АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акту прокурору

22 березня 2016 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:
08 лютого 2016 року після визначення підсудності ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2015 року, до Арцизького районного суду Одеської області надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Судове провадження у даному кримінальному провадженні розпочато зі стадії підготовчого судового засідання, яке було призначено ухвалою від 12 лютого 2016 року.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення судового розгляду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Захисники обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , позицію яких підтримали їх підзахисні обвинувачені у справі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , висловили думку про необхідність повернення прокурору обвинувального акту через його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону.

Суд, заслухавши думки сторін кримінального провадження, розглянувши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 разом з додатками слід повернути прокурору з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Також, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього визначені ст. 291 КПК України, однак органом досудового розслідування вимоги ст. 291 КПК України виконані не в повному обсязі, у зв`язку з чим обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не відповідає вимогам згаданої норми кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Крім того, суд наголошує на тому, що Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34). Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З огляду на викладене, суд зазначає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, але в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання слідчим та прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа скоїла те чи інше кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України викладаються до формулювання обвинувачення.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, яка перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Таким чином, з підстав встановлених судом, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що прокурор при викладенні правової кваліфікації кримінального правопорушення заздалегідь, без вироку суду зазначив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, що є безпідставним та недопустимим, оскільки за переконанням суду при складанні обвинувального акту, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, можливо вказувати лише на те, що особа обвинувачується у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення.

Більш того, вказівка в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст. 62, п. 3 ч. 3 ст. 129 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. Конвенції, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відповідно до ч. 5 ст. 17 КПК України поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою, у зв`язку з чим зазначення в процесуальному документі (обвинувальному акті) того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, не може бути визнане судом поводженням, що відповідає поводженню з невинуватою особою.

Також, виходячи зі змісту ст. 291 КПК України, додатки до обвинувального акту є його невід`ємною частиною, тому приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, за переконанням суду, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту та його невід`ємної частини додатків, в тому числі щодо відомостей, які вони мають містити, або їх недолучення до обвинувального акту є недопустимим, у зв`язку з чим недодання до обвинувального акту додатків має тягнути такі ж наслідки, встановлені для невідповідності обвинувального акту вимогам КПК.

Судом встановлено, що в порушення вимог п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту не додані розписки захисників обвинувачених про отримання ними копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які б свідчили про виконання прокурором вимог ст. 293 КПК України.

Так, як вбачається з розписки ОСОБА_7 про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, наданої ним прокурору відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , що додана до обвинувального акту, вона підписана самим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_6 , однак до обвинувального акту не додано розписки захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, хоча в силу вимог ст. 293 КПК України обов`язок надання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування під розписку підозрюваному, його захиснику, законному представнику покладений саме на прокурора.

Як вбачається з розписки ОСОБА_8 про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, наданої ним прокурору відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , що додана до обвинувального акту, вона підписана самим ОСОБА_8 та його захисником ОСОБА_10 , однак згадана розписка не містить кількості аркушів, на яких підозрюваним отримано копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, а містить лише пробіли та до обвинувального акту не додано розписки захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_10 про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Із викладеного випливає, що старшим прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , всупереч вимог ст. 293 КПК України, не були надані під розписку копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування захисникам підозрюваних, а розписки, що містяться у матеріалах кримінального провадження свідчать про вручення обвинувального акту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в присутності їх захисників.

Отже, з зазначеного випливає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не відповідає вище переліченим вимогам КПК України, що позбавляє права обвинувачених на захист, а тому обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 слід повернути прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 369 372 КПК України, суд

ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту.

Копію наявної ухвали суду негайно направити прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Арцизького районного суду