Дата документу Справа № 310/4925/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/22/16
Єдиний унікальний № 310/4925/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002636, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України. Українця, уродженця м. Бердянська Запорізької області, з середньою освітою, одруженого, маючого на утримання неповнолітню дитину - інваліда, не працюючого, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 13.02.2004 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі, звільненого 27.12.2007 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 27 днів;
2) 22.08.2013 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 510 грн.;
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки і покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку, 19 червня 2014 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, за допомогою невстановленої особи, таємно викрав металеві гаражні ворота вартістю 3 000 грн., які належать ОСОБА_8 , після чого покинув місце злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

При цьому зазначає, що під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.08.2013 року був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн., який до теперішнього часу останнім не сплачено. Між тим, незважаючи на це, при призначенні ОСОБА_7 покарання, судом положення ст. ст. 71, 72 КК України застосовано не було.

Крім того, вказує, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 раніше судимий, злочин за вказаним кримінальним провадженням вчинив до повного відбуття покарання за вироком від 22.08.2013 року, ніде не працює.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 місяців арешту. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.08.2013 року, яким ОСОБА_7 засуджено до штрафу в розмірі 510 грн. виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який зокрема в останньому слові, просив вирок залишити без змін, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як вбачається з апеляційної скарги, прокурором не оскаржуються подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом за частиною 2 статті 185 КК України дій ОСОБА_7 , а тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таке покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Згідно зі статтею 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії середньої тяжкості, суд першої інстанції призначив йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, звільнивши від його відбування відповідно до статті 75 КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 , покарання у виді обмеження волі зі звільненням від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, згідно яких він раніше був засуджений, але повністю визнав себе винним, сприяв органам досудового розслідування і суду у встановлені обставин справи, шкода у провадженні відсутня, має на утриманні малолітню дитину інваліда, задовільно характеризується за місцем проживання, що судом визнано обставинами, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Таким чином, вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим у колегії суддів підстав немає.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам статті 65 КК України та є виваженим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Сам же судовий розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статті 374 КПК України.

Що ж стосується доводів прокурора у скарзі про незастосування судом ОСОБА_7 , при призначенні покарання положень ст. ст. 71, 72 КК України, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно матеріалів провадження вбачається, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.08.2013 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

24.09.2013 року вирок набрав законної сили.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.12.2013 року виплата штрафу ОСОБА_7 була розстрочена на 3 місяці, з розміром частини штрафу по 170 гривень кожного місяця, до повної сплати присудженої суми штрафу, з яких сума штрафу частково була сплачена у розмірі 170 гривень 11.12.2013 року.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.06.2015 року несплачена сума штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень замінена на громадські роботи на строк 20 годин, які згідно повідомлення начальника Бердянського МРВ КВІ за № 1640 від 20.10.2015 року ОСОБА_7 відбуті.

Отже, доводи прокурора про незастосування судом ОСОБА_7 , при призначенні покарання за оскаржуваним вироком положень ст. ст. 71, 72 КК України безпідставні.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, призначене покарання ОСОБА_7 справедливим, а відтак апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні - залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4