Справа № 738/1326/16-к
№ провадження 1-в/738/657/2016
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року Менський районний суд
Чеpнiгiвської областi
в складі:
судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4
захисника засудженого ОСОБА_5
розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Мена в режимі відеоконференції з Менською виправною колонією №91 клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В С Т А H О В И В:

У червні 2016 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке мотивує тим, що він з перших днів перебування в Менській ВК №91 працевлаштований, має позитивну характеристику, до роботи відноситься добросовісно та старанно, відбув 2/3 частини призначеного судом строку покарання, а тому вважає, що до нього можна застосувати пільгу передбачену ст..81 КК України.

В судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали клопотання, просили його задовольнити.

Представники установи виконання покарань та спостережної комісії Менської РДА в судове засідання не прибули, але відповідно до вимог ст.539 ч.4 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання засудженого, не перешкоджає проведенню судового розгляду

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Заслухавши пояснення засудженого, захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2015 року ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст.368 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, зі спеціальної конфіскацією грошових коштів в сумі 170 000 грн., які були вилучені у ОСОБА_4 при затриманні, та з конфіскацією майна.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2016 року вказаний вирок залишено без змін. На підставі положень ч.5 ст.72 КК України строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислюється з 25.04.2014 року по 26.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На час розгляду клопотання засуджений відбув 2/3 частини призначеного судом покарання.

Проте суд враховує, що фактичне відбуття зазначеного в законі строку покарання це формалізована підстава для умовно-достроково звільнення. Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.

Як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_4 , останній знаходиться в місцях позбавлення волі з 29.04.2014 року. Перебуваючи в Харківському СІЗО засуджений ОСОБА_4 режим утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

Відбуваючи покарання в Менській ВК №91 з 28.03.2016 року ОСОБА_4 порядок відбування покарання не порушує, стягнень не має. За власним бажанням виконує обов`язки робітника їдальні установи, до поставлених завдань відноситься посередньо, виконує їх під контролем, порушень трудової дисципліни та вимог пожежної безпеки не допускає. До виконання робіт із благоустрою ставиться посередньо. Відвідує культурно-масові заходи, а також заходи виховного, пізнавального та розважального характеру, які проводяться в установі та відділенні, реагує на них посередньо.

Відповідно до довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_4 , останній ні стягнень, ні заохочень не має.

Крім того, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 звертався до суду із клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, обмеженням волі, де ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2016 року останньому було замінено позбавлення волі на обмеження волі, на невідбутий строк покарання 2 (два) роки 2 дні. Вказана ухвала набрала законної сили 02 липня 2016 року.

Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що засуджений не був направлений до виправного центру для відбування покарання у виді обмеження волі у зв`язку з відсутністю етапування, і там своє поведінку ніяк не проявив.

Судом було з`ясовано, що поведінка засудженого змінилася в кращий бік, проте, це лише свідчить, що він став на шлях виправлення, але не доводить того що він цілком довів своє виправлення, в останнього відсутні заохочення, які б свідчили про його сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, беззаперечне виконання законних вказівок адміністрації, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, наявність заохочень і відсутність стягнень, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа постійно бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Враховуючи особу засудженого, та його поведінку за весь час відбування покарання суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним.
На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 81 КК України, ст. ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд протягом 7 діб з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1