Справа № 297/817/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2016 року м. Берегово

Берегівський районной суд Закарпатської області у складі :

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово кримінальне провадження № 0000042 по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000042 по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Через канцелярію суду захисники обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали до суду клопотання, в якому просять суд визнати очевидно недопустимими і припинити дослідження в судовому засіданні доказів, а саме: протокол затримання ОСОБА_5 як особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.03.2015 року; протокол огляду події від 15 березня 2015 року; протокол огляду автомобіля марки «Крайслер» р.н. НОМЕР_1 ; протокол огляду автомобіля марки «Вольво» р.н. НОМЕР_2 ; протокол огляду автомобіля марки «ВАЗ 21093» р.н. НОМЕР_3 ; протоколи вручення спеціальних технічних засобів від 01.03.2015, 14.03.2015 року та 15.03.2015 року; протокол про результати аудіо, відеоконтролю особи від 02.03.2015 року; протокол за результатами контролю за вчиненням злочину від 02.03.2015 року; протокол про результати аудіо, відеоконтролю особи від 16.03.2015 року; протокол за результатами контролю за вчиненням злочину від 16.03.2015 року, речові докази: 42 пари взуття, які були переміщені з Угорщини в Україну 01 березня та 15 березня 2015 року, протокол про результати отримання грошових коштів від 01 березня 2015 року, протокол про результати ідентифікації грошових коштів від 01 березня 2015 року, 9000 грн., вилучені при огляді місця події як предмет неправомірної вигоди по епізоду за 15 березня 2015 року.

Клопотання мотивують тим, що зібрані матеріали кримінального провадження свідчать про невідповідність висновків сторони обвинувачення про обставини, що підлягають доказуванню, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 86, 87, 94 КПК України спирається на однобічно та неповно дослідженні докази, а також на недопустимі докази, перелік яких зазначено вище. Тому вважають за необхідне просити суд визнання зазначених доказів недопустимими і виключити такі із розгляду даного кримінального провадження та не при приймати до уваги при постановлені вироку.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 клопотання підтримали повністю.

Прокурор ОСОБА_8 заперечував в повному обсязі щодо клопотання обвинуваченого та просила відмовити йому у задоволенні його клопотання.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При цьому, з огляду на положення ст. ст.86, 87 КПК України щодо допустимості та недопустимості доказів, підставою для визнання доказу недопустимим, за умови його очевидної недопустимості, яка виключає його використання при прийнятті процесуальних рішень, може бути виключно порушення встановленого законом порядку його отримання.

Зокрема, статтею 87 КПК України передбачено недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит;

Недопустимими є також докази, що були отримані:

1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;

2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Категорія «очевидна недопустимість доказів» є оціночною. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 р. «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначає, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч.2ст.89 КПКтягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Таким чином, вивчивши зміст клопотання захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та зазначені у ньому обставини, суд не вбачає очевидної недопустимості вищезазначених доказів.

У зв`язку з викладеним, суд вважає необхідним вирішити питання щодо допустимості вищевказаних доказів відповідно до ч.1ст.89 КПК України, під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 86, 87, 94, 371- 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими залишити без задоволення.
Ухвала суду апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1