Єдиний унікальний номер 719/118/16-к
Номер провадження 1-кп/719/12/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року
м. Новодністровськ

Новодністровського міський суд Чернівецької області в складі

судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора

Кельменецької місцевої прокуратури

Чернівецької області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого (цивільний відповідач) ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого (адвоката) ОСОБА_5 ,

потерпілої (цивільний позивач) ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000450 від 25.09.2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне, Мурованокуриловецького району, Вінницької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, особи пенсійного віку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 21.09.2015 року близько 17 год. 10 хв., перебуваючи на автомобільній дорозі у мікрорайоні «Діброва», який розташований за адресою: м. Новодністровськ, Чернівецької області, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «ГАЗ 3102», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по правій смузі проїжджої частини в напрямку виїзду із вищезазначеного населеного пункту та, здійснюючи перетин нерегульованого світлофорними об`єктами пішохідного переходу, на якому в цей час перебувала пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не врахував дорожню обстановку, не вжив усіх заходів щодо зменшення швидкості автомобіля та не дотримався швидкісного режиму, встановленого для руху в населених пунктах, в результаті чого допустив наїзд на останню передньою частиною керованого ним транспортного засобу. В результаті дорожньо-транпортної пригоди ОСОБА_6 , отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 26 від 02.03.2016 року відносяться до середнього ступеню тяжкості, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року із змінами та доповненнями, а саме:

п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.»;

та спричинив потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Порушення обвинуваченим ОСОБА_4 п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України та спричинені внаслідок цього середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_6 знаходяться в прямому причинному зв`язку.

Таким чином, обвинувачений порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, однак показав, що він, 21.09.2015 року близько 17 год. 10 хв., перебуваючи на автомобільній дорозі у мікрорайоні «Діброва», який розташований за адресою: м. Новодністровськ, Чернівецької області, керував транспортним засобом марки «ГАЗ 3102», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 35-38 км/год по правій смузі проїжджої частини в напрямку виїзду з міста. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, він побачив потерпілу, яка несподівано для нього вибігла із-за автобусу, що був припаркований з багатьма іншими машинами біля пішохідного переходу, а тому ОСОБА_4 , помітивши потерпілу, почав повертати автомобіль наліво та гальмувати, щоб уникнути ДТП.

Вказав при цьому, що не зміг зупинити автомобіль перед пішохідним переходом, оскільки ОСОБА_6 вела себе незрозуміло, змінюючи постійно напрям руху, вибігла перед автомобілем зненацька, а видимість пішохідного переходу була дуже поганою через велику кількість автомобілів, що стояли біля чи на самому пішохідному переході, що, в свою чергу, унеможливило уникнення зіткнення з потерпілою. Окрім того, після дорожньо-транспортної пригоди він надав їй першу медичну допомогу, в подальшому оплатив ОСОБА_6 лікування, витрати на доглядальницю, що становило в загальному 5000 грн.

Обвинувачений щиро розкаявся у скоєному та просив його суворо не карати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що вона, 21.09.2015 року близько 17 год. 10 хв., перебуваючи у мікрорайоні «Діброва», який розташований за адресою: м. Новодністровськ, Чернівецької області, почала здійснювала перетин пішоходного переходу. Коли вона закінчувала переходити дорогу, побачила як транспортний засіб марки «ГАЗ 3102», д.р.н. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 , рухався на неї з великою швидкістю, при цьому вказала, що не змінювала напрямки руху, йшла прямо до тротуару, однак відчула сильний удар, від чого втратила свідомість.

Вказала також, що водій побачив її, заперечувала, що вибігла із-за автобуса, оскільки видимість дороги була дуже добра, поблизу пішохідного переходу жодні транспортні засоби припарковані не були, а маневр переходу, як стверджує обвинувачений, вона не починала, а вже закінчувала, у зв`язку з чим автомобіль допустив зіткнення з нею майже біля тротуару протилежної частини дороги. Крім того, потерпіла підтвердила, що ОСОБА_4 відшкодував їй всі витрати, здійснені нею на придбання ліків та 1000 грн. на оплату послуг доглядальниці.

Вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, крім особистого повного визнання ним своєї вини, показів його та потерпілої ОСОБА_6 , підтверджується також наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- показами свідка ОСОБА_7 , який показав, що у вересні 2015 року висадив свою дружину ОСОБА_6 в м.Новодністровськ у м-ні «Діброва» біля пішохідного переходу та поїхав далі, однак побачив як автомобіль, за кермом якого перебував ОСОБА_4 , рухаючись із великою швидкістю, почав різко гальмувати, після чого свідок побачив, що його дружину вдарив автомобіль обвинуваченого, від чого вона перекинулась та впала на асфальт. Вказав також, що видимість на дорозі була дуже доброю, зокрема, пішохідного переходу, а тому свідку незрозумілі були дії водія транспортного засобу марки «ГАЗ 3102», д.р.н. НОМЕР_1 , який не зміг зупинити автомобіль перед його дружиною, враховуючи те, що вона закінчувала маневр, а у ОСОБА_4 була можливість уникнути ДТП, змінивши напрямок руху транспортного засобу вліво;

- заявою про залучення до провадження як потерпілої від 22.03.2016 року;

- висновком експерта №220-а від 24.03.2016 року, відповідно до якого в діях водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 та 12.4 ПДР, що з технічної точки зору, перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП; обвинуваченому необхідно було діяти у відповідності до вимог п.п. 12.3, 12.4 ПДР, а саме, зменшити швидкість керованого ним автомобіля аж до повної зупинки останнього, за умови руху із допустимою швидкістю руху по умовах руху в населеному пункті;

- висновком експерта №758-а від 06.11.2015 року, із якого вбачається, що несправностей в гальмовій системі, рульовому керуванні та ходовій частині «ГАЗ 3102», д.р.н. НОМЕР_1 , не виявлено;

- копією акта обстеження дорожних умов на ділянці автомобільної дороги/вулиці від 21.09.2015 року, відповідно до якого недоліки в утриманні дороги/вулиці, які необхідно усунути для забезпечення безпеки дорожнього руху, відсутні, наявні відповідна дорожня розмітка та знак пішохідного переходу;

- постановою про визнання речовим доказом та прилучення його до кримінального провадження як речовий доказ від 28.01.2016 року, згідно якої автомобіль марки «ГАЗ 3102», д.р.н. НОМЕР_1 , був наданий добровільно ОСОБА_4 для проведення відповідних слідчих дій, визнано речовим доказом та знаходиться на зберіганні у Сокирянському ВП КВП ГУНП в Чернівецькій області;

- висновком судово-медичного експерта від 03.03.2016 р. №26, яким виявлено наступні тілесні ушкодження: закритий перелом сідаліщної та лонної кісток справа без зміщення, закритий спалковий перелом обох головок міжфалангового суглобу 1-го пальця правої китиці руки з незначним зміщенням, садна чола зліва, лівої лицевої ділянки обличчя, кінчика та правого крила носу, верхньої губи по серединній умовній лінії тіла та зліва, задньо-зовнішньої поверхні верхньо-серединньої третини лівого передпліччя, тильної поверхні 1-го пальця лівої китиці руки, основи другого пальця лівої китиці руки, зовнішньої поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, синці верхнього та нижнього повіка лівого та правого ока, зовнішньої поверхні верхньої третини правого стегна, зовнішньої поверхні верхньої третини правої гомілки, що виникли від дії твердих тупих предметів та удару об такі і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості;

- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «ГАЗ 3102», д.р.н. НОМЕР_1 ;

- копією посвідчення водія ОСОБА_4 ;

- копією довіреностей на користування та розпорядження транспортним засобом марки «ГАЗ 3102», д.р.н. НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_4 ;

- актом №733 медичного догляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 21.09.2015 року, відповідно до якого обвинувачений був тверезий;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортої пригоди від 21.09.2015 року, складеного слідчим Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_10 в присутності двох понятих з доданою до нього схемою ДТП 11 аркушах, з яких вбачається, наявність дорожнього знака пішохідний перехід, відсутність об`єктів, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч, відсутність зміни руху автомобілем марки «ГАЗ 3102», д.р.н. НОМЕР_1 , перебування пішоходу на пішохідному перехресті недалеко від бардюру протилежної частини дороги.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України доведена в повному об`ємі та органом досудового слідства правильно кваліфіковано дії обвинуваченого, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує траспортним засобом, що спричинили потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та міри покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р. із змінами та доповненнями, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, доказами, що характеризують особу обвинуваченого, є досліджені в судовому засіданні наступні письмові документи:

- копія паспорту ОСОБА_4 ;

- копія ідентифікаційного номера ОСОБА_4 ;

- довідка Управління пенсійного фонду України в Сокирянському районі Чернівецької області №4038 від 29.09.2015 року, відповідно до якої обвинувачений з 10.06.2013 року є пенсіонером за віком та отримує пенсію в розмірі 1774,98 грн.;

- характеристика виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівнцької області від 06.04.2016 року, згідно якої обвинувачений за місцем фактичного проживання характеризується позитивно;

- характеристика депутата Новодністровської міської ради Чернівнцької області від 03.03.2016 року, із якої вбачається, що обвинувачений зарекомендував себе як відповідальна, урівноважена, цілеспрямована і працьовита людина;

- довідка про склад сім`ї від 06.04.2016 року;

- довідка КП «Новодністровський житловик» від 06.04.2016 року №47 про відсутність реєстрації ОСОБА_4 у м. Новодністровськ, Чернівецької області;

- довідка лікаря-психіатра від 06.04.2016 року про неперебування ОСОБА_4 на психіатричному обліку;

- довідка лікаря-нарколога від 07.04.2016 року про неперебування обвинуваченого на обліку у лікаря-нарколога;

- довідка Новодністровського ВП КВП ГУНП в Чернівецькій області від 25.05.2016 року про відсутність судимостей у ОСОБА_4 ;

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_11 від 10.05.2016 року, із якої вбачається, що обвинувачений є вдівцем;

- довідка Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 05.05.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_4 використовує свій автомобіль, щоб приїжджати два рази на тиждень до своєї 85-річної матері ОСОБА_12 та допомагати їй по господарству.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд відповідно до положень ст.ст. 65-67 КК України, враховує, зокрема те, що згідно із ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, при цьому бере до уваги фактичні обставини та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, зокрема те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі та щиро розкаявся, активно сприяв розслідуванню злочину, частково відшкодував потерпілій завдану їй матеріальну шкоду, а також дані про особу ОСОБА_4 , а саме те, що обвинувачений по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, є особою похилого віку, вдівцем, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, нарколога.

Судом встановлено, що обставинами, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання потерпілій допомоги безпосередньо після вчинення злочину та часткове відшкодування шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Тому враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що доцільно призначити обвинуваченому мінімальне покарання в межах санкції статті 286 ч. 1 КК України у виді штрафу.

На думку суду, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Окрім того, зважаючи на ту обставину, що обвинувачений використовує свій автомобіль для допомоги своїй матері похилого віку, що підтверджується довідкою Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 05.05.2016 року, суд вважає недоцільним застосування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню за проведення експертизи становлять 957,42 грн., що підтверджується наданими суду довідками про витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, відтак з ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави 957,42 грн. процесуальних витрат.

Долю речових доказів необхідно вирішити на підставі ст.. 100 КПК України.

Потерпілою ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні (а.с. 28) заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 16740 грн. та моральної шкоди в сумі 20000 грн. (а.с.16-17).

В подальшому, 12.05.2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 лише моральну шкоду в сумі 20000 грн. та частину необхідних витрат на санаторно-курортне лікування в розмірі 10000 грн.

В обґрунтування уточненого позову вказала, що внаслідок скоєного обвинуваченим ДТП вона потребує санаторно-курортного лікування, яке коштує в санаторії «Медобори», м. Хмільник, приблизно 10000 грн., та визнала при цьому, що відповідач в добровільному порядку відшкодував їй 5000 грн., з яких 1000 грн. було витрачено на часткове відшкодування послуг доглядальниці, а 4000 грн. на оплату ліків.

Окрім того, ОСОБА_6 вказала, що ОСОБА_4 після скоєння ДТП при свідках дав їй розписку про те, що зобов`язується відшкодувати позивачу витрати на санаторно-курортне лікування та моральну шкоду, яка в свою чергу полягала у фізичних стражданнях, болі, психологічному стресі, втраті сну, побутових незручностях, які потерпіла пережила внаслідок скоєння відповідачем кримінального правопорушення, та оцінила в 20000 грн. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 , заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, вказавши при цьому, що відповідачем відшкодовано вже 5000 грн. (1000 грн. - на відшкодування послуг доглядальниці, а 4000 грн. на оплату ліків), розмір моральної шкоди є занадто великим, недоведеним належними та допустимими доказами, а всі стягнення витрат на лікування суперечить ст. 128 КК України та нічим не підтверджені.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до виписки з історії хвороби № 4241від 17.10.2015 року (а.с.20), ОСОБА_6 перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні Сокирянської ЦРЛ із діагнозом «закритий перелом лоннової та сідничної кісток» з 22.09.2015 року по 17.10.2015 року.

26.04.2016 року потерпілій ЛКК рекомендовано санаторно-курортне лікування опорно-рухової системи в санаторії-профілакторії «Медобори», м. Хмільник, у зв`язку із діагнозом «Консолідований перелом сідалішної лонної кісток тазу справа», вартість якого становить 10395 грн., що підтверджується довідкою №38 форми №070/о від 26.04.2016 року та рахунком №427 про вартість путівки із профілем «Органи руху» від 05.05.2016 року.

Згідно із ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому , в тому числі, додаткові витрати, викликані необхідністю санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення витрат на санаторно-курортне лікування в сумі 10000 грн. підлягають до задоволення.

Разом з тим, суд відхиляє доводи представника відповідача стосовно відсутності доказів на підтвердження таких витрат, а також невідповідність їх стягнення положенням ст.. 128 КПК України, оскільки згідно ч.1-2 ст. 131 ЦПК України сторони зобов`язані подати свої докази суду, зокрема, до початку розгляду справи по суті, а докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Зважаючи на те, що рахунок №427 про вартість путівки із профілем «Органи руху» від 05.05.2016 року було подано після початку розгляду цивільного позову по суті з поважних причин (так як даний рахунок виписаний після судового засідання 04.05.2016 року) і до закінчення судового розгляду кримінального провадження, а чинний КПК не містить обмежень щодо часу подання доказів на підтвердження цивільного позову під час судового розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку, що витрати на санаторно-курортне лікування підтверджені належними та допустимими доказами, а їх стягнення не суперечить ст.. 128 КПК України.

Що стосується заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн., то у п. 119 рішення ЄСПЛ «Хабровскі проти України» (заява 61680/10) від 17 квітня 2013 року, вказано, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтований.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів.

З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_6 , характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди частково, а саме, в розмірі 5000 грн.

На підставі ст.ст. 12, 53, 65-67, ч. 1 ст. 286 КК України, ст.ст. 23, 1167, 1195, 1202 ЦК України та керуючись ст.ст. 100, 124, 128-129, 368-371, 373-374, 392-393, 395 КПК України, ст.. 131 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постановою Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р.,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двухсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень без позбавлення права керувати транспортним засобом.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: с. Покровка, Очаківського району, Миколаївської області та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 957,42 гривень.

Речовий доказ автомобіль марки «ГАЗ 3102», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_4 .

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: с. Покровка, Очаківського району, Миколаївської області та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , витрати на санаторно-курортне лікування в сумі 10000 грн. (десять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: с. Покровка, Очаківського району, Миколаївської області та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , моральну шкоду в розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ