвинуваченого було показано їм перед самою процедурою впізнання.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить вирок суду першої інстанції в частині засудження останнього скасувати і провадження щодо нього закрити. Вказує, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим через однобічність судового розгляду справи, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та таким, що ґрунтується на припущеннях, а суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки суперечливими показаннями потерпілого та іншими недопустимими доказами.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника в підтримання доводів апеляційної скарги обвинуваченого, які не заперечували проти апеляційних скарг інших учасників провадження, за винятком апеляційної скарги прокурора, яку вважають необґрунтованою; обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника в підтримання поданих ними апеляційних скарг, підтримували апеляційні скарги інших учасників провадження за винятком апеляційної скарги прокурора; захисника ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_14 в підтримання поданої захисником апеляційної скарги, підтримували подані апеляційні скарги інших учасників провадження, та захисника ОСОБА_9 залученого апеляційним судом до участі в справі для захисту обвинуваченого ОСОБА_14 за призначенням після прийняття відмови обвинуваченого ОСОБА_14 від захисника ОСОБА_16 , який фактично частково підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_16 , просив дії обвинуваченого ОСОБА_14 перекваліфікувати з ч. 3 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України, просив призначити більш м`яке покарання, обмежившись відбутим обвинуваченим покаранням; пояснення обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, за винятком скарги прокурора; прокурора в підтримання доводів апеляційної скарги прокурора з зазначених в ній підстав, що заперечував проти апеляційних скарг інших учасників провадження; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, слід скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з наступних підстав.

В засіданні апеляційного суду обвинувачені вказували, зокрема, що судом першої інстанції безпідставно було відхилено їх клопотання про повторний виклик та допит в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_21 , а також виклик та допит свідка ОСОБА_26 , хоча клопотання захисту про виклик якої до суду було раніше задоволено судом першої інстанції.

За змістом ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження було здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Однак суд першої інстанції під час розгляду цього провадження цих вимог не дотримався.

Як видно з даних журналу судового засідання та запису фіксування судового засідання технічними засобами, 17 серпня 2015 року потерпілий ОСОБА_21 в судове засідання не з`явився, відомості про повідомлення його судом про саме це судове засідання в провадженні відсутні. Як видно з даних запису фіксування судового засідання та даних журналу судового засідання захисник ОСОБА_8 в цьому судовому засіданні заявляв клопотання про виклик в судове засідання потерпілого ОСОБА_21 для усунення суперечностей в його показаннях, яке було підтримане всіма обвинуваченими та захисниками. Однак суд, незважаючи на відсутність в справі даних про повідомлення судом потерпілого про день та час судового засідання 17 серпня 2015 року, відмовив у відкладенні судового розгляду з цієї причини, провів судове засідання та закінчив судовий розгляд в відсутність потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час та місце судового засідання, що є неприпустимим в розумінні п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України.

В матеріалах провадження лише наявні відомості про те, що 7 липня 2015 року потерпілому було вручено копію зміненого обвинувального акту та медичну картку на його ім`я, відправлені судом 26 червня 2015 року (а.м.к.п. 134, 140). Судова повістка про виклик потерпілого до суду на 17 серпня 2015 року потерпілому не вручалась, про день та час судового розгляду 17 серпня 2015 року в інший спосіб, передбачений чинним КПК України, потерпілий не повідомлявся.

Вказані обставини дають колегії суддів підстави вважати, що судовий розгляд кримінального провадження був здійснений з порушенням положень п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, що є безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції, про що вказували обвинувачені в апеляційному суді.

Колегія суддів вважає необхідним звернути увагу суду, що потерпілий згідно ст. 56 КПК України, має право бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду, в тому числі при відкладенні судового розгляду, навіть при наявності в матеріалах провадження його заяви про можливість розгляду провадження в його відсутність.

В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_12 заявив, що він приїхав на територію України за рік до вчинення злочинів, до цього часу українську мову не вивчав та не володіє в достатній мірі для здійснення повноцінного захисту мовою, якою велось судочинство, вказував, що в перекладі на російську мову йому не були вручені документи, які повинні бути вручені, зокрема, вирок суду, тощо, в зв`язку з чим порушено його право на захист. Залучаючи перекладача, колегія суддів враховувала, що за змістом ст. 20 КПК України участь в кримінальному провадженні захисника підозрюваного чи обвинуваченого не звужує процесуальних прав підозрюваного, обвинуваченого, який відповідно до ст.ст. 20, 29 КПК України має право особисто здійснювати свій захист, користуючись послугами перекладача, однак суд першої інстанції, на думку колегії суддів, поверхово з`ясовував можливість обвинуваченого ОСОБА_12 здійснювати свій захист без залучення захисника.

При цьому колегія суддів вважає необхідним зауважити, що суд першої інстанції припустився й інших помилок під час судового провадження. Як видно з даних журналу судового засідання (а.м.к.п. 85-87, т. 1) судом першої інстанції було задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 про виклик та допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_26 ; 29 квітня 2015 року суд ухвалив повторно викликати в судове засідання свідка ОСОБА_26 (а.м.к.п. 96-98, т. 1); в зв`язку з неявкою свідка ОСОБА_26 ухвалив відкласти судовий розгляд 26 червня 2015 року (а.м.к.п. 126-127, т. 1). Колегія суддів зауважує, що в матеріалах провадження відсутні дані про повідомлення цього свідка про судові засідання, відомості про направлення судом свідку повісток чи повідомлення свідка в інший спосіб, передбачений чинним КПК України, відповідних заходів забезпечення в разі доведення факту ухилення свідка від з`явлення до суду, суд не застосовував. Як видно з даних журналу судового засідання та запису фіксування судового засідання технічними засобами судом фактично не вмотивовано рішення з приводу відхилення клопотання сторони захисту про обов`язковість виклику та допиту цього свідка, яке раніше судом було задоволено.

Колегія суддів вважає необхідним також зауважити, що згідно положень ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, також сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими. Як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_15 вказували про визнання недопустимими доказів - даних протоколів впізнання обвинувачених потерпілим та свідком, вказуючи на проведення цих слідчий дій з порушеннями вимог КПК України, наводячи при цьому обгрунтування таких заяв, однак жодних суджень з цього приводу суд в порушення вимог ст.ст. 89, 374 КПК України, в вироку не навів.

Оскільки вирок скасовується з підстав істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, інші доводи апелянтів не перевіряються, однак їх слід перевірити при новому розгляді провадження, який слід провести з дотриманням вимог чинного кримінального процесуального закону.

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що в разі, якщо при новому судовому розгляді винність обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих їм органом досудового розслідування злочинах буде доведена, обсяг обвинувачення не зміниться або не будуть встановлені інші обставини, які можуть суттєво вплинути на міру покарання, то обране їм судом першої інстанції покарання слід вважати м`яким.

Колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 строк дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою до 12 травня 2016 року. Колегія суддів враховує при цьому, що ризики, які були заявлені та доведені прокурором в суді при продовженні обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою не зменшились, вони обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, в тому числі тяжкого злочину, зберігаються ризики, заявлені та доведені прокурором під час продовження строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції, з метою запобігання їх спробам вчинити інші кримінальні правопорушення, зважаючи, що обвинувачені раніше судимі, обвинувачуються у вчиненні злочинів через незначний час після звільнення їх з місць позбавлення волі після відбуття покарання, а ОСОБА_12 в період іспитового строку, не працювали, не мають стабільних соціальних зв`язків, можуть переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, заявлені та доведені ризики не зменшились, та відсутні підстави, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть забезпечити виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_14 (якому під час досудового слідства та в суді першої інстанції не обирався запобіжний захід) перебуває під вартою в зв`язку з обранням йому покарання в виді позбавлення волі за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2015 року, який скасовується, він має бути звільнений з-під варти. Питання необхідності обрання йому запобіжного заходу може бути вирішено відповідно до положень глави 18 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 задовольнити частково.
В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2015 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 продовжити дію запобіжного заходу в виді тримання під вартою на строк до 12 травня 2016 року включно.
ОСОБА_14 звільнити з-під варти.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2