Провадження № 11-кп/783/460/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
Головуючого - судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Пирятин Полтавської області, на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 26 грудня 2014 року,
з участю прокурора - ОСОБА_7 ,
засудженого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
вищевказаною ухвалою визначено порядок застосування покарання ОСОБА_6 за наявності кількох вироків.
На підставі частин 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 4 квітня 2013 року, Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2013 р., шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 призначено покарання дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2007 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання десять років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з 13 листопада 2010 року.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що останній просить призначити йому остаточне покарання у виді дев`яти років позбавлення волі.
В обгрунтування своїх апеляційних вимог засуджений покликається на те, що Сихівським районним судом м.Львова всупереч вимогам законодавства повторно зараховано невідбуту частину покарання один рік, який, на його думку, вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 12 червня 2013 року на підставі ст.71 КК України вже був приєднаний до призначеного покарання як невідбута частина покарання за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 12 червня 2007 року, та з урахуванням ч.1 ст.72 КК України остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора про часткове задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.
Відповідно до ч.1, 4 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань; за такими ж правилами призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, при цьому в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.
Згідно з ч.1, 3 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком; призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.
Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_6 засуджений вироком Деснянського районного суду м.Києва від 12 червня 2007 року за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.191 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна.
13 вересня 2010 року постановою Ленінського районного суду м.Полтави замінено ОСОБА_6 невідбуту частину покарання на більш м`яке обмеження волі.
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 4 квітня 2013 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні 22.10.2010 року злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання вісім років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Окрім цього, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2013 року ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.390 КК України, а саме за ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, заміненого постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 13 вересня 2010 року, та злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, тобто вчинення в період 22.10.-11.11.2010 року розбійних нападів, за що йому було призначено покарання вісім років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2007 року та призначено остаточне покарання 9 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна.
З огляду на вищенаведене, Сихівський районний суд м.Львова повинен був застосувати вимоги ст.71 КК України, тобто призначити покарання за сукупністю вироків шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 4 квітня 2013 року до покарання, визначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2013 року.
Однак судом першої інстанції при вирішенні питання про застосування покарання за наявності кількох вироків не дотримано вимог кримінального закону й помилково застосовано положення ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених ОСОБА_6 до постановлення попереднього вироку, тобто за вироками Солом`янського районного суду м. Києва від 4 квітня 2013 року і Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2013 року, та на підставі ст.71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 12 червня 2007 року, який вже був врахований вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 12 червня 2013 року.
З огляду на зазначене, колегія суддів робить висновок про те, що допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність згідно з положенням ст.413 КПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нової.
Щодо доводів апелянта про помилковість призначення остаточного покарання, що на думку засудженого має становити дев`ять років, замість призначених десяти, такі є безпідставними та не підлягають до задоволення, оскільки в силу частини четвертої ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно призначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Таким чином, призначене остаточне покарання у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна відповідає вимогам Кримінального кодексу України.
Щодо поданих 09.06.2016 року до апеляційного суду клопотань про зарахування в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в Київському слідчому ізоляторі з 13.02.2007 року та строк від 20.04.2016 року до 09.06.2016 року часу перебування у Львівській установі виконання покарань УДПтСУ у Львівській області (№19) у зв`язку із розглядом апеляційної скарги, то згідно зі системним аналізом положень статей 537, 539 КПК України питання про звільнення засудженого від відбування покарання під час виконання вироку розглядається місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. У свою чергу попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили, у зв`язку із цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи від установи виконання покарань до слідчого ізолятора після набрання вироку законної сили.
Ураховуючи зазначене, клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання та можливе звільнення від подальшого відбування покарання засуджений ОСОБА_6 може подати для розгляду до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого він відбуває покарання.
Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, п.11 ч.1 ст.537 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задоволити частково.
Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 26 грудня 2014 року про визначення порядку застосування покарання ОСОБА_6 за наявності кількох вироків скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника Львівської виправної колонії УДПтСУ у Львівській області (№48) ОСОБА_9 задоволити та визначити порядок застосування покарання ОСОБА_6 за наявності кількох вироків.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати до вироку Шевченківського районного суду м.Києва від 12 червня 2013 року невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 4 квітня 2013 року та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків десять років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 13 листопада 2010 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4