Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/19/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.02.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 , суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката

ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0004689 щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 309, ч. 1 ст. 121 КК України за апеляційними скаргами прокурора, захисника-адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.06.2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним та засуджено:

-за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

-за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

-за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворими визначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 30 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 судові витрати в прибуток держави в розмірі 1 352 грн. 78 коп.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту, повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, за наступних обставин.

29.12.2013 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом зі своїми знайомими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 сиділи на лавці у дворі біля багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 . Олександрії і голосно розмовляли між собою.

В цей час до себе додому до будинку АДРЕСА_3 по тій же вулиці в стані алкогольного сп`яніння повертався потерпілий ОСОБА_7 , якого супроводжував його знайомий ОСОБА_15 . Почувши шум зі сторони групи вищезазначених осіб, ОСОБА_7 підійшов до них і зробив зауваження стосовно їх шумної поведінки, затіяв з ними сварку, образливо висловлювався на адресу ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . ОСОБА_15 намагався припинити конфлікт і відвів ОСОБА_7 до під`їзду його будинку. Обвинувачений ОСОБА_10 разом з ОСОБА_18 підійшов до ОСОБА_7 і продовжив суперечку, в ході якої ОСОБА_7 першим наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_10 , який у відповідь пляшкою з пива ємністю 0,5 л. наніс удар по голові потерпілого, а потім ногою в його обличчя, заподіявши ОСОБА_7 умисні тяжкі тілесні ушкодження.

21.08.2014 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_10 , знаходячись в громадському місці біля будинку № 122 по пр. Леніна м. Олександрії, розпивав пиво, після чого був затриманий працівниками міліції за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 178 КУпАП.

Під час особистого огляду ОСОБА_10 у нього в кишені був виявлений та вилучений медичний шприц ємністю 5 мл., заповнений особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим вагою в перерахунку на суху речовину 0, 114 г., який ОСОБА_10 незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.

08 вересня 2014 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_10 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України, перебуваючи на території парку «Будівельник», який розташований по вул. Садова м. Олександрії, діючи повторно, знайшов медичний шприц об`ємом 2 мл. з особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим вагою в перерахунку на суху речовину 0, 0057 г., який незаконно зберігав при собі без мети збуту. В той же день о 17 год. 46 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи біля дванадцятої колії ст. Олександрія, був затриманий працівниками міліції і добровільно видав їм наркотичний засіб 0,0057 г. опію ацетильованого.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду захисник-адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду змінити та застосувати до обвинуваченого ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що:

- потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння та шукав «пригод на свою голову», що підтвердив і свідок ОСОБА_15 , який пояснив, що потерпілий ОСОБА_7 , в стані алкогольного сп`яніння завжди веде себе агресивно;

- потерпілий ОСОБА_7 сам створив конфліктну ситуацію;

- ОСОБА_10 , наносячи удар рукою потерпілому в якій була пляшка пива діяв зі злочинною недбалістю, не передбачав можливість настання негативних наслідків;

- обвинувачений ОСОБА_10 визнав свою вину та щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, відшкодував матеріальні затрати, пов`язані з лікуванням у сумі 4 059, 52 грн., в міру своїх можливостей відшкодував потерпілому матеріальні витрати на загальну суму 4 000 грн., за місцем проживання в основному характеризується позитивно, проживає з матір`ю, має на утриманні малолітню дочку, вважається особою, що не має судимостей;

- факт перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння не доведений в ході досудового рослідування і в суді.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і цивільному позову потерпілого та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, за ч. 1 ст. 309 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, за ч. 2 ст. 309 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Задовольнити позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 49 330 грн. 85 коп. Цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, залишити без змін. Залишити без розгляду позов прокурора в інтересах держави про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину у сумі 4059 грн. 52 коп., у зв`язку з добровільним відшкодуванням. В решті вирок залишити без змін.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що частковим визнанням своєї вини та не визнанням вимоги про відшкодування моральної шкоди, обвинувачений вказує на його не повне усвідомлення ступеню та характеру суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, на намагання уникнути покарання та небажання ставати на шлях виправлення. Вважає, що відшкодування потерпілому матеріальної шкоди у розмірі 4 тис. грн. не є співмірною з розміром заподіяної шкоди, внаслідок чого, суд дійшов хибного висновку про врахування цього відшкодування, як пом`якшуючої обставини. Крім того, апелянт вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову, оскільки судом неправомірно відмовлено у задоволенні майнової шкоди на суму 49 330 грн. 85 грн., яка підтверджується належними доказами.

У своїй апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, за ч. 1 ст. 309 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, за ч. 2 ст. 309 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Задовольнити позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 49 330 грн. 85 коп.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не вірно оцінені надані потерпілим докази, що стосуються понесених ним матеріальних витрат. Крім того, невірно визнав пом`якшуючими обставинами щире каяття, часткове відшкодування шкоди потерпілому, наявність на утриманні у обвинуваченого неповнолітньої дитини, провокацію сварки потерпілим, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_10 ніколи ніде не був працевлаштованим і на даний час не працює, існує за рахунок своєї матері, а тому немає підстав вважати дійсним утримання неповнолітньої дитини, що навіть не підтверджується жодними доказами. Також, апелянт вказує, що перед стадією дебатів ОСОБА_10 зі своєю співмешканкою ОСОБА_19 здійснювали психологічний тиск на потерпілого ОСОБА_7 . Окрім цього, апелянт зазначає, що не можна вважати провокацією потерпілим ОСОБА_7 обвинуваченого ОСОБА_10 на вчинення щодо нього протиправних дій, оскільки побиття відбулося не в місці сварки, а біля під`їзду де мешкає потерпілий через 4-5 хвилин після сварки.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого та просив їх задовольнити, представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу адвоката та прокурора і просили їх задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_11 та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
На підставі ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду переглядається апеляційним судом у межах наданих апеляційних скарг.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309 КК України ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінені судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і жодним учасником судового розгляду оскаржені не були.
Дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи, і також жодним учасником судового розгляду оскаржені не були.
Дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 121 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Оскільки жодним із учасників провадження не оспорюються доведеність вини ОСОБА_10 , колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарни, а тому вважає доведеною вину обвинуваченого у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно та у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за що його засуджено судом першої інстанції, а кваліфікацію дій винуватого за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 121 КК України правильною.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України в межах санкцій ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 121 КК України за якими його засуджено.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції належним чином врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд прийняв до уваги, що ОСОБА_10 раніше не судимий, щиро кається у скоєному, добровільно повністю відшкодував витрати державі на лікування потерпілого згідно позову прокурора, частково відшкодував заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_7 , має на утриманні неповнолітню дитину, добровільно пройшов курс лікування в Кіровоградському обласному наркологічному диспансері від наркотичної залежності.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано прийняв до уваги, що на вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вплинула поведінка самого потерпілого, який, будучи в стані алкогольного сп`яніння, своїми діями спровокував сварку, а потім першим вчинив насильницькі дії щодо обвинуваченого, нанісши йому удар в обличчя.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом обґрунтовано визнано те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, щире каяття, добровільне відшкодування витрат лікарні на лікування потерпілого, часткове відшкодування шкоди потерпілому, добровільне лікування від наркозалежності.
Обтяжуючими покарання обставиною судом вірно визнано вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).
Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи, ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, його особу, який раніше не судимий, проте вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості, заподіяну потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду відшкодував частково, а також виступ потерпілого в дебатах, в яких останній зазначив, що обвинувачений вину визнав частково, не вибачився, заподіяну матеріальну шкоду в повному обсязі не відшкодував і просив суд призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_10 , як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
При цьому колегія суддів враховує, що злочин вчинено ОСОБА_10 як внаслідок неправомірної поведінки потерпілого, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння спровокував конфлікт, а також і ті обставини, що обвинувачений , вже після припинення конфлікту, наздогнав потерпілого біля його під`їзду та знову розпочав сварку, в ході якої спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що суд першої інстанції обґрунтованого призначив ОСОБА_10 покарання в мінімальних межах санкцій ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 121 , ч.1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При цьому підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів не погоджується з вимогами прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про необхідність призначити обвинуваченому більш суворого покарання, оскільки з урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального провадження, запропоноване прокурором та представником потерпілого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 покарання буде занадто суворим.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання, про що просять в апеляційних скаргах прокурор, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 та представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 .
Однак, є слушними вимоги апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 щодо цивільних позовів у даному кримінальному провадженні, які належним чином невмотивовані в судовому рішенні та по ним судом першої інстанції не прийнято відповідне до вимог кримінально- процесуального закону, рішення.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із вимогами ст. 374 КПК України, постановляючи вирок, суд повинен вирішити питання, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі. Разом з тим, ухвалюючи вирок суду суду першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України встановлено - цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурором в інтересах держави Міського коммунального лікувально-профілактичного закладу міська лікарня №1 м. Олександрія до ОСОБА_10 був пред`явлений позов про стягнення витрат на лікування потерпілого на суму 4059 грн. 51 коп. Окрім того, потерпілим ОСОБА_7 до ОСОБА_10 , був пред`явлений позов про стягнення матеріальної шкоди в сумі 49330 грн. та моральної шкоди в сумі 300 000 грн. (т.1 а.п.53-55, 80-116). В судовому засіданні 03.02.2015 року (т.1 а.п.122-123) обвинувачений ОСОБА_10 позов прокурора визнав повністю, позов потерпілого - частково: витрати на лікування визнав повністю, моральну шкоду не визнав). Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_20 сплатив державі витрати , пов`язані з лікуванням потерпілого в сумі 4059грн. 52 коп. (т.1 а.п.57-58 та частково відшкодував матеріальні збитки потерпілому.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, в порушення ч.ч. 3, 4 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку вирішуючи питання щодо позовних заяв прокурора та потерпілого, належним чином не дав оцінку заявленим позовним вимогам та наданим до позовної заяви потерпілого чекам на придбання ліків та продуктів харчування , документам про сплату коштів за позовом прокурора та сплату коштів в рахунок часткового погашення збитків, заподіяних потерпілому, жодним чином не мотивував свого рішення, не спростував доводи, викладені в позовній заяві потерпілого та не зазначив підстави відмови в задоволенні цивільного позову або відмови ньому, залишення його без розгляду, а в резолютивній частині вироку взагалі не зазначив прийняте рішення по вказаним цивільним позовам. Крім того, відмовляючи в задоволенні позову про стягненні матеріальних збитків на суму 49330 грн. 85 коп., суд першої інстанції лише зазначив, що позов в цій частині не доведений належними доказами і підтверджуючими документами, що зазначена сума витрат згідно наданих копій чеків на придбання ліків і продуктів є витратами саме для лікування потерпілого ОСОБА_7 з наданих позивачем матеріалів не можливо встановити розмір матеріальної шкоди. Щодо позову прокурора, то суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку лише обмежився тим, що вказав : «Заявлений прокурором позов повністю відшкодований».

Враховуючи, що суд першої інстанції розглянувши по суті цивільні позови прокурора та потерпілого, не надав належну оцінку письмовим доказам, долучених до них, не мотивував прийняте рішення по вказаним позовам та не прийняв по ним ніякого рішення, а тому апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити в цій частині своє рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_11 , що потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння та шукав «пригод на свою голову», що підтвердив і свідок ОСОБА_15 , який пояснив, що потерпілий ОСОБА_7 , в стані алкогольного сп`яніння завжди веде себе агресивно; потерпілий ОСОБА_7 сам створив конфліктну ситуацію; ОСОБА_10 , наносячи удар рукою потерпілому в якій була пляшка пива діяв зі злочинною недбалістю, не передбачав можливість настання негативних наслідків; обвинувачений ОСОБА_10 визнав свою вину та щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, відшкодував матеріальні затрати, пов`язані з лікуванням у сумі 4 059, 52 грн., в міру своїх можливостей відшкодував потерпілому матеріальні витрати на загальну суму 4 000 грн., за місцем проживання в основному характеризується позитивно, проживає з матір`ю, має на утриманні малолітню дочку, вважається особою, що не має судимостей, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини на які посилається адвокат належним чином враховані судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 . Що стосується доводів апелянта про те, що факт перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння не доведений в ході досудового рослідування і в суді, є необґрунтованими, такими що не відповідають дійсності та спростовуються самим обвинуваченим, який в судовому засіданні 24.06.2015 року в судових дебатах показав, що випив бутилу пива, а другу відкрив, проте не випив, а вдарив нею потерпілого.

Що стосується апеляційних тверджень прокурора, що частковим визнанням своєї вини та не визнанням вимоги про відшкодування моральної шкоди, що вказує на його не повне усвідомлення ступеню та характеру суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, на намагання уникнути покарання та небажання ставати на шлях виправлення, колегія суддів вважає помилковими, оскільки часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, є обраний спосіб захисту. Окрім того, вказані обставини, суд першої інстанції обґрунтовано врахував в судовому рішенні та надав їм належну оцінку при призначенні обвинуваченому покарання.

Апеляційні доводи прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , що відшкодування потерпілому матеріальної шкоди у розмірі 4 тис. грн. не є співмірною з розміром заподіяної шкоди, внаслідок чого, суд дійшов хибного висновку про врахування цього відшкодування, як пом`якшуючої обставини, колегія суддів вважає помилковими, оскільки суд першої інстанції врахував вказану обставину в сукупності з іншими обставинами, які пом`якшують покарання.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , що районний суд невірно визнав пом`якшуючими обставинами щире каяття, часткове відшкодування шкоди потерпілому, наявність на утриманні у обвинуваченого неповнолітньої дитини , колегія суддів вважає помилковими, оскільки суд першої інстанції врахував вказані обставини в сукупності з іншими обставинами, які пом`якшують покарання. Щодо «провокації сварки потерпілим», то суд вказану обставину встановив в судовому засіданні на підставі показів обвинуваченого, потерпілого та свідків, в їх сукупності, та не вказав на неї, як на пом`якшуючою обвинуваченому покарання обставину.

Апеляційних доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , що перед стадією дебатів ОСОБА_10 зі своєю співмешканкою ОСОБА_19 здійснювали психологічний тиск на потерпілого ОСОБА_7 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана обставина, жодним чином не підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Посилання представника потерпілого у своїй апеляційній скарзі, що не можна вважати провокацією потерпілим ОСОБА_7 обвинуваченого ОСОБА_10 на вчинення щодо нього протиправних дій, оскільки побиття відбулося не в місці сварки, а біля під`їзду де мешкає потерпілий через 4-5 хвилин після сварки, колегія суддів вважає такими , що не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції належним чином встановив фактичні обставини, скоєння ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та дав їм в судовому рішенні вмотивовану та об`єктивну оцінку, на підставі встановлених в суді належних та допустимих доказах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , підлягають частковому задоволенню, а матеріали кримінального провадження в частині цивільних позовів потерпілого ОСОБА_7 та прокурора направляє до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства, вирок суду першої інстанції, залишає без змін.
Керуючись ст.ст. 128, 376 ч. 2, 404, 405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , залишити без задоволення.
Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.06.2015 року стосовно ОСОБА_10 , залишити без змін.
Матеріали кримінального провадження в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 та прокурора направити до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області для розгляду в порядку цивільного судочинства.
Обвинуваченого ОСОБА_10 взяти під варту в залі Апеляційного суду Кіровоградської області, негайно.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 02.02.2016 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4