Дата документу Справа № 331/5504/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/5504/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1652/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2016 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника засудженого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:
До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення згідно Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року до строку призначеного йому покарання.

Свої вимоги захисник аргументувала тим, що ОСОБА_7 був засуджений до довічного позбавлення волі, однак у даному кримінальному провадженні перебував під вартою під час розгляду справи, тому до строку призначеного покарання необхідно зарахувати строк його знаходження у СІЗО з 2 травня 1999 року до 10 серпня 2000 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Суд, відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання захисника засудженого, зазначив про те, що правила закріплені у ст. 72 КК України розповсюджуються лише до строкових видів покарань, а ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник засудженого - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання час його попереднього ув`язнення з 2 травня 1999 року по 10 серпня 2000 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд неправильно стлумачив закон, що призвело до неправильного його застосування відносно ОСОБА_7 . Згідно Положення про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента, у випадку засудження особи до довічного позбавлення волі клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Застосування до ОСОБА_7 , засудженого до довічного позбавлення волі, положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженого строку фактичного відбування покарання та використання ним права на звернення з клопотанням про помилування. Так як, відповідно до вироку Апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 1999 року строк відбування призначеного ОСОБА_7 покарання обчислюється з 2 травня 1999 року з моменту його затримання, до 10 серпня 2000 року - набуття вироку законної сили.

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, та постановити нову, якою здійснити перерахунок строку попереднього ув`язнення відповідно до Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що у ст. 72 КК України немає уточнення, що дана стаття розповсюджується лише на осіб, які відбувають строковий строк покарання у місцях позбавлення волі, та зазначає, що окреме посилання суду на ЗУ № 835 VIII від 26.11.2015 р., що не поширюється на осіб засуджених до довічного позбавлення волі, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Застосування вказаного закону у відповідності до ст. 151 КВК України має важливе значення для покращення умов відбуття ним покарання. Згідно вироку суду йому вже було зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що він вважає також свідчить про можливість застосування положень Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року. Крім того, зазначає, що з часу набрання вироком законної сили 10 серпня 2000 року і до 6 грудня 2001 року він продовжував перебувати в СІЗО, і цей строк як він вважає бути зарахований у відповідності до п. «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України. Крім того, зазначає, що судова практика свідчить, що в різних областях України засудженим до довічного позбавлення волі вже було здійснене таке зарахування.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційній скарги та просили їх задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції вважала законним та обґрунтованим, просила його залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, судова колегія приходить до висновку, що задоволенню вони не підлягають з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у строк покарання, призначеного ОСОБА_7 за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 1999 року та ухвалою Верховного Суду України від 10 серпня 2000 року, згідно яких він засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього, яке є його особистою власністю (а.с. 23-27, 28-32).

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правила ч. 5 ст. 72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, в той час як ОСОБА_7 був засуджений до довічного позбавлення волі, яке не має кінцевого строку його відбуття.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та відповідають вимогам кримінального закону.

Так, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Приписами ст. 51 КК України серед видів покарань виділено два різні види покарання, пов`язаного з позбавленням волі, а саме позбавлення волі на певний строк (строкове покарання) та довічне позбавлення волі (безстрокове покарання).

Диспозиція ж ч. 5 ст. 72 КК України вказує на строковий вимір покарання, яке підлягає перерахунку, а тому положення цієї статті до покарання у виді довічного позбавлення волі не застосовується, оскільки воно не має строкового виміру. При цьому, кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст.ст. 63 і 64 КК України) та відокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання, як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

Крім того, в ч. 5 ст. 72 КК України зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення відбувається тоді, коли особа засуджена до покарання у виді позбавлення волі. У разі ж призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування відбувається шляхом переведення визначеного відповідно до пункту 1 цієї частини строку позбавлення волі в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті, вимоги якої також не поширюються на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Про відмежування покарання у виді позбавлення волі як строкового виду покарання від довічного позбавлення волі, яке не має строкового виміру, і до якого положення Загальної частини КК України, які містять кількісні критерії, не застосовуються, свідчить також і позиція Верховного Суду України, який у справі № 5-16кс11 від 12.09.2011 р. зазначив, що покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно від нього не можна відрахувати дві третини при призначенні покарання за злочин, у разі якщо його санкцією встановлено покарання у виді довічного позбавлення волі, як це передбачено ч. 3 ст. 68 КК України.

Визначення виду покарання, в межах якого попереднє ув`язнення може бути зараховане із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, має суттєве значення для встановлення наявності (чи відсутності) підстав застосування ч. 5 ст. 72 КК України, а тому доводи засудженого та його захисника про те, що посилання суду на той факт, що довічне позбавлення волі не має кінцевого строку, жодним чином не відносяться до предмета даного судового розгляду, є необґрунтованими.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, встановивши вірні обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення клопотання захисника засудженого.

Доводи апеляційної скарги захисника проте, що незастосування положень ч. 5 ст. 72 КК України має істотне значення для використання засудженим його права на помилування вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 з приводу того, що вказаним рішенням суд першої інстанції обмежив його право на покращення умов відбування покарання, передбачене ст. 151 КВК України, то судова колегія вважає, що до даного провадження такі твердження відношення не мають, оскільки зазначені поліпшення умов можуть за законом бути застосовані до особи, яка відбула більше, ніж 5 років покарання, при цьому ОСОБА_7 за матеріалами провадження на цей час відбув строк, який значно перевищує 5 років.

Не є обґрунтованими доводи апеляційної скарги засудженого з приводу того, що йому вже було при постановленні вироку зараховано у строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення, оскільки згідно вироку апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 1999 року ОСОБА_7 було засуджено до покарання у вигляді смертної кари розстрілу, яке згідно до ухвали Верхового Суду України від 10 серпня 2000 року було замінено на покарання у вигляді довічного позбавлення волі у тюрмі суворого режиму з конфіскацією всього майна, яке є його обстою власністю. Зарахувань строку попереднього ув`язнення у строк тримання під вартою, як про це зазначає в апеляційній скарзі засуджений, здійснено не було.

Не може колегія суддів прийняти до уваги і посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на рішення судів апеляційної інстанції, згідно яких особам, засудженим до довічного позбавлення волі, попереднє ув`язнення було зараховано відповідно до ч. 5 ст.72 КК України, як на ту обставину, що свідчить про можливість застосування до нього цієї норми закону, оскільки навіть у разі існування такої правової позиції певних судів, це жодним чином не впливає на законність, обґрунтованість та вмотивованість даного судового рішення, яке в повній мірі узгоджується з вимогами закону і будь-яких підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування або зміну вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 72 КК України, на підставі Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26 листопада 2015 року №838-VIII, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 про зарахування у строк покарання строку переднього його ув`язнення, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4