Номер провадження: 11-кп/785/641/16
Номер справи місцевого суду: 521/2122/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника Південної виправної колонії УДПтСУ в Одеській області (№ 51) про заміну покарання більш м`яким покаранням обмеженням волі у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ Тюменської області, п. Лабитнаги, українцю, громадянину України, з неповною середньою освтою, не пра- цюючий, не одружений,

засудженого 07.11.2012 року Балтським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі,

встановила:
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 відбуває покарання в ПВК УДПтСУ в Одеській області (№51). Початок строку покарання 24.07.2012 року, кінець строку 21.07.2019 рік.За період відбування ОСОБА_8 показав себе із задовільної сторони, працевлаштований на виробництві установи, має 6 заохочень, стягнень не має.

Представник ПВК № 51 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про заміну покарання більш м`яким покаранням обмеженням волі у відношенні засудженого.

Розглянувши клопотання, суддя Малиновського районного суду м. Одеси ухвалою від 19.02.2016 року відмовив в задоволенні клопотання.

В апеляції на вказану ухвалу засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 року, ухвалити нову ухвалу, якою замінити йому невідбуту міру покарання більш м`яким, а саме на обмеження волі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали, оскільки він став на шлях виправлення, суд не врахував позитивні характеристику, те що він працевлаштований, режиму відбування покарання не порушував, має 6 заохочень, дбайливо ставить до майна установи, виконує законні вимоги персоналу установи, вину в скоєнні злочину визнав, та розкаявся, тощо.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, дослідивши матеріали та доводи апеляції, приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляції не вбачається.

Частиною 3 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона буда засуджена до позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 скоїв тяжкий злочин проти життя та здоров`я (умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, або вчинене групою осіб, а також з метою залякування потерпілого або інших осіб, чи з мотивів расової, національної або релігійної нетерпимості або вчинене на замовлення, або таке, що спричинило смерть потерпілого).

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, п має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання начальника виправної колонії, оскільки, враховуючи, що засуджений відбув покарання більше трьох років, тобто невеликий проміжок часу, немає підстав вважати, що засуджений щиро досяг такого стану, за якого від нього не доведеться очікувати скоєння в майбутньому нових злочинів, хоча засуджений і має шість заохочень за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку. На думку колегія, засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, особа засудженого, обставини скоєння ним злочину, тяжкість покарання за скоєне, свідчать про необхідність залишення ОСОБА_7 в місці позбавлення волі для подальшого відбуття покарання.

За таких обставин, підстав для скасування ухвали не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду одеської області,

ухвалила:
апеляцію засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2016 року , якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника Південної виправної колонії УДПтСУ в Одеській області (№ 51) про заміну покарання більш м`яким покаранням обмеженням волі у відношенні засудженого ОСОБА_7 , засудженого 07.11.2012 року Балтським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі залишити без зміни.

Суді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4