Справа № 362/6925/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/752/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 37 23.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
23 червня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
представника потерпілої: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2016 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитров Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, працюючого начальником регіонального управління №2 ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.4 ст. 296 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки, зобов`язавши його повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції.

В задоволенні позову потерпілої ОСОБА_9 повністю відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів і судових витрат.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

18.07.2015 року близько 22 год. 45 хв. ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, прибув на автомобілі марки «Черрі М-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 до місця свого проживання, до ділянки АДРЕСА_3 , де, порушуючи громадський порядок, безпричинно на протязі кількох хвилин подавав сигнали клаксоном автомобіля , чим заважав нормальному відпочинку людей.
Почувши безперервні сигнали клаксона автомобіля, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які перебували в сусідньому домоволодінні за адресою: АДРЕСА_4 , де відпочивали, вийшли на дорогу та зробили зауваження ОСОБА_8 з приводу його поведінки.
На зауваження указаних громадян ОСОБА_8 не відреагував, після чого, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, намагаючись продемонструвати своє нехтування існуючими правилами і нормами поведінки та самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, вчинив хуліганські дії, що супроводжувались особливою зухвалістю.
Так ОСОБА_8 умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, намагаючись продемонструвати свою зневагу до існуючих норм і правил поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, знаходячись на ділянці АДРЕСА_3 , взяв у будинку гладкоствольну мисливську рушницю Huglu номер НОМЕР_2 , та вийшов у двір. Далі ОСОБА_8 , виражаючись нецензурно на адресу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , погрожуючи застосуванням зброї та фізичним насильством, здійснив з рушниці 4 постріли вгору та 2 постріли в землю, створивши указаними діями реальну загрозу для життя та здоров`я указаних громадян.
У подальшому, коли ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повернулися до домоволодіння, що належить ОСОБА_9 , ОСОБА_8 підійшов до воріт їх домоволодіння та вперто не припиняючи хуліганські дії, виражаючись нецензурно, грубо порушуючи громадський порядок, продовжив стрілянину, здійснивши 4 постріли з рушниці, в тому числі 2 постріли з близької відстані по автомобілю марки «Subaru Outbeсk», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_9 , що був припаркований біля ділянки № 68 за вищевказаною адресою, в результаті пошкодив указаний автомобіль та горизонтальну шторку від багажника автомобіля марки «Honda CR-V» з функцією авторозмотки , що знаходилась у автомобілі «Subaru Outbeсk», реєстраційний номер НОМЕР_3 , чим спричинив власнику автомобіля «Subaru Outbeсk», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 34446 гривень та власнику горизонтальної шторки багажника автомобіля марки «Honda CR-V» ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 8500 грн.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 зазначає, що висновки суду щодо її цивільного позову, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Апелянт зазначає, що вона подала цивільний позов, в якому вартість заподіяної їй майнової шкоди оцінено у 124000 грн., а вартість моральної шкоди у 115000 грн. Саме така сума компенсації була обумовлена між нею та обвинуваченим після вчинення злочину. Однак ОСОБА_8 передав їй тільки частину від погодженої компенсації завданої майнової і моральної шкоди 116700 грн. На підтвердження зазначеної компенсації, її чоловік дав обвинуваченому ОСОБА_8 розписку. Але решта коштів так і не була передана, тому в цивільному позові вона просила стягнути з обвинуваченого невиплачену ним частину компенсації за завдану майнову шкоду 65650 грн. та моральну шкоду в сумі 56650 грн.
На підтвердження розміру заподіяної майнової шкоди нею були подані до суду копія рахунку від 03.08.2015 року на ремонт автомобіля, згідно якого вартість ремонту пошкодженого автомобіля становила 87143,81 грн., копія акту виконаних робіт з ремонту від 07.09.2015 року, з якого вбачається, що нею частково проведено ремонт і частина цього ремонту коштувала 44255 грн. та копію видаткової накладної №6871 від 09.10.2015 року на підтвердження купівлі нової шторки для багажника та її вартість.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовує своє рішення лише висновком експерта № 5-04/69 від 13.08.2015 року, згідно якого спричинена їй майнова шкода становить 34446 грн. Однак з даним висновком вона не згодна, оскільки він як доказ по справі не має наперед встановленої сили та підлягає перевірці, а співставлення зазначеного висновку з іншими доказами по справі вказує на наявність між ними істотної відмінності.
На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його рішення в частині задоволення цивільного позову.
Крім цього, суд першої інстанції встановив, що обвинувачений заподіяв їй моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із пошкодження її майна. Однак, суд не визнав розмір компенсації за заподіяну їй моральну шкоду і з посиланням на вимоги розумності та справедливості дійшов висновку, що сума у 116700 грн., яку добровільно сплатив ОСОБА_8 , повністю відшкодовує заподіяну їй майнову та моральну шкоду. При цьому, на думку потерпілої суд не дослідив характер завданої їй моральної шкоди і прийшов помилкового висновку про те, що їй завдані душевні страждання спричинені тільки пошкодженням автомобіля та не врахував, що душевні страждання їй були спричинені ще й тим, що вона пережила стрес, мала реальні підстави боятися за своє життя та життя своєї сім`ї і друзів.
Також, потерпіла в апеляційній скарзі зазначає, що суд в супереч вимогам п.3 ч.1 ст. 91 КПК України не вирішив питання відшкодування понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 7166 грн., які підтверджені відповідними документами.
В зв`язку з цим, апелянт просить змінити вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову. Задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_8 на її користь 65650 грн. на відшкодування майнової шкоди і 56650 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 122300 грн. Стягнути із ОСОБА_8 на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 7166 грн.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

представника потерпілої ОСОБА_9 , який апеляційну скаргу підтримав та просили її задовольнити;

обвинуваченого, який проти апеляційної скарги потерпілої заперечував та просив відмовити в її задоволенні;

прокурора, яка проти апеляційної скарги потерпілої заперечувала;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи та кваліфікація кримінального правопорушення учасниками судового розгляду не оспорюється.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України не оскаржується учасниками процесу.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому оскільки фактичні обставини справи, кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення та призначене судом обвинуваченому покарання не оспорюють ся, колегія суддів погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.4 ст. 296 КК України та призначеним обвинуваченому покаранням, перевіряє даний вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 .

Відповідно до положень ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Ч.2 ст. 1192 ЦК України визначає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку експерта №5-04/69 від 13.08.2015 року матеріальний збиток спричинений власнику автомобіля «Subaru Outbeck», реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на 18.07.2015 рік з урахуванням фізичного зносу становить 34446 грн. (а.с. 99-101).

Як вбачається з обвинувального акта від 05.10.2015 року, досудовим слідством ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення про спричинення ним потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 34446 грн. та потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку в розмірі 8500 грн. (а.с. 2-5а).
23.08.2015 року ОСОБА_10 (чоловік потерпілої ОСОБА_9 ) отримав від обвинуваченого ОСОБА_8 в добровільному порядку 116700 грн. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, що підтверджується відповідною розпискою та не заперечує потерпіла (а.с. 190).

05.10.2015 року позивачка ОСОБА_9 пред`явила до ОСОБА_8 цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в сумі 65650 грн. та моральної шкоди в розмірі 56650 грн., а всього 122300 грн., мотивуючи тим, що розмір матеріальної шкоди становить 124000 грн., але точна вартість деталей інтер`єру автомобіля ще невстановлена, оскільки їх потрібно доставити із заводу-виробника за межами України, а моральна шкода становить 115000 грн. та полягає у тяжкості вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, ступені зниження престижу, ділової репутації.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 в добровільному порядку відшкодував лише 116700 грн., що є частиною відшкодування збитків, завданих внаслідок кримінального правопорушення, нею заявлений зазначений цивільний позов (а.с. 9-12).

На підтвердження заявленої матеріальної шкоди, потерпілою ОСОБА_9 суду надана копія рахунку від 03.08.2015 року на ремонт автомобіля на суму 87143,81 грн. та копія рахунку від 29.07.2015 року на суму 140501,99 грн., які не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки рахунки не є платіжними документами, що підтверджують проплату вказаних сум (а.с. 37, 39).
Твердження потерпілої ОСОБА_14 про те, що обвинувачений повинен відшкодувати їй шкоду в розмірі 7500 грн. в зв`язку з пошкодженням горизонтальної шторки до багажника не береться судом до уваги, оскільки згідно обвинувального акта, шкода, завдана в наслідок кримінального правопорушення у виді пошкодження горизонтальної шторки багажника автомобіля марки «Honda CR-V» спричинена обвинуваченим потерпілій ОСОБА_11 , яка не пред`являла цивільного позову до обвинуваченого в рамках даного кримінального провадження (а.с. 38).
Посилання потерпілої ОСОБА_14 в апеляційній скарзі, як на підтвердження суми матеріальної шкоди на акт виконаних робіт з ремонту її автомобіля від 07.09.2015 року, на суму 44255 грн. не знайшло свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, оскільки зазначений доказ відсутній в матеріалах кримінального провадження.
Оскільки, згідно висновку експерта, матеріальний збиток спричинений внаслідок кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_9 становить 34446 грн., а обвинуваченим ОСОБА_8 в добровільному порядку їй відшкодована шкода в розмірі 116700 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_9 в задоволенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода, зокрема полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї та її близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відмовляючи в задоволенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі врахував зазначені вимоги закону та на думку колегії суддів правильно зазначив, що діями обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 заподіяна моральна шкода, однак з врахуванням обставин кримінального провадження, вимог розумності і справедливості прийшов до вірного висновку, що сума 116700 грн., яку добровільно сплатив обвинувачений під час досудового розслідування, повністю відшкодовує заподіяну потерпілій матеріальну і моральну шкоду.
В зв`язку з цим доводи потерпілої щодо неправомірної відмови в задоволені її цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому задоволенню не підлягають.
Щодо посилання потерпілої на не відшкодування судом першої інстанції понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 7166 грн. слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.
За змістом ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий.
Ч.1 ст. 124 КПК України визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Як вбачається з додатку до договору про надання правової допомоги №328 від 23.10.2015 року, ОСОБА_9 надавалась правова допомога на супроводження цивільного позову про відшкодування завданої шкоди у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 . Вартість правової допомоги в сумі 7166 грн. розрахована на підставі послуг адвокатів щодо супроводження цивільного позову ОСОБА_9 (а.с. 174-176)
Згідно ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За змістом ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, судом першої інстанції було відмовлено потерпілій ОСОБА_14 в задоволенні її позову, понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 7166 грн. щодо супроводження цивільного позову відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_14 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4