справа № 1-231/11
провадження № 1/197/1/16

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2016 року

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника Служби у справах

дітей: ОСОБА_7 ,

потерпілої цивільного позивача: ОСОБА_8 ,

представників потерпілої

цивільного позивача: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представників підсудних: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

підсудних цивільних відповідачів: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Широке кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Широке Широківського району Дніпропетровської області, громадянки України, одруженої, непрацюючої, яка має одну малолітню дитину, середню освіту, прож: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

в вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області, громадянки України, неодруженої, непрацюючої, яка має середню освіту, прож: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

в вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України,

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області, громадянки України, неодруженої, непрацюючої, яка має середню освіту, прож: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

в скоєнні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 пред`явлено обвинувачення, згідно якого 09.07.2011 року близько 22.00 години неповнолітня ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи разом з неповнолітньою ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і неповнолітньою ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на дискотеці на літньому майданчику для проведення дискотек, розташованої біля будівлі Будинку Культури (далі - БК), який знаходиться по вул.. Леніна, 104, в смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області, тобто в громадському місці, під час танцю почали зачіпати і штовхати руками і тулубом неповнолітню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , безпричинно провокуючи сварку з нею. Не дивлячись на ігнорування неповнолітньої ОСОБА_20 дії ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , останні покликали ОСОБА_20 вийти з ними з дискотеки та поговорити, а коли вона погодилася, вивели її за руку з дискотеки та повели за правий кут будівлі Будинку Культури. Перебуваючи за рогом будівлі Будинку Культури, тобто в громадському місці, близько 22.30 годин, неповнолітні ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , порушуючи загальноприйняті правила поведінки прийняті у суспільстві, безпричинно з хуліганських спонукань, співставляючи себе суспільній моралі почали виражатися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_8 , ображати і принижувати її, а також своїми спільними діями почали наносити неповнолітній ОСОБА_8 удари кулаками в область її обличчя, тягнути і тріпати за її волосся, ударили головою об стіну будівлі Будинку Культури, повалили її на землю на спину. Неповнолітня ОСОБА_17 сіла на живіт неповнолітній ОСОБА_8 , яка лежала на землі та почала наносити їй удари кулаками в область обличчя, тягнути і тріпати за волосся, після чого піднімалася і наносила удари ногами в область тулубу ОСОБА_8 . Неповнолітня ОСОБА_19 і ОСОБА_16 , які знаходилися в цей час поряд з ОСОБА_17 проти таких дій неповнолітньої ОСОБА_17 не заперечували. Після чого неповнолітня ОСОБА_17 , порушуючи загальноприйняті правила поведінки прийняти у суспільстві, безпричинно з хуліганських спонукань, зіставляючи себе суспільній моралі, самостверджуючись за рахунок приниження неповнолітньої ОСОБА_8 , діючи з особливою зухвалістю і винятковим цинізмом, сіла на живіт, лежачої на землі неповнолітньої ОСОБА_8 , схопила її руками за волосся та почала ображати неповнолітню ОСОБА_8 нецензурною лайкою, застосовуючи фізичне насильство, ображаючи і принижуючи її змусила просити прощення у неї, а також у неповнолітніх ОСОБА_19 та ОСОБА_16 , називаючи при цьому кожну з них на ім`я та по батькові, які вона їй називала. Неповнолітні ОСОБА_19 та ОСОБА_16 , які знаходилися поруч з ОСОБА_17 на такі дії неповнолітньої ОСОБА_17 по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_8 не заперечували, і коли неповнолітня ОСОБА_17 принижувала неповнолітню ОСОБА_8 сміялися з нею. Внаслідок спільних хуліганських дій неповнолітніх ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 неповнолітній ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: саден і гематом голови, гематом обличчя, саден спини, лівого плеча, ліктьового суглоба, струсу головного мозку, переломів тіла лівої виличної кістки і стінки лівої орбіти із задовільним станом уламків, які, згідно акту СМЕ ОКЗ «Бюро судового медичних експертиз «Криворізького міжрайонного відділу» № 1683 від 04.08.2011 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я більше 21 діб.

Вказані дії підсудних органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.
Згідно ст. 16-1 КПК України (1960 року), розгляд справ в судах здійснюється на засадах змагальності. При розгляді справи в суді функції обвинувачення, захисту і розгляду справи не можуть покладатися на один і той самий орган або на одну й ту ж саму особу. Державне обвинувачення в суді здійснює прокурор. Прокурор, підсудний, його захисник … приймають участь в судових засіданнях в якості сторін та користуються рівними правами і свободами в наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Суд … створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків та здійсненні наданих їм прав.

У відповідності до ст. 22 КПК України (1960 року) прокурор, слідчий та особи, яка здійснює дізнання, зобов`язані вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи.

Розгляд по даній справі проводиться судом тільки у відношенні підсудних і тільки в межах пред`явленого обвинувачення, що відповідає вимогам ст. 275 ч. 1 КПК (1960 року) України.

Згідно ст. 129 Конституції України та ст. 16-1 КПК України (1960 року), суд розглядає справи на підставі принципу змагальності сторін та диспозитивності, що виключає покладення на нього функцій обвинувачення.

Ч. 3 ст. 62 Конституції України закріплює, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі сумніви відносно доведеності вини особи трактуються на її користь.

Суд вважає, що всі можливості отримання додаткових доказів сторонами у справі вичерпані.

Відповідно до записів в паспорті потерпілої (Т. 1, а.с. 41) вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 і станом на 09.07.2011 року є неповнолітньою.

Як випливає зі змісту Свідоцтва про народження підсудної ОСОБА_16 (Т. 1, а.с. 66), вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 і станом на 09.07.2011 року є неповнолітньою.

Згідно Свідоцтва про народження підсудної ОСОБА_17 (Т. 1, а.с. 85), вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 і станом на 09.07.2011 року є неповнолітньою.

У відповідності до змісту актового запису про народження підсудної ОСОБА_19 (Т. 1, а.с. 131), вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 і станом на 09.07.2011 року є неповнолітньою. Внаслідок реєстрації шлюбу 14.06.2014 року (Т. 6, а.с. 66) змінила прізвище на « ОСОБА_21 ».

Будучи допитаними судом, кожна з підсудних вину не визнала, цивільний позов не визнала повністю. Вважають себе невинуватими у вчиненні злочину повністю.

За місцем проживання та навчання, батьками характеризуються позитивно.

Суд приходить до висновку, що є доведеним, що 09.07.2011 року близько 22.00 години неповнолітня ОСОБА_17 , перебували разом з неповнолітньою ОСОБА_19 , неповнолітньою ОСОБА_16 на дискотеці на літньому майданчику для проведення дискотек, розташованої біля будівлі Будинку Культури, який знаходиться по вул.. Леніна, 104, в смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області. Дані обставини підтверджуються як показаннями потерпілої, так і показаннями підсудних, сторонами не оспорюються.

Та обставина, що під час танцю троє підсудних почали зачіпати і штовхати неповнолітню ОСОБА_8 за вищевикладених обставин підтверджується показаннями потерпілої, яка це підтвердила в судовому засіданні, а також показаннями свідка ОСОБА_22 , яка в судовому засіданні повідомила, що підсудні під час танців зачіпали потерпілу. Причина такої поведінки потерпілій та свідку не відомі. Твердження підсудних про те, що вони не зачіпали потерпілу і остання їх зачіпала, штовхала не підтверджуються об`єктивними даними.

Потім ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 покликали ОСОБА_20 вийти з ними з дискотеки та поговорити, а коли вона погодилася, пішли разом з нею з дискотеки за правий кут будівлі Будинку Культури.

Обвинувачення в частині того, що підсудні тримаючи одночасно всі разом за руку потерпілу вивели останню з дискотеки не підтверджується жодними об`єктивними даними і є недоведеним. Крім того, навіть фізично вкрай незручно (не є загальноприйнятим способом пересування фізичних осіб пішки) трьом особам тримати потерпілу за одну й ту саму руку і вести її. Суд приходить до висновку, що потерпіла добровільно пішла з підсудними в менш людне місце, щоб поговорити з ними.

Згідно показань свідка ОСОБА_22 , ОСОБА_23 запропонувала потерпілій піти з дискотеки, щоб поговорити. За цієї пропозиції підсудні, потерпіла пішли з дискотеки, а свідок пішла слідом позаду них.

Суд вважає доведеним, що близько 22.30 годин 09.07.2011 року за вищевказаною адресою всі підсудні, потерпіла, свідок ОСОБА_24 перебували разом за рогом будівлі Будинку Культури, тобто ліворуч від центрального входу до Будинку культури (якщо стояти обличчям до цього входу), збоку будівлі в темний час доби. Ця обставина підтверджується показаннями всіх перелічених осіб, сторонами не оспорюється. Потерпіла пішла за ріг ОСОБА_25 добровільно і не перебувала в той час в безпорадному стані.

Як випливає з показань потерпілої та свідка ОСОБА_22 , які є узгодженими між собою, 22.30 годин 09.07.2011 року за вищевказаною адресою за рогом ОСОБА_26 (в провулку, який іде збоку БК перпендикулярно центральній вулиці Леніна, за 30 кроків від літньої площадки дискотеки, освітлення практично не було, але обличчя потерпілої та інших учасників було добре видно одне одному) з ініціативи ОСОБА_23 , яка схопила потерпілу за волосся першою розпочалося побиття в ході якого остання за допомоги ОСОБА_27 штовхнула потерпілу на землю, де було каміння, потім сіла їй на живіт і, тримаючи за волосся, нанесла разом з іншими підсудними приблизно по 4 удари руками в область обличчя, тіла потерпілої, яка затуляла обличчя руками та не чинила опір. При цьому потерпіла змінювала місцеположення (крутилася, намагаючись уникнути ударів). Всі ці події тривали 5-7 хв. При цьому підсудні ображали потерпілу, а ОСОБА_23 примусила просити вибачення, називаючи кожну з підсудних по імені та по батькові. Зазначені твердження потерпілої та свідка ОСОБА_22 стороною захисту не спростовані. Твердження підсудних про те, що першою почала бійку потерпіла, як і її перебування в стані алкогольного сп`яніння, об`єктивними даними не підтверджено.

Потерпіла в судовому засіданні суду показала, що 08.07.2011 року вона та ОСОБА_24 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 були на дискотеці біля Будинку Культури в смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області по вул. Леніна на літньому майданчику («клітка»). Під час танцю до неї почали чіплятися та штовхати раніше незнайомі їй ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , на що вона не реагувала. Пізніше вона разом з ОСОБА_32 , ОСОБА_28 та іншими знайомими йшла повз зупинку біля Широківського районного суду Дніпропетровської області і ОСОБА_30 та ОСОБА_31 підійшли до них та запропонували потерпілій відійти, поговорити з ними, однак знайомі її захистили від таких чіплянь підсудних.

09.07.2011 року близько 21.00 годин вона разом з ОСОБА_32 знову прийшли на ту ж саму дискотеку біля Будинку Культури. Пізніше там з`явилися ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , які почали чіплятися, штовхати її. Потім до неї підійшла ОСОБА_23 і запропонувала вийти та поговорити. Потерпіла на цю пропозицію погодилася. Вони і ОСОБА_24 пішли за ріг Будинку Культури, в провулок, де на них чекали ОСОБА_30 , ОСОБА_33 . Одразу ОСОБА_23 схопила потерпілу за волосся, а ОСОБА_30 та ОСОБА_31 нанесли їй 3-4 удари по обличчі. ОСОБА_23 тягнула потерпілу за волосся до землі та висловлювалася лайливими словами на її адресу. ОСОБА_24 просила підсудних зупинитися та не шкодити потерпілій, на що вони її попередили, щоб не заважала, бо інакше і їй перепаде. ОСОБА_23 , тримаючи потерпілу за волосся, вдарила потерпілу скронею об стіну ОСОБА_26 , але потерпіла втрималася на ногах. Тоді ОСОБА_30 також вхопила потерпілу за волосся, потерпіла втратила рівновагу і впала за асфальт. ОСОБА_23 встала над потерпілою і вхопила її за волосся, нанесла 1 удар в ліве око і декілька ударів по обличчі. Потім вона сіла потерпілій на живіт і нанесла їй 3-4 удари руками по обличчі. ОСОБА_30 крикнула, щоб та нанесла ще ударів. Підсудні вимагали в неї називаючи їх по імені та по батькові просити в них вибачення. ОСОБА_23 злізла з потерпілою і доки підсудні розмовляли між собою потерпіла підвелася та втекла. Одразу побігла до ОСОБА_34 , яка проживала поруч, бо боялася розправи. Аналогічні показання потерпілої викладені в протоколі відтворення обстановки та обставин події від 03.11.2011 року з фототаблицею за участі потерпілої, під час очних ставок.

Під час очних ставок та в судовому засіданні підсудні не погоджувалися з версією потерпілої, яка викладена вище і зазначали, що саме потерпіла чіплялася до них на дискотеці, саме потерпіла запропонувала вийти і поговорити за рогом ОСОБА_26 , і саме вона першою напала на ОСОБА_23 , штовхнувши ту на землю. ОСОБА_23 впала на коліна та руки. Потерпіла заскочила на спину їй та стала тягнути за волосся, однак ОСОБА_23 її відштовхнула. Потерпіла впала за землю спиною, підвелася та погрожуючи грошовими витратами підсудним, побігла до вул. Леніна. Однак такі твердження підсудних не підтверджуються жодними об`єктивними даними. Крім того, відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_23 того дня отримала тілесні ушкодження. В той же час стороною захисту не спростовано той факт, що саме в зазначений потерпілою час вона зазнала тілесних ушкоджень, в виді саден і гематом голови, гематом обличчя, саден спини, лівого плеча, ліктьового суглоба, струсу головного мозку, що в свою чергу підтверджується висновками експертів, переліченими в даному вироку, записами в Журналі реєстрації амбулаторних хворих за 2011 рік, медичній картці № 2268/376 стаціонарного хворого - потерпілої. Не спростовані і показання свідка ОСОБА_22 в цій частині. Те, що показання підсудних та потерпілої, свідка не збігаються, суд пояснює намаганням підсудних уникнути відповідальності.

Що стосується змісту протоколу очної ставки від 14.11.2011 року між потерпілою та ОСОБА_35 , то він лише свідчить про послідовність показань потерпілої.

Свідок ОСОБА_36 в судовому засіданні показала, що проживає недалеко від ОСОБА_26 і її син був однокласником потерпілої, яка в липні 2011 року між 22-23.00 годин прибігла до неї додому дуже схвильована, з кров`ю на лівій стороні голови, зі скуйовдженим волоссям і сказала, що її побили, але не уточнила хто саме.

Постанова про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_20 за ст. 296 КК України є недопустимим доказом, оскільки була скасована 04.06.2012 року (як передчасно ухвалена) (т. 6, а.с. 249, 263-264).

Як випливає з оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_37 (Т. 1, а.с. 93), 12.07.2011 року він в Широківській ЦРЛ розмовляв з ОСОБА_23 (його однокласниця), яка повідомила йому, що 09.07.2011 року вона разом зі своїми подругами побили одну дівчину на дискотеці. Остання написала заяву в міліцію та зняла побої. Ім`я дівчини вона не назвала, але свідок припускає, що йшлося про його сестру ОСОБА_38 . Однак ОСОБА_23 не підтвердила факт такої бесіди. В судовому засіданні цей свідок дав аналогічні показання. Висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, тому дані показання свідка судом не приймаються до уваги.

Згідно запису за № 74 від 10.07.2011 року в Журналі реєстрації амбулаторних хворих за 2011 рік, в графі «діагноз» не зазначено жодного тілесного ушкодження, що вказувало б на нанесення потерпілій ударів в живіт, перелам тіла лівої виличної кістки і стінки лівої орбіти із задовільним станом уламків. А згідно запису за № 81 в тому ж Журналі від того ж самого числа, у підсудної ОСОБА_23 не виявлено жодних тілесних ушкоджень (не зазначено).

У відповідності до Висновку фахівця судово-медичного експерта № 1683 від 04.08.2011 року, висновку експерта № 2074 (1683-11) від 19.09.2011 року (в обох випадках судмедексперт ОСОБА_39 ), ОСОБА_8 , можливо 09.07.2011 року, були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: саден і синців голови, синців обличчя, саден спини, лівого плеча, ліктьового суглоба, струсу головного мозку, переломів тіла лівої виличної кістки і стінки лівої орбіти із задовільним станом уламків, які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою поверхнею, і які, згідно акту СМЕ ОКЗ «Бюро судового медичних експертиз «Криворізького міжрайонного відділу» № 1683 від 04.08.2011 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я більше 21 діб; виникнення всіх тілесних ушкоджень при одноразовому падінні з височини власного зросту виключається (т.1, а.с. 32, 34-35).

Порядок засвідчення копій документів встановлює Національний стандарт України Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затверджений наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55. Згідно п. 5.27 Національного стандарту Відмітку про засвідчення копії документа складають із слів Згідно з оригіналом, назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Ця відмітка проставляється на копії документа нижче реквізиту підпис оригінала документа. Пунктом 5.26 Національного стандарту України встановлено, що відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи, відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ.

Акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 84 від 26.07.2011 року є недопустимим доказом, оскільки є неофіційною копією документа (відсутні дата засвідчення, найменування посадової особи, яка засвідчила копію, її прізвища та ініціалів).

Перебування потерпілої чи підсудних під час вищеописаних подій в стані алкогольного сп`яніння об`єктивними даними не підтверджено.

Суд визнає неналежним доказом судмеддовідку судово-медичного дослідження (обстеження) № 82 від 11.07.2011 року, оскільки суд не може виходити за межі пред`явленого обвинувачення і досліджує лише події які сталися не пізніше 09.07.2011 року, тоді як в довідці мова йде про тілесні ушкодження, які підсудна ОСОБА_23 отримала пізніше зазначеного дня, а саме 10.07.2011 року, про що і зазначено в довідці з її слів. Оскільки визнано неналежним доказом судмеддовідку судово-медичного дослідження (обстеження) № 82 від 11.07.2011 року, то і похідний від нього документ висновок експерта № 814 (82-11) від 07.05.2012 року є неналежним доказом, в тому числі з тих самих підстав.

Крім того, висновок № 2074 надано виключно на підставі консультативного висновку рентгенолога ОСОБА_40 від 02.08.2011 року. Як випливає з пояснень потерпілої, її представників, свідка ОСОБА_41 , висновку експерта № 2074, висновок про наявність у потерпілої переламу тіла лівої виличної кістки і стінки лівої орбіти із задовільним станом уламків ґрунтується виключно на дослідженні первинних знімків прямої та бокової проекції від 13.07.2011 року (що також зазначено (дата знімків) в медичній картці № 2268/376 стаціонарного хворого), які зникли і суду не надані. Від надання інших знімків (якісних), проведення експертизи для підтвердження факту наявності переламу особи, які беруть участь у справі, прокурор відмовилися.

Лікарі-рентгенологи ( ОСОБА_42 , ОСОБА_43 ), експерт ОСОБА_44 які оглядали первісні знімки від 13.07.2011 року, заявляють, що на них були відсутні ознаки переламу кісток черепу потерпілої. Додаткових досліджень не проводили, бо за знімками вважали це очевидним. Припускають, що могла бути помилка через накладання тіней при рентгені. Такої ж думки і лікар-рентгенолог ОСОБА_45 , який при вивченні тих самих знімків зробив висновок, що перелам є. Отже, для встановлення наявності переламу необхідно було пройти комп`ютерну томограму, однак пройти таке дослідження потерпіла, її представники відмовилися.

Відповідно до висновків повторної судово-медичної експертизи від 07.10.2012 року на момент повторної експертизи не були надані первинні рентгенологічні знімки кісток черепу від 13.07.2011 року. Було надано знімок від 09.08.2012 року (низької якості) (проти проходження потерпілою додаткового обстеження комп`ютерна томограма кісток лицевого черепу її представники категорично заперечували через страх заподіяти шкоду здоров`ю потерпілої). Експертами не встановлено наявність переламу та не виявлено наслідків перенесеної травми через ненадання первинних знімків, якісних нових знімків, відмову потерпілої сторони пройти комп`ютерну томограму. Оскільки є загальновідомим, що променеве навантаження при комп`ютерній томографії значно нижче, ніж при звичайному рентгенівському дослідженні, зникнення первісних знімків черепу потерпілої, суд приходить до висновку, що потерпіла сторона зацікавлена у невстановлені об`єктивної істини судом щодо наявності/відсутності переламу у потерпілої. Експерти прийшли до висновку, з яким погоджується суд, що в наслідок подій 09.07.2011 року обвинуваченими їй було нанесено легкі тілесні ушкодження, які мають у своїй сукупності незначні скороминущі наслідки.

З об`єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Такими закон визнає тільки дії, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
Особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.
Винятковий цинізм - це демонстративна зневага щодо норм моральності, наприклад, груба непристойність, публічне оголення, знущання над немічними особами та ін. (Детальніше про ці поняття див. п. 5 ППВСУ «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22 грудня 2006р. № 10).
Основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть бути здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека.
Громадський порядок визначається в юридичній літературі як зумовлена закономірностями соціального розвитку система правил та інститутів, що забезпечує упорядкованість суспільних відносин і надає їм певної організаційної форми.
Аналіз ознак хуліганства дає підставу для висновку, що такі насильницькі дії, як побої, мордування, спричинення різних за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, а також умисне знищення чи пошкодження майна характеризують особливу зухвалість.
Під явною неповагою до суспільства слід вважати нахабно виявлене, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності. Ця ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства - грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону - хуліганські мотиви вчинення. Грубе порушення громадського порядку це не тільки процес вчинення злочину, але й його наслідки.
Однак публічність не є обов`язковою ознакою хуліганства. Хуліганські дії можуть бути вчинені в будь-якому місці. Але наявність у діях особи ознаки хуліганства законом не пов`язано з його вчиненням лише в громадських місцях. Вважається, що громадський порядок може бути порушений в окремій квартирі чи кімнаті, в безлюдному місці, у будь-який час доби, за відсутності сторонніх осіб, тобто в присутності лише потерпілого.
Мотивом грубого порушення громадського порядку є явна неповага до суспільства. При цьому явною (очевидною як для винної особи, так і для потерпілих чи оточуючих) неповагою до суспільства вважається прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Відсутність у діях винної особи прояву явної неповаги до суспільства виключає визнання злочину хуліганством.
Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується прямим умислом і мотивами явної неповаги до суспільства. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є усвідомлене вчинення діяння з мотиву явної неповаги до суспільства.
При цьому кваліфікація хуліганства не змінюється від того, чи за попередньою домовленістю, чи без попередньої змови його було вчинено. Хуліганство визнається вчиненим групою осіб і кваліфікується за ч. 2 ст. 296 КК, якщо у вчиненні злочинних дій брали участь декілька (два і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст. 28 КК) мала місце.
В даному випадку докази попередньої змови підсудних відсутні, тобто має місце вчинення діянь без попередньої змови підсудних..
Винятковий цинізм у діях підсудних відсутній.
Сам факт навмисного заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій на вулиці не свідчить про наявність у підсудних наміру вчинити хуліганство.
Крім того, суд вважає, що виникла сварка, а потім сама бійка на тлі раптово виниклих неприязних відносин і тому вони не можуть бути розцінені як нахабне поводження, буйство чи бешкетування.

Вчинення особою протиправних дій у присутності інших громадян саме по собі за відсутності умислу на порушення громадського порядку, також не може розглядатись як хуліганство.
В пред`явленому обвинуваченні не конкретизовано в чому саме виражалося приниження потерпілої з боку підсудних перед нанесенням їй ударів, а також перед тим як ОСОБА_23 сіла їй на живіт.
Те, що підсудні вимагали від потерпілої просити в них прощення в загально прийнятій в суспільстві формі (називати особу, в якої просять пробачення, по імені, можливо, по батькові, що само по собі не є приниженням та зухвалістю, тобто не несе негативного забарвлення в будь-якому розумінні), свідчить про наявність особистих, прихованих потерпілою та підсудними мотивів. Те, що мотиви є особистими, підтвердили і допитані судом свідки ОСОБА_46 , ОСОБА_22 , ОСОБА_47 , які повідомили, що 08.07.2011 року підсудні ОСОБА_30 , ОСОБА_16 на дискотеці, недалеко від будівлі суду «чіплялися» та кликали поговорити виключно потерпілу, хоча з останньою разом перебувала ціла компанія.

Суд приходить до висновку, що спільні дії підсудних не були спрямовані на порушення громадського порядку, а направленні на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, підсудні не переслідували мету протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі, робота закладу зупинена не була.

Отже, обвинувачення не довело поза розумним сумнівом те, що підсудні вчинили злочин, передбачений ст.. 296 ч. 2 КК України. В діяннях підсудних є ознаки складу злочину, передбаченого ст.. 125 ч. 1 КК України: умисне легке тілесне ушкодження.

Від застосування амністії підсудні відмовилися.

Потерпіла в судовому засіданні відмовилася усно чи письмово заявляти про притягнення до

кримінальної відповідальності підсудних у справі публічного

обвинувачення, якщо результати судового слідства свідчитимуть про

необхідність змінити кваліфікацію злочину на статтю кримінального

закону, якою передбачено відповідальність за якийсь зі злочинів,

перелічених у ч. 1 ст. 27 КПК (справи приватного

обвинувачення). Тому, погоджуючись з правовою позицією Верховного Суду України, викладену в п. 26 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 02.07.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким

передбачені права потерпілих від злочинів», зважаючи на відмову потерпілої подати таку заяву підсудні мають

бути виправдані за відсутністю складу злочину, передбаченого ст.. 296 ч.2 КК України, що не позбавляє

потерпілу права звернутися до суду із заявою про порушення

кримінальної справи у межах строків давності, передбачених

ст. 49 КК.

Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, обраний щодо кожної з підсудних, скасувати.

Потерпіла з 12.07.2011 року по 21.07.2011 року перебувала на лікуванняному в неврологічному відділенні Широківської ЦРЛ і вартість витрат на її стаціонарне лікування складає 1 734,99 грн. (Т. 1, а.с. 97-98). Ці витрати не підлягають стягненню з виправданих і приймаються на рахунок держави.

Цивільний позов ОСОБА_8 до підсудних про солідарне стягнення з останніх на користь потерпілої відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином, в сумі 3 764,36 грн., моральної шкоди в сумі 100 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. залишити без розгляду.

Витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн., про стягнення яких просить потерпіла, до судових витрат, в розумінні ст.ст. 91, 93 КПК України (1960 року), не відносяться та, зважаючи на виправдання всіх підсудних, не підлягають стягненню з останніх. В розумінні ж ст. 79 ЦПК України ці витрати є судовими, однак не підлягають стягненню, оскільки позов залишено без розгляду і не підлягають компенсації за рахунок держави.

Відмовний матеріал № 447 за заявою ОСОБА_14 від 10.07.2011 року (Т.6, а.с. 247-268) після набрання вироком законної сили повернути до Широківському відділенню поліції Криворізького відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 91, 93, 93-1, 323, 324, 328 ч. 3, 331, 338 КПК України (1960 року), ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 визнати невинуватими у пред`явленому їм обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України та виправдати їх через відсутність в діяннях кожної з них складу злочину.
Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, обраний щодо кожної з підсудних скасувати.

Витрати на стаціонарне лікування потерпілої в сумі 1 734,99 грн. приймаються на рахунок держави.

Цивільний позов ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 до виправданих про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, залишити без розгляду.

Витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. відшкодуванню потерпілій не підлягають.

Відмовний матеріал № 447 за заявою ОСОБА_14 від 10.07.2011 року після набрання вироком законної сили повернути до Широківському відділенню поліції Криворізького відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області.

На вирок суду через Широківський районний суд Дніпропетровської області може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

СУДДЯ ОСОБА_48