Справа №295/3350/16-к

УХВАЛА
Іменем України

21.03.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження за № 0005430 про обвинувачення

ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125, ч.1 ст. 296 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані вимоги КПК України, в судове засідання викликати свідків згідно поданого списку. Просила продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та представник потерплого ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 утримався від висловлювання своєї думки.

Захисник ОСОБА_7 не заперечувала проти призначення справи до судового розгляду разом із тим просила змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд вважає, що обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню необхідно повернути прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

Обвинувальний акт це найголовніший документ досудового розслідування.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу. Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
1. Так, у обвинувальному акті формулювання обвинувачення (1, 2, 6 епізоди) не містить суттєвих ознак кримінального правопорушення: обставин, що відповідно до вимог ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме не містить дати, часу і місця вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення. Хоча, як вбачається зі змісту обвинувачення місце, дату і час вчинення кримінального правопорушення орган досудового розслідування мав можливість та повинен був встановити, що перешкоджає вирішенню питання щодо підсудності справи Богунському районному суду м. Житомира в порядку ст. 32 КПК України. Порушення правил підсудності судом, відповідно до п.6 ч.2 ст. 412 КПК України, тягне в подальшому безумовне скасування судового рішення.
Так, в описанні епізодів № 1,2 зазначено дату час і місце виникнення умислу на скоєння злочину, однак не вказано дату, час і місце його реалізації:

епізод № 1 : «Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 та наніс їй декілька ударів сжатим кулаком правої руки та дерев`яним масажером в область потиличної та лицевої частин голови, тіла, рук та ніг. Внаслідок цих умисних злочинних дій ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, обох вушних раковинах, шиї, спині, обох верхніх та нижніх кінцівках, які відносяться до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я»;
епізод № 2: «Крім цього, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, скориставшись безпорадним станом матері малолітнього ОСОБА_9 , ОСОБА_4 підійшов до дитини та наніс йому три удари долонею правої руки в область голови, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі та лівій вушній раковині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я»;

епізод № 6: «Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_4 подзвонив потерпілій ОСОБА_6 на її мобільний номер « НОМЕР_1 » та погрожував кинути в її квартиру гранату, обіцяючи, що підірве її з сім`єю в квартирі і спалить».
Оскільки обвинувальний акт (епізоди № 1,2,6), у порушення п.5 ч.1 ст. 291 КПК України, не містить обставин, що відповідно до вимог ст. 91 КПК України підлягають доказуванню (дата, час та місце вчинення злочину), то це позбавляє обвинуваченого ОСОБА_4 права на захист від пред`явленого обвинувачення.
2. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити формулювання обвинувачення, а не підозри. У порушення даної норми обвинувальний акт містить формулювання підозри, що неприпустимо.

Так, в обвинуваченні зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що «він підозрюється» у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та про те, що «він підозрюється» у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Таке суперечливе формулювання допускає неоднозначне розуміння суті і значення даного документу: чи ним пред`явлено обвинувачення, чи повідомлено про підозру і порушує право ОСОБА_4 на захист від пред`явленого конкретного обвинувачення.
3. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів (8 епізодів), при цьому обвинувальний акт, у порушення п.5 ч.1 ст. 291 КПК України, не містить формулювання обвинувачення та кваліфікації дій обвинуваченого по кожному епізоду. А зі змісту зазначеної кваліфікації вчиненого не зрозуміло до яких саме епізодів відноситься дана кваліфікація.
Крім того, по ряду епізодів, у порушення п.5 ч.1 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті взагалі відсутня кваліфікація з посиланням на відповідні норми закону, а саме:

в епізодах № 1, 2 пред`явлено обвинувачення в завданні легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, хоча обвинувальний акт не містить кваліфікації даних дій і посилання на відповідні норми закону (містить лише кваліфікацію легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я).

в епізоді № 3 пред`явлено обвинувачення в повторному нанесені легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я:

«В цей час та місці у ОСОБА_4 на ґрунті ревнощів виник злочинний умисел направлений на повторне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 , цей час, місці та за вказаних обставин лезом розкритого кишенькового ножа наніс їй два удари в область шиї, заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани задньої поверхні шиї справа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я».
в епізоді № 8 пред`явлено обвинувачення в умисному повторному пошкодженні майна шляхом підпалу:

«маючи при собі невстановлену слідством запальну суміш, реалізуючи свій злочинний умисел, умисно повторно пошкодив шляхом підпалу Двері кв. АДРЕСА_1 »
Однак юридична кваліфікація по епізодам № 3, 8 органом досудового слідства визначена без такої кваліфікуючої ознаки - як повторність із без посилання на відповідні норми закону.
Обвинувальний акт містить кваліфікацію з посиланням на відповідну норму закону лише щодо грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, лише здійсненого із застосуванням спеціально пристосованого предмета для нанесення тілесних ушкоджень.

При цьому в епізодах № 5-8 пред`явлено обвинувачення в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом. В цих епізодах відсутнє зазначення про їх здійснення із застосуванням спеціально пристосованого предмета для нанесення тілесних ушкоджень.
Таким чином, обвинувальний акт (епізоди № 5-8) не містить правової кваліфікації із посиланням на відповідні норми закону.

Відсутність в ряді епізодів обвинувального акту відповідної правової кваліфікації дій обвинуваченого з посиланням на відповідні норми закону не тільки свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.1 ст. 291 КПК України, але й порушує право обвинуваченого на захист від конкретного зрозумілого обвинувачення.
4. В 4-8 епізодах ОСОБА_4 обвинувачується у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, а в епізоді № 4, крім зазначеного, що вказані дії вчинено із спеціально пристосованим предметом для нанесення тілесних ушкоджень та пошкодження майна, однак обвинувачення не містить конкретизації:
В епізоді № 4: в чому виразилось грубе порушення громадського порядку, в чому - явна неповага до суспільства, в чому - особлива зухвалість, в чому - винятковий цинізм (кожна ознака окремо), а також яким чином сокиру було спеціально пристосовано для нанесення тілесних ушкоджень.
В епізоді № 6: чому погроза кинути в квартиру потерпілої гранату та підірвати, спалити її з сім`єю в квартирі названа хуліганством.
В епізоді 7 зазначено: «Крім того, 29.12.2015 близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_4 , перебував в приміщенні Житомирського дошкільного закладу №49, що розташований за адресою: Житомир, вул. Львівська, 4 під час проведення в дитячій групі занять, тобто розуміючи, що його протиправні дії завдадуть шкоди широкому колу дорослих та дітей.
В цей час та місці ОСОБА_4 умисно грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, порушивши нормальну діяльність ДНЗ№49 та спричинивши плесні ушкодження особі, підійшов до заступника викладача ДНЗ№49 ОСОБА_5 та в присутності малолітніх вихованців вказаного закладу правою рукою наніс ОСОБА_10 два удари в область голови. Крім того, розуміючи, що за його діями спостерігають малолітні діти, продовжуючи свою злочинну діяльність, тримаючи ОСОБА_5 лівою рукою за шию наніс їй один удар в область живота правою ногою. Крім цього ОСОБА_4 відійшовши від ОСОБА_5 на декілька метрів кинув в неї стільцем в праве плече, заподіявши загалом своїми діями потерпілій тілесні ушкодження у виді синця, крововиливу та саден на обличчі, синця на правій верхній кінцівці, синця на животі зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я. Крім того, ОСОБА_4 налякав своїми злочинними діями присутніх в приміщенні малолітніх дітей та спричинив останнім психологічну травму».
В епізоді 8 зазначено: «Окрім цього, 02.01.2016 близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_4 перебував в біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 .
В цей час та місці ОСОБА_4 грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, нахабно виявленого, зневажливого стану до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, а саме порушенням громадського порядку, поєднаним із пошкодженням майна та тривалим порушенням спокою громадян, маючи при собі невстановлену слідством запальну суміш, реалізуючи свій злочинний умисел, умисно повторно пошкодив шляхом підпалу Двері кв. АДРЕСА_1 , усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, його дії несуть загрозу життю та здоров`ю оточуючих та будуть поміченими жителями будинку, використовуючи при цьому нецензурну лайку, крики та погрози вбити потерпілих»
В епізодах № 7, 8 обвинувачення не містить конкретизації в чому саме виразилась особлива зухвалість, а в чому - винятковий цинізм (кожна ознака окремо).
В епізодах № 5, 8 обвинувачення містить формулювання: «маючи при собі невстановлену слідством запальну суміш, реалізуючи свій злочинний умисел, умисно пошкодив шляхом підпалу двері».
При цьому обвинувачення в цих епізодах не містить конкретизації, яке кримінально-правове значення має те, що обвинувачений мав при собі дану запальну суміш (застосовував він її для підпалу чи ні), якщо не застосовував її то яким чином здійснив підпал (за допомогою якого засобу).
Всі ці ознаки є обов`язковими ознаками об`єктивної сторони злочинів, що ставиться в вину ОСОБА_4 , а тому відсутність конкретики щодо їх опису порушує вимоги п.5 ч.1 ст. 291 КПК України, робить обвинувачення неконкретним і позбавляє обвинуваченого ОСОБА_4 права на захист від пред`явленого обвинувачення.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів розслідування.

В порушення вимог ст. ст. 109, 291 КПК України в долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не в повному обсязі зазначені процесуальні дії, проведені в ході досудового розслідування.

Зокрема, в реєстрі відсутні дані, які б свідчили про зміну юридичної кваліфікації з ч.1 ст.296 КК України на ч.4 ст. 296 КК України.

Таким чином, в підготовчому засіданні встановлено невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

Статтею 314 КПК України не передбачено можливості та процедури виправлення помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту після його надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.

Виявлені недоліки неможливо усунути також шляхом зміни обвинувачення після його призначення до судового розгляду, це не відповідає нормам КПК України.

Так, згідно зі ст.ст. 338, 339 КПК України, під час судового розгляду прокурор має право змінити обвинувачення тільки якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та висунути додаткове обвинувачення у разі отримання відомостей про можливе вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, щодо якого обвинувачення не висувалось і яке тісно зв`язане з первісним.

Главою 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту.

Таким чином, єдиним процесуальним шляхом усунення виявлених недоліків обвинувального акту, який не відповідає вимогам КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору.

Разом з тим, строк тримання обвинуваченого під вартою спливає, а тому є підстави для вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав продовження, зміни чи скасування запобіжного заходу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ряду епізодів злочинів, в тому числі тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, не одружений, неповнолітніх дітей не має, не працює, не має постійного місця проживання. Враховуючи вказані обставини існують ризики, що обвинувачений може під час перебування на свободі переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, місце проживання яких йому відоме, свідків. Існує ризик, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. А тому застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу саме тримання під вартою є найбільш адекватним та доцільним на даному етапі судового провадження. А підстави зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні.

Керуючись ст. 177, 181, 183, 291, 314, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт з додатками по кримінальному провадженню № 0005430 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України, - повернути прокурору міста Житомира для усунення недоліків.

Продовжити дію запобіжного заходу, тримання під вартою, для обвинуваченого ОСОБА_4 , на строк до 15 травня 2016 року.
Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1