Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/735/16 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст.185 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.11.2016 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000141 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_12 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2016 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Обознівка, Кіровоградського району та області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працюючого на ТОВ «Кіровоградський завод будівельних матеріалів» №1, знімачем - укладальником стінових виробів, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , судимого:

- 14.05.2012 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 12.09.2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст.ст.186 ч.2, 71 КК України на 4 роки 1 день позбавлення волі, звільнений 07.08.2014 року на підставі ст.2 Закону України «Про амністію в 2014 році»;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Обознівка, Кіровоградського району та області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості

визнано винуватими та призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, кожному.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк 2 роки кожному.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Обознівка, Кіровоградського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працюючого трактористом ЖКП «Обрій», зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 , не судимого,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Івано-Благодатне, Кіровоградського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, фізичної особи підприємця, зареєстрованого АДРЕСА_3 , проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватими та призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, кожному.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, кожного.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненої повторно, за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 визнано винуватими у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненої за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.

Так, 05.02.2016 року близько 20 год. за попередньою змовою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прослідували на територію домоволодіння, що розташованого в АДРЕСА_4 належного ОСОБА_13 , звідки, шляхом вільного доступу, таємно викрали 200 кг брухту чорних металів вартістю 520 грн. З місця скоєння кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_14 , не оспорюючи фактичні обставини та юридичну кваліфікацію дій засуджених, просив вирок суду першої інстанції скасувати, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ст.ст.65, 75, 76 КК України та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість, внаслідок безпідставного застосування вимог ст.ст. 75, 76 КК України. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, без застосування ст.ст.75, 76 КК України. ОСОБА_9 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки. Покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України. ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік. Покласти на ОСОБА_10 обов`язки, передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

ОСОБА_11 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік. Покласти на ОСОБА_11 обов`язки, передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України. Посилаючись на те, що при призначенні обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 основного покарання у виді позбавлення волі, а в подальшому звільняючи останніх від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції не індивідуалізував покарання кожному засудженому за кожен інкримінований злочин окремо, чим залишив поза увагою правила передбачені п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». При цьому, застосовуючи до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вимоги ст.ст.75, 76 КК України та звільняючи їх від відбування покарання з випробування, суд першої інстанції жодним чином не мотивував своє рішення у вироку та не зазначив на виключні обставини чому він звільнив обвинувачених від покарання з випробуванням, обмежився лише думками прокурора та потерпілого, який просив суд суворо не карати обвинувачених та щирим визнанням вини, не індивідуалізувавши призначене покарання кожному із обвинувачених з урахуванням характеризуючих даних на кожного обвинуваченого окремо. Також вказав, що звільняючи ОСОБА_8 від покарання з випробуванням, судом не враховано, що останній притягується до кримінальної відповідальності не вперше, має не зняту і непогашену судимість за вчинення умисного, корисливого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, звільнений від відбування покарання за попереднім вироком суду 07.08.2014 року на підставі ст. 2 Закону України про амністію у 2014 році», повторно вчинив умисний корисливий злочин за попередньою змовою групою осіб, ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується посередньо, що свідчить про його вперте небажання ставати на шлях виправлення та одним із способів його заробляння на життя є у тому числі скоєння крадіжок. Однак, суд першої інстанції, застосувавши до ОСОБА_8 ст.ст. 75, 76 КК України, жодним чином не мотивував своє рішення та не зазначив на виключні обставини чому він звільнив останнього від покарання з випробуванням, обмежився лише думками прокурора та потерпілого, який просив суд суворо не карати обвинувачених та щирим визнанням вини, не індивідуалізувавши призначене покарання кожному із обвинувачених з урахуванням характеризуючих даних на кожного обвинуваченого окремо, проігнорувавши вчинення ним умисного корисливого злочину повторно за попередньою змовою групою осіб, інших обставин справи. Наявність обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 щире можна врахувати при виборі строку та виду покарання обвинуваченому.

Заслухавши доповідача, прокурора яка підтримала апеляційну скаргу, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та в їх інтересах захисника - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_11 , які просили відмовити в апеляції прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2 ст. 185 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, крім визнання своєї вини, у повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорюються учасниками процесу.

Оскільки обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинувачених ніким із учасників процесу не оспорюються, тому колегія суддів, відповідно до ст.404 КПК України, не входить в оцінку доказів кримінального провадження і доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_8 , винуватим у вчиненні інкримінованого злочину та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнав винними у вчиненні інкримінованого злочину та їх дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд першої інстанції відповідно вимого ст.65 КПК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, обставини кримінального провадження та особи винних.

ОСОБА_8 по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку лікаря нарколога не перебуває, проте перебуває на обліку лікаря психіатра, не одружений, раніше судимий.

ОСОБА_9 по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку лікаря нарколога не перебуває, проте перебуває на обліку лікаря психіатра, одружений, не маючий судимості.

ОСОБА_10 по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку лікаря нарколога не перебуває, проте перебуває на обліку лікаря психіатра, не одружений, раніше не судимий.

ОСОБА_11 по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, раніше не судимий. Врахував обставину, що пом`якшує покарання всіх обвинувачених щире каяття, а також відсутність обтяжуючих обставин та дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинувачених і попередження вчинення ними нових злочинів можливо за умови призначення покарання у виді позбавлення волі. При цьому районний суд зважаючи на обставини кримінального провадження та дані про особи обвинувачених та врахувавши думку прокурора, який просив суд звільнити обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, потерпілого ОСОБА_13 , який просив суворо не карати, на переконання колегії суддів обґрунтовано призначив покарання обвинуваченим із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком, яке на переконання колегії суддів є необхідним і достатнім, буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особам обвинувачених, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи прокурора з приводу того, що суд при призначенні покарання обвинуваченим допустив порушення закону щодо його індивідуалізації є необґрунтованими та безпідставними. На переконання колегії суддів, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 65, 75, 76, 374 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», щодо змісту вироку та індивідуалізації покарання кожному із обвинувачених, за вчинення останніми кримінального правопорушення та призначив покарання всім обвинуваченим у виді позбавлення волі, кожному, та на підставі ст.75 КК звільнив від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, кожного, при цьому зазначив вид та розмір покарання та строк на який звільнив обвинувачених від покарання з випробуванням з іспитовим строком, кожного та поклав на кожного з обвинувачених обов`язки, передбачені ст.76 КК України. При цьому колегія суддів вважає, що недотримання самої форми при складані резолютивної частини вироку у даному випадку не може вважатися порушенням, яке тягне за собою скасування по суті правильного прийнятого рішення суду.

Також, необґрунтованими є доводи прокурора викладені в апеляції з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 було допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість і, зокрема, безпідставно було призначено покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням із іспитовим строком.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вимог ст.65 КК України правильно врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого.

Так суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку лікаря нарколога не перебуває, проте перебуває на обліку лікаря психіатра, не одружений, раніше судимий. Врахував пом`якшуючі обставини покарання щире каяття та відсутність обтяжуючих обставин. Врахувавши обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого та врахувавши думку прокурора, який просив суд звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, потерпілого ОСОБА_13 , який просив не призначати покарання обвинуваченому пов`язане із позбавленням волі, районний суд, на переконання колегії суддів обґрунтовано, призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 згідно долученої під час апеляційного розгляду кримінального провадження довідки №104 від 09.08.2016 року працює знімачем - укладальником стінових виробів з 04 липня 2016 року на ТОВ «Кіровоградський завод будівельних матеріалів №1», згідно довідки Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області проживає без реєстрації в АДРЕСА_5 , однією сім`єю із ОСОБА_15 та її донькою ОСОБА_16 , 2009 року народження, згідно довідки Кіровоградської центральної районної лікарні від 02.08.2016 року №34 співмешканка ОСОБА_8 ОСОБА_15 вагітна.

Враховуючи у сукупності вищевикладені обставини, які взято до уваги судом першої інстанції при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та вищевказані довідки долучені до провадження у суді апеляційної інстанції, колегія суддів доходить висновку, що районний суд дійшов правильного висновку, що виправлення та попередження подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства та обґрунтовано звільнив останнього від покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок ухвалений судом першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляція прокурора задоволенню не підлягає, підстави для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку в частині призначення покарання обвинуваченим відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2016 року стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4