ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
21 квітня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ознайомившись з касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено
ОСОБА_6 , 1997 року народження, громадянина України, не судимого, уродженця та мешканця м. Одеси,
- за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- на підставі ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів на 4 роки позбавлення волі із звільненням на підставі ст. ст. 75, 104 КК України від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без задоволення.
Згідно вироку, неповнолітній ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_1 двічі 03.02.2014 та 10.02.2014 викрадав кошти ОСОБА_4 , - 400 гривень та 700 доларів США (8 374,31 грн.) відповідно, а 28.07.2014 незаконно проник у вказану квартиру і викрав 3 500 доларів США та 400 гривень (всього 42 271, 55 грн).
У касаційній скарзі представник потерпілого, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, неправильне вирішення цивільного позову, просить скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду, на що посилається захисник у касаційній скарзі, самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України, апеляційним судом.
Отже, в касаційній скарзі захисника відсутні посилання на підстави для зміни чи скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК України.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються, а доводи про м`якість призначеного засудженому покарання необґрунтовані.
Призначаючи покарання суд, всупереч доводам касаційної скарги, дотримався загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, оскільки врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, який скоїв злочини у неповнолітньому віці, не судимий, щиро покаявся, відшкодував завдану шкоду.
Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки останнім не було доведено в повному обсязі свої позовні вимоги, тому суд вмотивовано визнав доведеною ту суму збитків, яка знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, була визнана ОСОБА_6 та в повному обсязі відшкодована цивільними відповідачами, а саме: 51 045, 86 грн, на що є відповідне посилання в касаційній скарзі.
Крім того, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, заподіяної, як стверджував позивач, його повнолітньому синові, оскільки останній будучи дієздатною особою, вправі сам звернутися з таким позовом.
Отже, апеляційний суд, всупереч твердженням представника потерпілого вмотивувавши свої висновки у відповідності до вимог ст. 419 КПК України, обґрунтовано залишив без зміни рішення суду першої інстанції, як в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_4 , так і в частині призначення засудженому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 104 КК України, а в касаційній скарзі відсутні переконливі та достатні доводи на спростовування вищезазначених висновків та визнання призначеного ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через м`якість.
Доводів на підтвердження істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність в скарзі не наведено.
Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає.
Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9