Справа №487/4751/15-к 08.06.2016

У Х В А Л А
8 червня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5
на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2016 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
16.10.2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,
16.02.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ст. 185 ч.2 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі,
-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
Цим же вироком засуджений:
ОСОБА_6 за ст. ст. 198, 185 ч.3 КК України у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Вироком апеляційного суду Миколаївської області від 08 червня 2016 року скасований вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.03.2016 року у відношенні ОСОБА_6 в частині призначення остаточного покарання та на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок відносно нього змінити, та пом`якшити призначене йому покарання до 2 років і 1 місяця позбавлення волі, тобто до покарання, яке йому призначено за вироком від 16.02.2015 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.02.2015 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі.

Постановлено строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з 09.07.2015 року, зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення з 09.07.2015 року по 01.03.2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що 23.02.2015 року злочин не вчиняв. Вважає, що висновки суду спростовуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 та свідків, які належним чином не оцінені.

Крім того, вважає, що ймовірно, судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не зазначаючи, які саме.

Просить пом`якшити призначене йому покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним в тому, що 23 лютого 2015 року о 17:30 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 в кв. АДРЕСА_2 . Під час перебування ОСОБА_9 та ОСОБА_6 в одній із кімнат, ОСОБА_5 , котрий знаходився в іншій кімнаті, таємно заволодів майном потерпілого. Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, причинивши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 1000 грн.
Після вчинення злочину, в той же день, приблизно о 18 годині, на майданчику біля кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_6 взяти спортивні кросівки, фірми «Adidas», попередньо повідомивши, що вони викрадені у ОСОБА_9 з його помешкання. ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що спортивні кросівки здобуті злочинним шляхом, взяв їх для особистого користування та зберігав їх.
Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, та його дії кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку у відношенні ОСОБА_5 без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку. Доводи апелянта про недоведеність його вини є необґрунтованими, з огляду на наступне.

В суді потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 23 лютого 2015 року у нього вдома перебували ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Потім він заснув, а на наступний день виявив, що в нього викрадені особисті речі.

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як осіб, які знаходились в його квартирі перед викраденням належного йому майна.
Судом досліджений протокол від 21.06.2015 року за результатами проведення слідчого експерименту із застосуванням фотозйомки, в ході якого ОСОБА_6 , за участі захисника та понятих, розповів на місці та показав, як в під`їзді будинку по АДРЕСА_3 він разом із ОСОБА_5 вийшли із квартири АДРЕСА_4 , після чого ОСОБА_5 віддав йому спортивні кросівки фірми "Адідас", які ОСОБА_5 викрав з квартири АДРЕСА_4 , та пояснив, що ОСОБА_5 передав йому кросівки.
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в суді пояснили, що в їх присутності як понятих, при проведенні слідчого експерименту ОСОБА_6 надав пояснення про обставини вчинення крадіжки із кв. АДРЕСА_2 .
Крім зазначених показань ОСОБА_6 , вина ОСОБА_13 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що, перебуваючи вдома у ОСОБА_5 , останній розповів, що він разом із ще однією особою вчинили крадіжку речі, серед яких були кросівки. Ці кросівки ОСОБА_5 йому показав.
Як слідує з протоколу від 06.04.2015 року пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, свідок ОСОБА_14 впізнав своїх знайомих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які розповіли йому про крадіжку належного потерпілому ОСОБА_10 майна.
Як слідує з власноручно написаної заяви від 18.03.2015 року, ОСОБА_5 видав працівникам міліції викрадені ним кросівки, чоловічу куртку чорного кольору та спортивну сумку чорного кольору (т.1, а.п. 87).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував, що 23 лютого 2015 року він разом із ОСОБА_6 перебували у квартирі ОСОБА_9 , але стверджував, що крадіжку не вчиняв. Пояснив, що він перебував у кімнаті із потерпілим, а ОСОБА_6 відлучився до іншої кімнати. Через деякий час він з ОСОБА_6 вийшли із квартири та біля сходинок ліфту він побачив сумку із речами. ОСОБА_6 заявив, що це його сумка, та попросив взяти її. Тому він взяв цю сумку.
Аналогічні показання надав в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , який стверджував, що коли ОСОБА_5 залишився у кімнаті із ОСОБА_10 , він відлучився до іншої кімнати, де із шафи взяв куртку, декілька пар кросівок, зложив все це у сумку та виніс до сходинок під`їзду. Коли вийшли із квартири, він попросив ОСОБА_5 взяти сумку із речами, яка знаходилась біля квартири, та сказав, що це його сумка.
Хоча в судовому засіданні ОСОБА_5 вину не визнав, але оцінивши вищезазначені докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_10 , оскільки за поясненнями ОСОБА_6 в ході досудового слідства, які надані в обстановці, яка виключала на нього будь-який тиск (за участю захисника, понятих та із застосуванням відеозйомки слідчої дії) саме ОСОБА_5 вчинив крадіжку. Крім того, свідок ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_5 зізнався йому у вчиненні ним крадіжки, а в подальшому саме ОСОБА_5 видав працівникам міліції викрадені у потерпілого речі.
Зміну обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показань в судовому засіданні суд апеляційної інстанції розцінює як намагання уникнути ОСОБА_5 кримінальної відповідальності.
Як слідує зі змісту поданої апеляційної скарги, фактично ОСОБА_5 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження через невстановлення достатніх доказів для доведення його винуватості. Проте, доводи апелянта про відсутність доказів його вини є безпідставними, а тому відсутні підстави для задоволення його вимог.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження не встановлено, а обвинувачений ОСОБА_5 не зазначив, в чому саме вони полягають, пославшись на припущення. Тому і в цій частині його доводи не є слушними.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено у відповідності з вимогами ст. ст. 65-67 КК України, у межах санкції ст. 185 ч.2 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, та даних про особу винного, який раніше судимий, негативно характеризується та не працює.

Призначене покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Остаточне покарання правильно визначено ОСОБА_5 відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України, оскільки злочин він вчинив після постановлення щодо нього вироку від 16.02.2015 року.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

У строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2016 року у відношенні ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Зарахувати у строк призначеного ОСОБА_5 покарання строк попереднього ув`язнення з 09.07.2015 року по 08.06.2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3