АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1490/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 314 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0000072 - прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року щодо обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України,

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Луцьк Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

та обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в

м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_9

представників потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

ОСОБА_12 , ОСОБА_13

потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

Мандебура- ОСОБА_17 , ОСОБА_18

ОСОБА_19 , ОСОБА_20

Непочатової- ОСОБА_21

ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24

ОСОБА_25 , ОСОБА_26

ОСОБА_27 , ОСОБА_28

ОСОБА_29 , ОСОБА_30

ОСОБА_31 , ОСОБА_32

захисника ОСОБА_33

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року з підготовчого судового засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000072 щодо ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 366 КК України у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції з посиланням на ст.ст. 91, 291 КПК України обґрунтував тим, що в обвинувальному акті не конкретно викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, при цьому обвинувачення не містить посилання на мотив і мету вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, відсутні в обвинуваченні дати і час заволодіння обвинуваченою грошовими коштами.

Крім того, вказуючи на порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд в ухвалі зазначив, що згідно обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується у заволодінні грошовими коштами юридичної особи - Кредитної спілки «Турбота», якій заподіяно матеріальну шкоду на суму 5 546 378, 71 грн., водночас в якості потерпілих в акті зазначено ряд фізичних осіб, але відсутні відомості про заподіяння їм майнової, моральної чи будь-якої іншої шкоди.

Звернув суд увагу й на те, що в порушення вимог ст. 109 КПК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування в розділі «проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» не міститься посилання на наявність такої процесуальної дії як повідомлення про підозру та про зміну підозри, при цьому вказані процесуальні дії зазначені в розділі «прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення», тобто органом досудового розслідування порушено порядок складання реєстру.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року та ухвалити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зі стадії підготовчого судового засіданні.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор стверджує, що, всупереч висновкам суду першої інстанції, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 містить всі обов`язкові відомості, передбачені п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а обвинувачення сформульовано у відповідності до складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та на підставі матеріалів кримінального провадження, які судом на стадії підготовчого засідання ще не досліджувалися, до того ж в обвинуваченні, між іншим, вказано, що злочинні діяння з боку ОСОБА_7 , які мали продовжуваний характер, вчинялись протягом 2004-2009 років на виконання єдиного злочинного умислу, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення.

За таких обставин, як вважає прокурор, посилання суду на відсутність в обвинуваченні щодо ОСОБА_7 мотиву, мети, дати та часу вчинення кримінального правопорушення є безпідставним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, як вважає прокурор, суд безпідставно вказує на відсутність посилання в обвинувальному акті на Кредитну спілку «Турбота» як на потерпілого та, навпаки, на необґрунтоване, на думку суду, віднесення всіх указаних фізичних осіб до кола потерпілих, оскільки судом не враховано, що рішення про визнання зазначених в обвинувальному акті фізичних осіб потерпілими приймалося ще за правилами КПК України 1960 року і ніким не скасовані, а відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про кредитні спілки» майно кредитної спілки формується в першу чергу за рахунок внесків членів, при цьому відомості щодо віднесення кожного з потерпілих до вкладників Спілки містяться у відповідних письмових доказах, які судом на даній стадії не досліджувались.

Разом з цим, від уповноважених органів самої Кредитної спілки «Турбота», як зазначає прокурор, протягом всього періоду досудового розслідування не надходили заяви про вчинення щодо цієї юридичної особи кримінального правопорушення або про залучення її до провадження як потерпілого, що перешкодило визнання щодо неї такого статусу, однак не перешкоджає вчинення такої процесуальної дії в майбутньому.

При цьому прокурор звертає увагу на те, що викладення в обвинувальному акті об`єктивної сторони складу злочину, в тому числі щодо обставин спричинення матеріальної шкоди здійснено у відповідності до наявних в матеріалах провадження доказах, зокрема, і на підставі висновку додаткової судово-економічної експертизи, які на стадії підготовчого засідання не досліджувались, але були враховані під час формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_7 .

Таким чином, як стверджує прокурор, вказуючи на незрозумілість та неконкретність викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, суд порушив вимоги ст. 314 КПК України та вийшов за межі предмету підготовчого судового засідання, надавши оцінку правильності кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 та достатності ознак складу кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується, водночас обмежив прокурора у праві, наданому ст.ст. 338, 339 КПК України, щодо зміни обвинувачення або висунення додаткового обвинувачення.

Крім того, як зазначає прокурор, реєстр матеріалів досудового розслідування відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України, а його недоліки, на які послався суд, не перешкоджають призначенню обвинувального акта до розгляду.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора представник потерпілих ОСОБА_34 , потерпілі ОСОБА_16 і ОСОБА_20 та представник потерпілого ОСОБА_35 адвокат ОСОБА_11 просять залишити без змін ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, пояснення потерпілих, представників потерпілих, обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Обов`язкові відомості, які повинен містити в собі обвинувальний акт, визначені в ч. 2 ст. 291 КПК України.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, водночас п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що в обвинувальному акті обов`язково повинні бути відомості щодо розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При цьому зміст фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, відповідно до вимог ст. 91 КК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є необхідними та достатніми для його вирішення по суті.

Отже, з огляду на вимоги п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до яких обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а також положення ст. 91 КПК України, в обвинувальному акті повинно бути сформульоване твердження про вчинення кримінальних правопорушень, з викладенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення злочинів, винуватість кожної особи у вчиненні конкретного правопорушення, форма вини, мотив та мета його вчинення.

Разом з тим, вказаних вимог закону слідчим та прокурором, як вважає колегія суддів, дотримано не було, оскільки в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який був направлений до Шевченківського районного суду м. Києва, як у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, так і у формулюванні обвинувачення відсутні відомості щодо дати і часу заволодіння ОСОБА_7 грошовими коштами, немає посилання на мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Доводи ж прокурора про те, що обвинувачення за ч. 5 ст. 191 КПК України викладено щодо ОСОБА_7 з розкриттям об`єктивної сторони і суб`єктивної сторони зазначеного складу злочину та з дотриманням вимог ст. 91 КПК України, на підставі отриманих під час досудового розслідування доказів, є непереконливими, оскільки не відповідають змісту обвинувального акта, який не містить усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є необхідними та достатніми для його вирішення по суті.

Крім того, в обвинувальному акті в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 191 КК України наявні істотні суперечності, зокрема слідчим, з чим погодися і прокурор, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у заволодінні грошовими коштами Кредитної спілки «Турбота» в особливо великих розмірах, в той же час наведено висновок про те, що внаслідок заволодіння чужим майном коштами КС «Турбота» шляхом зловживання ОСОБА_7 , як службовою особою КС «Турбота», своїм службовим становищем, членам спілки, які внесли кошти до цієї спілки у вигляді депозитних вкладів, спричинено збитки на загальну суму 5 546 378,71 грн. При цьому, в обвинувальному акті є відомості про потерпілих фізичних осіб і лише можливо припустити, що саме ці особи є членами КС «Турбота», котрі внесли гроші до спілки, та яким спричинено, як стверджує в обвинувальному акті сам слідчий, збитки, проте у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення відсутні дані щодо конкретних осіб членів спілки, розміру їх внесків у вигляді депозитних вкладів та розміру збитків.

За наявності наведених недоліків обвинувального акта, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність його повернення прокурору.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору з підстав неповноти і неконкретності обвинувачення, фактично вийшов за межі своїх повноважень у підготовчому засіданні, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки суперечать змісту судового рішення, відповідно до якого підставою повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стала встановлена судом у підготовчому провадженні його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, в тому числі і наявність у змісті істотних суперечностей, що може призвести як до порушення права обвинувачених на захист, так і порушення прав потерпілих, зокрема, гарантованих їм згідно з п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що прокурор у кримінальному провадженні вправі змінити пред`явлене особі обвинувачення в суді та в даному випадку суд позбавив прокурора такого права, є надуманими, оскільки не узгоджуються з вимогами ч. 1 ст. 338 КПК України, відповідно до яких така зміна можлива лише з підстав встановлення під час судового розгляду справи нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, а не за обставин, про які зазначає у скарзі прокурор.

Що стосується посилань суду на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України ,то, хоча вказані недоліки самі по собі не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору, проте колегія суддів вважає і ці посилання прийнятними, оскільки вони є небезпідставними та можуть бути усунуті разом з виконанням вимог ст. 291 КПК України щодо змісту обвинувального акта.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано повернув прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, а тому судове рішення постановлено з дотриманням вимог ст. 314 КПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0000072 - прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000072 щодо ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 366 КК України повернуто прокурору без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4