Справа № 405/7116/15-к
1-кп/405/68/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2016 року колегія суддів Ленінського районного суду міста Кіровограда Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
ОСОБА_19
представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_23
обвинуваченого ОСОБА_24
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду відповідно до ухвали про призначення підготовчого судового засідання від 13.04.2016 року, направлений заступником прокурора міста Кіровограда обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за № 000261 від 11 грудня 2012 року, відносно ОСОБА_24 за ч. 5 ст.191 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
У провадження Ленінського районного суду міста Кіровограда Кіровоградської області від заступника прокурора міста Кіровограда надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за № 0000261 від 11 грудня 2012 року відносно ОСОБА_24 за ч. 5 ст. 191 КК України.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2016 року, проведеного в даному кримінальному провадженні на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07.04.2016 року про задоволення відводу головуючого судді ОСОБА_25 , останню замінено головуючим суддею ОСОБА_1 . На підставі заяв про самовідвід суддів членів колегії ОСОБА_26 , ОСОБА_27 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2016 року, останніх замінено на суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України не вбачає, кримінальне провадження підсудне Ленінському районному суду міста Кіровограда. В судове засідання просив викликати обвинуваченого, його захисника, потерпілих та їх представників.
Представники потерпілих адвокати ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , кожен окремо, висловили позицію щодо можливості призначення справи до судового розгляду з посиланням на відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_23 в підготовчому судовому засіданні заявила клопотання щодо повернення обвинувального акту прокурору з підстав невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, посилаючись на те, що в обвинувальному акті викладено зміст підозри, а обвинувачення її підзахисному не пред`явлене.
Обвинувачений ОСОБА_24 підтримав позицію свого захисника.
Заслухавши сторони, дослідивши обвинувальний акт з додатками, колегія суддів дійшла висновку, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.
Частиною 3 статті 314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед інших має містити такі відомості, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статі (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В ході підготовчого судового засідання встановлено, що направлений до суду обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення /т. 1 а.к.п. 42/, а лише вказує на те, що встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_24 у вчиненні ним розтрати та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинену в особливо великих розмірах, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
При цьому, колегія суддів зауважує, що підозра - це ймовірне судження, припущення, попередній висновок про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення. У разі отримання нових доказів раніше повідомлена підозра може бути змінена. Це відрізняє підозру від підсумкового висновку слідчого чи прокурора про винуватість особи, який формулюється у обвинувальному акті, та має бути з точки зору сторони обвинувачення обґрунтованим, достовірним та остаточним (безсумнівним).
Саме тому обвинувачення, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Підозра не може бути твердженням, її сутність полягає в тому, що це тільки припущення, яке необхідно перевірити під час нового етапу досудового розслідування, який наступає після повідомлення про підозру конкретної особи.
За змістом ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувачення формулюється в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт, як одна із форм завершення досудового розслідування повинен відповідати вимогам, передбаченим статтею 291 КПК України.
Отже, обвинувальний акт це обґрунтоване відповідно до норм права і сукупністю зібраних доказів твердження органу досудового розслідування і прокурора про вчинення певною особою конкретного кримінально караного діяння і яке створює умови для реалізації повноважень учасниками процесу з метою подальшого вирішення кримінальної справи по суті в судовому порядку і можливого покарання обвинуваченого, винність якого хоча й обґрунтована, проте залишається версією обвинувачення в силу презумпції невинуватості і свободи оцінки. Обвинувальним актом встановлюються межі кримінальної відповідальності особи та гарантується можливість реалізації прав особи як обвинуваченого.
Тому, в даному випадку колегія суддів констатує, що обвинувачення ОСОБА_24 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України прокурором і слідчим у відповідності до вимог ст. 291 КК України не висунуто.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Також, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п.54). Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у підпункту "в" п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії").
Крім того, відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального кодексу України, суд згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України має право повернути прокурору обвинувальний акт.
Таким чином, відсутність сформульованого обвинувачення вказує на неможливість призначення судового розгляду через грубе порушення наведеної вище норми Кримінального процесуального кодексу України, та є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Також, колегія суддів зауважує, що відповідно до положень ст. 134 КПК України суд здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою, до яких зокрема належить потерпілий. Судовий виклик учасників кримінального провадження здійснюється за місцем проживання останніх, зазначеним саме в обвинувальному акті.
При цьому, в ході підготовки даного кримінального провадження до підготовчого судового засідання з метою забезпечення подальшого швидкого, повного та неупередженого судового розгляду у розумний строк, судом встановлено наступне:
1)на запит суду надійшла інформація з Сектору адресно-довідкової роботи Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області щодо зміни місця реєстрації/та або/проживання наступних громадян: ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 ;
2)на запит суду надійшла інформація з Сектору адресно-довідкової роботи Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області щодо зняття реєстрації у зв`язку з виїздом за межі області наступних громадян: ОСОБА_34 вибула до невизначеного місця, ОСОБА_35 на обліку ВАДР УДМС в Кіровоградській області не значиться.
Крім того, на адресу суду повернулися рекомендовані повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення - повістки про виклик до суду стосовно потерпілих ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , оскільки останні померли, а стосовно потерпілого ОСОБА_38 у зв`язку з тим, що за вказаною адресою знаходиться дитячий садок № 71.
Наведене вказує на те, що в порушення встановлених п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України вимог, обвинувальний акт не містить достовірних даних щодо анкетних відомостей стосовно перелічених вище потерпілих, що в разі не усунення вказаних недоліків, в свою чергу, призведе до порушення передбачених ч. 3 ст. 56 КПК України прав потерпілих.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України, а отже, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних недоліків у розумний строк.
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 291, п. 3. ч. 3 ст. 314 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесений до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за № 0000261 від 11 грудня 2012 року відносно ОСОБА_24 за ч. 5 ст. 191 КК України повернути прокурору Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_5 для усунення недоліків у розумний строк.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд міста Кіровограда протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2