Справа № 743/788/15-к провадження № 11-кп/795/1031/2016 Категорія - ч.2 ст.121 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000150 від 20 квітня 2015 року, за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2016 року,

про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Коробки Ріпкинського району Чернігівської області,
який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України,
з участю:

прокурора ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі прокурор просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від
25 липня 2016 року ОСОБА_6 виправдано за частиною 2 статті 121 КК України, у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав на невідповідність висновків суду, які викладені у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема зазначивши, що місцевий суд відкинув показання свідків у вказаному кримінальному провадженні, мотивуючи це тим, що жоден із свідків, крім ОСОБА_10 , не вказував на те, що упродовж дня між подружжям ОСОБА_11 мали місце сварка та взаємна бійка.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 19 квітня 2015 року, близько 20 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті сімейної сварки, наніс ОСОБА_12 руками не менш, ніж дев`ять ударів в область голови, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, внаслідок чого потерпіла померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Комунальному закладі «Ріпкинська центральна районна лікарня».

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 2 статті 121 КК України.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, місцевий суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, доводи потерпілого, обвинуваченого та його захисника, котрі просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до змісту статей 94, 370, КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом статті 373 Кримінального процесуального кодексу України, виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

За змістом цієї статті виправдувальний вирок, у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, ухвалюється в тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно не доведено, що обвинувачений його вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливості надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та про ухвалення виправдувального вироку.

Так, відповідно до вимог статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин у кримінальному провадженні, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого, про що зазначено в частині 1 статті 92 КПК України.

Прокурор в поданій апеляційній скарзі послався, як на доказ вини ОСОБА_6 , на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та потерпілого ОСОБА_8 , а також на відсутність доказів щодо отримання потерпілою тілесних ушкоджень від іншої особи.

Проте, жоден зі свідків допитаних у місцевому суді, за виключенням ОСОБА_10 , не вказував на те, що упродовж дня, а також ввечері 19 квітня 2015 року, між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 мали місце сварка та взаємна бійка, або ОСОБА_6 іншим чином, за власною ініціативою, наносив тілесні ушкодження потерпілій.

Із показань зазначених осіб, допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції, на 19 квітня 2015 року, у ОСОБА_6 , через стан сп`яніння, а також фізичну перевагу потерпілої, не було реальної можливості, без застосування сторонніх предметів, або без сторонньої допомоги, нанести дружині 9 ударів в життєво-важливий орган, а також не менш ніж 20 ударів в інші частини тіла.

За висновком судово-медичної експертизи № 84 від 15.05.2015 року, в зіскобі, вилученому з місця події, знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено лише антиген А, тобто кров в слідах, ймовірно відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В і походження її від ОСОБА_12 не виключається. Даних за присутність крові від ОСОБА_6 не отримано (т.1, а.к.п.97-100).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 83 від 13.05.2015 року, якою було досліджено марлеві тампони зі змивами з рук ОСОБА_6 , в змивах з рук ОСОБА_6 отримано негативний результат на кров (т.1, а.к.п.114-115).

Відповідно до висновку № 107 від 15.05.2015 року судово-медичної експертизи зрізів нігтьових пластин з рук ОСОБА_12 та зразка крові на марлі ОСОБА_6 :

- при дослідженні піднігтьового вмісту правої та лівої руки ОСОБА_12 виявлена кров людини, статева приналежність якої не встановлена через відсутність її клітинних елементів в препаратах. При встановленні групової приналежності крові виявлений лише антиген А. який може походити від особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, кров в піднігтьовому вмісті правої та лівої руки ОСОБА_12 може належати, як останній, якій властивий антиген А. Даних за присутність крові ОСОБА_6 (група 0) в піднігтьовому вмісті ОСОБА_12 не отримано;

- при цитологічному дослідженні препаратів клітинні елементи крові, епітеліальні клітини та клітини травматичного походження не виявлені (т.1, а.к.п.104-106).

За висновком судово-медичної експертизи № 108 від 14.05.2015 року зрізів нігтьових пластин з рук ОСОБА_6 :

- при дослідженні піднігтьового вмісту правої та лівої руки ОСОБА_6 кров не виявлена;

- при цитологічному дослідженні препаратів клітинні елементи крові, епітеліальні клітини та клітини травматичного походження не виявлені (т.1, а.к.п.119-120).

З дослідницької частини вказаного висновку вбачається, що в розпорядження експерта надійшло 15 фрагментів нігтьових пластин ОСОБА_6 . Нігтьові пластини обвинуваченого мали нашарування речовини чорного кольору, схожої на грунт. При мікроскопічному дослідженні препаратів виявлено лише помірну кількість сторонніх домішок.

Будучи допитаною у судовому засіданні місцевого суду, експерт ОСОБА_21 показала, що вона проводила дослідження піднігтьового вмісту рук потерпілої та обвинуваченого. За наслідками цих досліджень у зразках, відібраних як у потерпілої, так і обвинуваченого, було виявлено сліди схожі на грунт. Крім того, у потерпілої було виявлено кров, яка могла походити від неї самої. Стан зразків, відібраних від ОСОБА_6 , не вказував на те, що обвинувачений мив руки або іншим чином намагався знищити речові докази.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 91 від 26.05.2015 року, при дослідженні штанів, светра, вилучених у ОСОБА_6 :

- в слідах на светрі, на штанах, вилучених у ОСОБА_6 , знайдена кров людини, в якій при серологічному дослідженні виявлений антиген А. Таким чином, ймовірно, кров відноситься до групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В і походження її від ОСОБА_12 не виключається. Даних за присутність крові підозрюваного ОСОБА_6 не отримано;

- в слідах на штанах, вилучених у ОСОБА_6 , кров не виявлена (т.1, а.к.п.124-127).

Місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку про можливість походження слідів крові на одязі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_22 та ОСОБА_6 лежали на одному ліжку, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_18 .

Крім цього висновок експерта викликає сумнів, оскільки, як вбачається з дослідної частини на експертизу надійшли дві коробки з написом «светр сірого кольору ОСОБА_6 » та «брюки сірого кольору ОСОБА_6 » (а.к.п. 125).

Проте зі змісту постанови слідчого про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів вбачається, що брюки сірого кольору та светр сірого кольору знаходились в пакета про, що також вказано в квитанції прийому речових доказів (а.к.п. 19,20).

За висновком судово-медичної експертизи № 201 від 23.10.2015 року, при дослідженні покривала, джемпера, футболки було встановлено, що в слідах на покривалі, на джемпері та футболці знайдена кров людини, в якій при серологічному дослідженні виявлено антигени А і Н, а в об`єкті №2 і ізогемаглютинін анти-В. Таким чином, кров в цих слідах, ймовірно, відноситься до групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В і супутнім антигеном Н і походження її від ОСОБА_12 не виключається. Домішок крові ОСОБА_6 , крові якого властивий антиген Н, в цих слідах не виключається при наявності у нього джерела зовнішньої кровотечі (т.1, а.к.п.227-230).

В судовому засіданні місцевого суду експерт-імунолог ОСОБА_23 пояснила, що вона проводила дослідження змивів з рук обвинуваченого, в яких крові не виявила. В тому випадку, якщо не мити руки після їх контакту з відкритими джерелами кровотечі, кров у змивах зазвичай виявляється.

Згідно протоколу освідування від 20.04.2015 року, на тілі ОСОБА_6 при зовнішньому огляді ніяких тілесних ушкоджень не виявлено (т.1, а.к.п.24).

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для виклику в судове засідання свідків, оскільки в апеляційній скарзі прокурором не наведено достатніх підстав для їх допиту в суді апеляційної інстанції, а в судовому засіданні прокурор не наполягав на виклику свідків, вказаних в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції, проаналізувавши досліджені докази у даному кримінальному провадженні - показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, а також матеріали кримінального провадження, правильно встановив, що прокурором під час судового розгляду справи, у відповідності до покладеного обов`язку доказування, згідно статті 92 КПК України, не доведено винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому злочині.

Порушень кримінального процесуального та кримінального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про невинуватість ОСОБА_6 та непричетність його до злочину, не вбачається.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської місцевої прокуратури на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2016 року, залишити без задоволення.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4