Справа № 459/1181/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 року слідчий суддя Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора Червоноградського місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_4

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчих Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області щодо невнесення у Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернувся в суд із скаргою на бездіяльність слідчих Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області, мотивуючи її тим, що 09.03.2016 р. він звертався до даного відділення із метою зафіксувати його дзвінок про відмову судді Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_5 показати службове посвідчення. Вказує, що у доповнення до цієї заяви також 11.03.2016 р. подавав заяву про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 353 КК України, а саме про самовільне присвоєння цим же суддею владних повноважень або звання службової особи. Зазначає, що відомості за його заявами слідчими не були внесені до ЄРДР. Відтак просить зобов`язати Червоноградське ВП ГУ НП у Львівській області внести відомості до Реєстру про кримінальне правопорушення за ст. 353 КК України, вчинене ОСОБА_5 .

Під час розгляду скарги скаржник вказав, що скаргу підтримує, недовіряє розгляд справ суддям Червоноградського міського суду Львівської області.

Прокурор у судовому засіданні вказав, що скарга є безпідставною.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги, прийшов до наступного висновку.

Обставини справи свідчать, що 09.03.2016 р. скаржник звертався до Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області із заявою про вчинення злочину ОСОБА_5 , суддею Червоноградського міського суду Львівської області, оскільки останнім не було пред`явлено свого службового посвідчення судді у судовому засіданні з розгляду цивільної справи за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця.

У подальшому 11.03.2016 р. скаржник подав до прокуратури іншу заяву про скоєння цим же суддею кримінального правопорушення за ст. 353 КК України, яку просив долучити до заяви від 09.03.2016 р. Як вбачається із другої заяви, ОСОБА_3 деталізував обставини, котрі він вважав такими, що свідчать про вчинення злочину суддею ОСОБА_5 , а саме вказав, що останній не пред`явив свого службового посвідчення на початку судового засідання, коли вирішувалося питання довіри складу суду, говорячи, що воно знаходиться у його службовому кабінеті.

Таким чином, скаржник вважає, що ОСОБА_5 не є суддею, оскільки не показав свого службового посвідчення у судовому засіданні, а головування останнього у тому засіданні розцінює як самовільне присвоєння ним владних повноважень або звання службової особи.

Натомість підставою для подачі цієї скарги ОСОБА_3 стало невнесення Червоноградським ВП ГУ НП у Львівській області відомостей у ЄРДР за ст. 353 КК України відносно ОСОБА_5 .

Слід зазначити, що ОСОБА_5 є суддею Червоноградського міського суду Львівської області, призначений на посаду судді вперше, строк повноважень останнього не закінчився.

При розгляді скарги потрібно мати на увазі, що згідно ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР.

Згідно п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, до ЄРДР вносяться відомості щодо попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
На думку суду, цією нормою процесуального закону встановлено якісний критерій вимоги до джерела, з якого слідчий, прокурор отримує інформацію про скоєний злочин, не залежно від його форми й виду (повідомлення, заява, самостійне виявлення), а саме: у ньому повинні міститися обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Тобто слідчий, прокурор мають право здійснити аналіз змісту такого джерела, обставин, що містяться у ньому, та здійснити відповідний висновок у межах й на підставі закону свідчать дані обставини про вчинення злочину, чи ні. Якщо свідчать, то слідчий, прокурор здійснює аналітичну, інтелектуальну діяльність спрямовану на встановлення попередньої кримінально-правової кваліфікації кримінального правопорушення. Поряд з цим, нормами КПК України не встановлено прямого обов`язку прокурора, слідчого вносити у ЄРДР кримінальну-правову кваліфікацію, що вказана у заяві чи повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення.

Відтак зовнішня, формальна назва джерела інформації (повідомлення, заява про вчинення злочину) вочевидь не обов`язково може свідчити, що мало місце вчинення кримінального правопорушення. Хоча в цілому така ситуація презумується законодавцем, однак не виключає ймовірності подачі заявниками з об`єктивних чи суб`єктивних причин беззмістовних, надуманих, неповних повідомлень і заяв про вчинення злочинів.

Статтею 353 КК України встановлена відповідальність за самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Верховний Суд України у постанові від 4 квітня 2013 року по справі № 5-4кс13 зробив висновок, що об`єктивну сторону цього діяння утворює сукупність двох взаємопов`язаних ознак: 1) самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи; 2) вчинення особою, яка присвоїла такі повноваження чи звання, суспільно небезпечного діяння.

Отже, самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи утворює склад злочину, передбаченого ст.353 КК, лише тоді, коли воно поєднане зі вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

При цьому, Верховний Суд України вказав, що згідно з нормативним тлумаченням, під самовільним присвоєнням владних повноважень треба розуміти дії приватної особи, яка шляхом обману інших осіб видає себе за конкретну службову особу й використовує це з метою впливу на потерпілого для досягнення власних інтересів.

Разом з цим, ні ЦПК України, ні Закон України «Про судоустрій та статус суддів» не містять норм, котрі б покладали на головуючого суддю обов`язок пред`явлення свого службового посвідчення у судовому засіданні. Натомість підставою для видачі такого посвідчення є відповідний указ Президента України про призначення особи на посаду судді.

Відтак слід зробити висновок, що закон не вимагає обов`язку пред`явлення головуючим суддею свого посвідчення у судових засіданнях з розгляду цивільних справ. Натомість таке не пред`явлення не є підставою для сумнівів у повноважності головуючого, оскільки від наявності чи відсутності (втрати, пошкодження) цього посвідчення повноваження судді не залежать, не припиняються й не закінчуються. Також службове посвідчення, на відміну від мантії й нагрудного знаку, не є символом правосуддя.

Поряд з цим, скаржник звертаючись зі своїми заявами до органів поліції не вказував обставин, що свідчили про вчинення ОСОБА_5 як особою, котра, на його думку, присвоїла службові повноваження чи звання, суспільно небезпечного діяння як того вимагає об`єктивна сторона злочину за ст. 353 КК України. Не встановлено таких обставин й із скарги ОСОБА_3 .

Тому такого роду заяви не можуть ґрунтуватися на догадках, припущеннях, слухах. Натомість зміст заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення повинен відповідати вимогам закону до такого джерела доказу як документ (ч.1 ст. 99 КПК), тобто в ній повинні міститися відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР є обставини, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення (ч.1 ст. 214 КПК). Ці обставини, в першу чергу, повинні підтверджувати наявність таких елементів складу кримінального правопорушення, як його об`єкту і об`єктивної сторони. Саме на підставі інформації про вказані обставини вносяться відомості до ЄРДР про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, заяви ОСОБА_3 по своїй суті й змісту мали ознаки припущень та відсутності обставин, що могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , тобто не давали приводу й підстав для внесенні відомостей у ЄРДР.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, завданням слідчого судді є здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_3 як заявник у кримінальному провадженні наділений правами, визначеними ст. 60 КПК України, перелік яких є вичерпним.

Таким чином, встановлені обставини справи, з`ясовані підстави й предмет скарги, не дають підстави для висновку, що права ОСОБА_3 як заявника не були дотримані. Також відсутні правові підстави для задоволення скарги про зобов`язання органу поліції внести у ЄРДР відомостей за конкретною статтею КК України відносно конкретної особи, оскільки такі дії є дискреційними повноваженнями останнього.

Виходячи з вищенаведеного суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Керуючись ст.ст. 214, 216, 303, 306-307 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчих Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області щодо невнесення у Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1