УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/747/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 72 ч.5 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційного судового провадження) в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2016 року про зарахування засудженому ОСОБА_7 в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення,
Цією ухвалою зараховано засудженому ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення в період з 29.07.2014 року по 06.11.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу Бердичівського міськрайонного суду від 08.04.2016 року змінити і зарахувати ОСОБА_7 до строку покарання попереднє ув`язнення у вигляді домашнього арешту з розрахунку два дні арешту один день відбуття покарання відповідно до п.2 а ч.1 ст. 72 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в ухвалі суду першої інстанції неправдиво вказується, що ОСОБА_7 був затриманий і в той же день засуджений.
Також із змісту ухвали суду виходить, що ОСОБА_7 просив зарахувати йому домашній арешт за два дні основного покарання, що являється неправдивою інформацією.
Таким чином, на думку апелянта, ухвала суду містить істотні суперечності, клопотання судом не виконано, а в судовому рішенні не зазначено чому суд взяв одні докази, а відкинув інші і як наслідок судом не застосований закон, який підлягає застосуванню.
Також засуджений ОСОБА_7 зазначає, що його не повідомлено про час, місце та дату розгляду провадження.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених мотивів, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_9 , перевіривши матеріли кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Доводи засудженого ОСОБА_7 , що судом першої інстанції йому було не зараховано у строк відбутого покарання попереднє ув`язнення у вигляді домашнього арешту є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 72 ч.5 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності з вимогами ст.ст. 537, 539 КПК України та ст. 72 ч.5 КК України, з достатньою повнотою з`ясував чи відбув засуджений у встановленому законом порядку необхідний строк покарання та чи знаходився він у місцях попереднього ув`язнення.
Висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки підтверджуються відповідними матеріалами провадження та письмовими доказами.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 29.07.2014 року Житомирським районним судом Житомирської області за ст. 185 ч.3 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання рахується з моменту його затримання, а саме: 29.07.2014 року. Вирок набрав чинності з 06.11.2014 року.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_7 щодо зарахування йому цілодобового домашнього арешту до основного строку покарання, оскільки відповідно до вимог ст. 72 ч.5 КК України домашній арешт не зараховується в строк покарання.
Засуджений ОСОБА_7 з моменту затримання до моменту набрання законної сили вироком щодо нього, утримувався під вартою. На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання у Райківській виправній колонії № 73.
Таким чином, з урахуванням отриманих письмових даних, суд першої інстанції вірно зарахував засудженому ОСОБА_7 як відбуте покарання строк попереднього ув`язнення з дня його затримання, тобто з 29.07.2014 року до дня набрання вироком законної сили 06.11.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Разом з тим, суд першої інстанції врахував, що, відповідно до вимог ст. 72 ч.5 КК України, в період застосування до засудженого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, ОСОБА_7 статусу попереднього ув`язнення особи не мав.
Посилання в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_7 на те, що суд першої інстанції не повідомив його про дату, час та місце розгляду провадження є надуманими, оскільки як вбачається з матеріалів провадження засуджений ОСОБА_7 під час розгляду в судовому засіданні в режимі відеоконференції 08.04.2016 року був присутнім при розгляді клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, подане клопотання підтримав.
Таким чином, з урахуванням того, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам провадження, згідно яких встановлено, що засуджений ОСОБА_7 з 29.07.2014 року по 06.11.2014 року утримувався під вартою, апеляційний суд не вбачає будь-яких підстав для зміни ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 та зарахування йому додатково часу перебування під вартою після набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 72 ч.5 КК України, ст. 404, 405, 409, 537, 539 КПК України,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: