Справа № 645/6242/14-к
Провадження № 1-кп/645/43/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2016 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю: прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, не одруженого, пенсіонера, інваліда 3 групи, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
27 квітня 2014 року приблизно о 21:00 годині, точного часу в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_12 , знаходячись біля будинку № 8 по вул. Андрія Ощепкова в м. Харкові, зустрів раніше відомого йому ОСОБА_10 .
Внаслідок давно сформованих неприязних відносин між ними виник словесний конфлікт,який перейшов у бійку. В ході бійки ОСОБА_12 , маючи умисел на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар ножем, який тримав у правій руці, в живіт ліворуч. Коли потерпілий спробував відійти, ОСОБА_12 зробив лівою рукою захват за шию ОСОБА_10 , а правою почав наносити хаотичні удари ножем по його тілу. Вказаними діями ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1335-С/14 від 03.07.2014 року, були спричинені наступні тілесні ушкодження: проникаюче колоте-різане поранення живота зі скрізним пораненням шлунку, поранення тіла підшлункової залози, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, та непроникаючі колото-різані рани грудної клітини, колото-різані рани 5-го пальця правої кістки, лівого плеча та правого стегна, які належать до легких тілесних ушкоджень. Після нанесення зазначених ударів ОСОБА_10 ОСОБА_12 втік.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що 27 квітня 2014 р. після обіду год. о 15:00-16:00 він прийшов додому і, проходячи повз кухню, почув голос ОСОБА_10 , який був напідпитку. Біля 20:00-20:30 год. він пішов до знайомого на ім`я ОСОБА_13 грати у шахи. По дорозі метрів за 5 до під`їзду відчув удар, від якого шахи, які ОСОБА_12 тримав у руках, впали. Після цього ОСОБА_10 схопив його за плече, почав душити та казати: «Не треба скаржитись!», та питав: «Ти мене зрозумів?». ОСОБА_12 відповів, що зрозумів, після чого ОСОБА_10 його відпустив і відійшов на півметра. ОСОБА_14 сказав, що можливо викликати міліцію і вона розбереться, хто і як себе поводить, тоді ОСОБА_10 заспокоївся. ОСОБА_12 присів та хотів одягнути окуляри, тоді ОСОБА_10 його вдарив, ОСОБА_12 впав. Спочатку він бив по обличчю, вибив зуб, коли ОСОБА_12 підводився, ОСОБА_10 наносив удари по ребрам та казав, що доб`є. Бив не довго, ОСОБА_12 підвівся, відштовхнув ОСОБА_10 і втік. Коли штовхнув його, ОСОБА_10 перечепився та впав. Бійка була біля 21:00 год. Ножа він не бачив. Наступного дня ОСОБА_12 стало відомо про те, що ОСОБА_10 порізали. Також повідомив, що конфлікти між ним і ОСОБА_10 виникали і раніше, ініціатором був ОСОБА_10 .
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, вина ОСОБА_12 в межах обвинувачення, визнаного судом доведеним, підтверджується наступними доказами.
Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що з обвинуваченим у нього неприязні стосунки, конфлікти і бійки між ними виникали і раніше. 27.04.2014 р. конфлікт між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 розпочався удень, через те, що потерпілий не зачинив двері у квартиру. Увечері, виходячи з під`їзду, ОСОБА_12 , знаходячись від під`їзду приблизно в 3-х метрах, висловився нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_10 та зачепив його плечем. Потім вони зчепилися і почалася бійка. Все відбувалося біля хвилини. Потім вони впали на землю, встали і ОСОБА_10 почав йти, так як ОСОБА_15 кричала: «Досить!». В цей час ОСОБА_12 схопив його, розвернув і вдарив у живіт. ОСОБА_10 не відчув удару, зрозумів, що удар нанесено в живіт, коли рукою доторкнувся і побачив кров. Потім пам`ятає, як ОСОБА_12 схопив його за шию і почав наносити удари в спину. ОСОБА_10 почав чинити опір, відштовхувати ОСОБА_12 , і останній ударив його в палець, та коли ОСОБА_10 відходив, ОСОБА_12 попав у бік. Після того, як ОСОБА_10 відштовхнув ОСОБА_12 , останній втік. ОСОБА_16 стояла приблизно на відстані 7 метрів від них, у бійку не втручалася, лише кричала. Потім приїхала швидка медична допомога і ОСОБА_10 забрали в реанімацію, в лікарні він був 11 днів. В перший день син ОСОБА_12 передав 2 000,00 грн. чи 3 000,00 грн., а потім, коли ОСОБА_10 вийшов з лікарні, перестав. ОСОБА_10 постійно телефонував сину ОСОБА_12 , щоб він гроші переслав. І він ще 5 000,00 грн. переслав, проте потім він перестав надавати грошову допомогу.
Свідок ОСОБА_17 , допитана у судовому засіданні, пояснила суду, що приблизно о 19:00 год. (дату не пам`ятає), на вулиці ще було видно, вона було вдома, стояла біля вікна і курила, як почула крик та побачила, що біля під`їзду билися обвинувачений з потерпілим, чула нецензурну лайку між ними. Потім побачила, як ОСОБА_12 наніс ОСОБА_10 удари ножем: спереду в груди, нижче та позаду. Після чого побігла до кухні і повідомила сусідів про те, що чоловік помирає та попрохала викликати швидку. ОСОБА_12 втік.
Свідок ОСОБА_16 , у судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дівчиною потерпілого. Приблизно у кінці квітня 2014 р., точну дату вона не пам`ятає, у кімнаті будинку розпочався конфлікт між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . ОСОБА_12 ображав жінку, а ОСОБА_10 заступився за неї, ОСОБА_16 його заспокоїла, щоб не було скандалу і вони вийшли з кімнати. ОСОБА_10 пішов додому за курткою, а вона лишилась на подвір`ї, навпроти будинку. Згодом вийшов ОСОБА_12 , тримаючи у руках шахову дошку. Коли ОСОБА_10 вийшов із дому, ОСОБА_12 йшов йому на зустріч і між ними почалася сварка, ініціював яку ОСОБА_12 . Він почав ображати мати ОСОБА_10 , на що ОСОБА_10 повернувся до нього, наздогнав та між ними зав`язалась бійка. Спочатку просто билися на кулаках, потім ОСОБА_10 завалив ОСОБА_12 на землю, вдарив його пару раз, ОСОБА_12 встав і вдарив ОСОБА_10 у живіт. Тоді вона побачила, як ОСОБА_10 схопився за бік і почав відходити. Коли вона підбігла до нього ближче - на відстань витягнутої руки, то ОСОБА_12 схопив ОСОБА_10 за шию і наніс два удари гострим предметом у спину. Після чого вона почала кричати, щоб викликали швидку. ОСОБА_12 втік. Також пояснила, що під час бійки вона була на невеликій відстані від них, тому добре бачила, як, коли вона була на відстані, ОСОБА_12 наніс ОСОБА_10 2 удари у живіт і, коли була на відстані витягнутої руки, - 2 удари в спину. У протоколі пояснень було вказано прізвище особи, яка напала на ОСОБА_10 як « ОСОБА_18 » зі слів жінки, яку ображав ОСОБА_12 . На той момент ОСОБА_16 не знала прізвища « ОСОБА_19 », а жінка вказала не правильне. Ця жінка - сусідка ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_20 (мати потерпілого) у судовому засіданні пояснила, що 27.04.2014 р. після 19:00 год. їй зателефонувала ОСОБА_21 і повідомила про те, що ОСОБА_22 порізали. Вона вибігла на двір, викликала швидку. Біля під`їзду побачила сина, який навколішках стояв біля лавочки, тілом лежав на ній і рвав. Сусіди йому оказували допомогу. Син був у тяжкому стані, нічого не казав, лише рвав. ОСОБА_20 сказали, що це зробив Коля «Херсон», а ОСОБА_23 повідомила, що це сусід ОСОБА_24 . Приїхала швидка і міліція одночасно. ОСОБА_25 із сином поїхала до лікарні, там зробили операцію, після неї вранці вона приїхала додому. Син обвинуваченого вийшов на неї та запропонував допомогу на операцію 3 000,00 грн., також пропонував написати заяву до міліції про відмову від порушення кримінальної справи, тоді він буде матеріально допомагати на лікування сина, на що вона була згодна, так як не мала грошей. Потім їй пояснили, що це незаконно. Після цього дійсно на ОСОБА_26 картку була переведена сума на лікування для ОСОБА_24 . Яка саме сума на лікування була оговорена, вона не пам`ятає. Сам ОСОБА_14 ОСОБА_20 гроші не пропонував і не передавав.
Свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні пояснив, що обвинувачений приходиться йому батьком. Потерпілого до подій не знав. Вказав, що на наступний день після інциденту йому зателефонували сусіди, здається, це була мати потерпілого і повідомила про вказані події. З матір`ю потерпілого вони пішли до районного відділу міліції писати заяву. З батьком на той час зв`язку не було. На лікування потерплого він передав 8 000,00 грн. його матері, але потім перестав давати, оскільки після розмови з батьком, повірив, що він не винен. До цих подій був ще конфлікт між ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , під час якого потерпілий поламав ребра ОСОБА_12 .
Також судом були досліджені письмові докази по справі, якими підтверджується винність обвинуваченого ОСОБА_12 :
- протокол огляду місця події від 27.04.2014 року (а.с. 7-9 крим. провадження);
- протокол прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 28.04.2014 року (а.с. 12 крим. провадження);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_16 від 17.05.2014 року (а.с. 45-46 крим. провадження);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_17 від 10.06.2014 року (а.с. 59-60 крим. провадження);
- протокол проведення слідчого експерименту від 27.06.2014 року, проведений за участю потерпілого ОСОБА_10 , під час якого останній пояснював, що 27.04.14 р. приблизно 20:00-21:00 год. у нього виник конфлікт з ОСОБА_12 , в результаті якого останній наніс йому удари ножем. Так, ОСОБА_10 вийшов з під`їзду будинку, де мешкає, та зустрів ОСОБА_12 (який є його сусідом). Коли вони порівнялись один з одним, ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_10 плечем, в результаті чого між ними виник мовний конфлікт з погрозами фізичним насильством. Потім вони почали штовхати один одного. Після чого ОСОБА_12 дістав предмет схожий на ніж (з якого карману, ОСОБА_10 не пам`ятає) та наніс ОСОБА_10 удав в живіт ліворуч. Коли потерпілий спробував відійти, ОСОБА_12 здійснив захват однією рукою за шию, а іншою почав наносити безпорядні удари у ліве плече (декілька ударів), після яких ОСОБА_10 встановити подальший перебіг подій не може. Потім він виявив у себе пошкодження лівого стегна, правої ноги та правої руки. (а.с. 71-74 крим. провадження);
- висновки судово-медичних експертиз № 1335-С/14 від 03.07.2014 року та № 1393-С/14 від 03.07.2014 року по медичній документації гр-на ОСОБА_10 , згідно якого проникаюче колото-різане поранення живота зі скрізним пораненням шлунку, поранення тіла підшлункової залози; непроникаючі колото-різані рани (2) грудної клітини ліворуч, колото-різані рани 5-го пальця правої кісті, лівого плеча та правого стегна, виникли від дії гострого колюче-ріжучого предмету, можливо при обставинах, на які посилається потерпілий в ході проведення слідчого експерименту. По ступеню тяжкості проникаюче колото-різане поранення живота це тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, а непроникаючі колото-різані рани грудної клітини, та колото-різані рани на кінцівках належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більш трьох тижнів (21 дня). Найбільш вірогідне положення потерпілого та нападника під час нанесення ушкоджень обличчям до обличчя, майже впритул. (а.с. 66-67, 69-70 крим. провадження);
- висновок судово-імунологічної експертизи № 2230-И/14 від 24.06.2014 року, згідно якого кров ОСОБА_10 , 1991 р.н., відноситься до групи А з ізогемагглютинином анті-В. (а.с. 79 крим. провадження);
- висновок судово-імунологічної експертизи № 2231-И/14 від 15.07.2014 року, згідно якого відповідно до висновку експерта № 2230-И/14 від 24.06.2014 року: «Кров ОСОБА_10 , 1991 р.н., відноситься до групи А з ізогемагглютинином анті-В». На куртці (об`єкти №№ 1-14), що належить ОСОБА_10 , виявлена кров людини групиА з ізогемагглютинином анті-В, властива йому самому. (а.с. 82-84 крим. провадження);
- висновок судово-імунологічної експертизи № 2232-И/14 від 04.07.2014 року, згідно якого відповідно до висновку експерта № 2230-И/14 від 24.06.2014 року: «Кров ОСОБА_10 , 1991 р.н., відноситься до групи А з ізогемагглютинином анті-В». На футболці ОСОБА_10 (об`єкти №№ 1, 2), виявлена кров людини групи А з ізогемагглютинином анті-В, властива йому самому. (а.с. 86-87 крим. провадження);
- висновок судово-імунологічної експертизи № 2233-И/14 від 03.07.2014 року, згідно якого на джинсових брюках, що добровільно видані у ході допиту потерпілого ОСОБА_10 , плям, схожих на кров, не знайдено. (а.с. 89 крим. провадження);
- протокол проведення слідчого експерименту від 22.07.2014 року з фото таблицею до нього, проведений за участю потерпілого ОСОБА_10 , під час якого останній пояснював, що 27.04.14 р. приблизно 20:30-21:00 год. у нього виник конфлікт з ОСОБА_12 , в результаті якого останній наніс йому 6 ножових ударів. Так, біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 . Ощепкова ОСОБА_10 зрівнявся з ОСОБА_12 , в результаті чого останній штовхнув його плечем. Після чого між ними виник мовний конфлікт, під час якого ОСОБА_12 погрожував потерпілому фізичною розправою. Під час конфлікту ОСОБА_12 зробив крок назустріч до ОСОБА_10 , схопив останнього за куртку та почав штовхати викрикуючи нецензурні слова в його бік. Потерпілий спробував вирватись від ОСОБА_12 шляхом відштовхування його від себе, в результаті чого ОСОБА_12 впав на землю та після підвівся, дістав предмет схожий на ніж (з якого карману, потерпілий не пам`ятає) та наніс ОСОБА_10 удар в живіт ліворуч. Коли останній хотів відійти, ОСОБА_12 здійснив захват однією рукою за шию, а іншою почав наносити безпорядні (хаотичні) удари в ліве плече декілька разів, після яких ОСОБА_10 встановити подальший перебіг подій не може. Потім він виявив у себе пошкодження лівого стегна, правої ноги та правої руки. (а.с. 130-136 крим. провадження).
Крім того, за клопотанням захисника судом був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_28 , який пояснив суду, що судово-медична експертиза № 1335-С/14 від 03.07.2014 року була проведена по медичній документації, а саме - йому була надана медична карта стаціонарно хворого на ім`я ОСОБА_29 , протокол проведення слідчого експерименту. Огляд хворого не робився, це відповідає правилам проведення експертизи. Локалізація тілесного ушкодження мала місце по лівому краю прямої мишці живота на 5 см вище пупка, із якої виглядає сальник, рана проникаюча. Ударів було: проникаюче колото-різане поранення живота, зі скрізним пораненням шлунку одне; непроникаючі колото-різані рани грудної клітини ліворуч дві; колото-різана рана п`ятого пальця правої кисті; колото-різана рана лівого плеча; колото-різана рана правого стегна. Згідно медичної документації хворий провів у лікарні 11 днів. На час проведення експертизи хворий, можливо, перебував на лікарняному. Експертиза була проведена за наслідками слідчого експерименту і її висновки ОСОБА_28 підтримує. 27.06.2014 р. слідчий експеримент був проведений за його участю. Під час слідчого експерименту він завжди оглядає потерпілого.
Таким чином, посилання захисника на те, що судово-медичні експертизи були проведені лише по медичній документації ОСОБА_10 , без особистого дослідження експертом потерпілого, не є підставою визнання цих доказів недопустимими,оскільки це узгоджується з пунктом 4 (п.п. 4.1., 4.4., 4.5.) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 р. N 6, у якому передбачена можливість проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень судово-медичним експертом
тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній
карті амбулаторного хворого тощо). Як вбачається з висновків судово-медичних експертиз № 1335-С/14 та № 1393-С/14, у розпорядженні судового експерта була медична карта стаціонарного хворого № 2466 на ім`я ОСОБА_10 .
Дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що вину обвинуваченого ОСОБА_12 органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не доведено та дії останнього кваліфіковано не правильно, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
При кваліфікації дій ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України органами досудового розслідування залишено поза увагою диспозицію ч. 1 ст. 115 КК України, яка передбачає, що замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлено або особа діяла з неконкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали. Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою в пунктах 4 та 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров'я».
Судом встановлено, що нанесенню обвинуваченим ножових пораненнь потерпілому передувала бійка між ними, під час якої ОСОБА_12 не висловлював погрози вбивством на адресу ОСОБА_10 , удари ножем наносив хаотично, а не цілеспрямовано, про що свідчить локалізація та характер пошкоджень: одне проникаюче колото-різане поранення живота, дві непроникаючі колото-різані рани грудної клітини, одна колото-різана рана п`ятого пальця правої кисті, одна колото-різана рана лівого плеча, одна колото-різана рана правого стегна. Після нанесення ударів ножем, не продовжував свої дії, хоча усвідомлюючи, що потерпілий був живий, проте ослаблений і не міг завдати опору, отже він мав реальну можливість продовжувати наносити йому удари ножем, або виконувати інші дії, направлені на доведення свого умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 до кінця, чого не зробив, бо не мав умислу на позбавлення його життя.
Вказані обставини з достовірністю встановлені у судовому засіданні та підтверджуються показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків.
Виходячи із викладеного, дії підсудного слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК Україні на ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за якою вину останнього доведено повністю.
Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, ОСОБА_12 вчинив тяжкий злочин.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_12 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, є пенсіонером, інвалідом 3 групи, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, часткове відшкодування шкоди потерпілому, а також дані, що характеризують його особу, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На підставі викладеного, суд вважає можливим призначити ОСОБА_12 покарання у вигляді позбавлення воли в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання, на думку суду, неможливе без ізоляції від суспільства.
Таким чином, саме покарання у вигляді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_12 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6 895,94 грн. та моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.
Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії імені В.Т. Зайцева НАМН України» від 08.05.2014 року, ОСОБА_10 перебував у стаціонарі закладу з 27.04.2014 р. по 08.05.2014 р.
Як зазначає у цивільному позові потерпілий, сином обвинуваченого матері ОСОБА_10 у квітні 2014 року були передані грошові кошти в сумі 3 000,00 грн. та у травні 2014 року 5 000,00 грн. на оплату послуг лікарів - хірурга, анестезіолога, медичних сестер реанімаційного відділення та інших медичних працівників, благодійних внесків, дієтичного харчування, послуг таксі на транспортування з лікарні та інше.
Позовні вимоги ОСОБА_10 щодо відшкодування матеріальної шкоди на суму 6 895,94 грн., виходячи зі змісту позовної заяви полягають у витратах на придбання лікарських препаратів, додаткових матеріалів (шприців, систем та іншого) та підтверджені з боку потерпілого копіями чеків на аркушах судової справи № 39-47.
Доводи потерпілого щодо понесення ним також матеріальних витрат на оплату послуг лікарів - хірурга, анестезіолога, медичних сестер реанімаційного відділення та інших медичних працівників, благодійних внесків, дієтичного харчування, послуг таксі на транспортування з лікарні та інше, відповідними доказами не підтверджені.
Приймаючі до уваги, що з боку потерпілого було підтверджено той факт, що родичами обвинуваченого у добровільному порядку було відшкодовано 8000,00 грн. у зв`язку з витратами на його лікування, позовні вимоги ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди:
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Оцінюючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи обсяг та характер перенесених потерпілим моральних страждань, внаслідок нанесення йому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень,суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, вважає, що позов ОСОБА_10 в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню.
Таким чином, з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути у відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.
Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Запобіжні заходи не обиралися.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд
ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. 00 коп.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Речові докази футболку та куртку після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_10 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя
Судді: