№ провадження 11-кп/781/953/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.11.2016 року. м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13.09.2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області, українку, громадянку України, не заміжню, не працюючу, жительку АДРЕСА_1 , раніше судиму:

- 10.09.2008 року Маловисківським районним судом за ч.3 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі, звільнилася 24.07.2015 року умовно-достроково з невідбутим строком 8 місяців 3 дні на підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ від 16.07.2015 року

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків, за попереднім вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.09.2008 року, остаточно до відбуття призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційні скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді обмеження волі, мотивуючи це тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання не взято до уваги всі пом`якшуючі обставини покарання, зокрема її діями не було завдано жодної шкоди потерпілому, всі викраденні речі були повернуті потерпілим. Вказує, що вона щиро розкаюється, активно сприяла розкриттю злочину та, враховуючи особу обвинуваченої та тяжкість кримінального правопорушення, вважає за можливе призначити їй покарання у виді обмеження волі на певний строк.

В апеляційні скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши більш м`яке покарання у вигляді обмеження волі, мотивуючи тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не прийняв до уваги такі пом`якшуючі обставини як те, що остання як на досудовому слідстві так і під час допиту в судовому засіданні свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала в повному обсязі, щиро розкаялася в скоєному, сприяла розкриттю злочину, давала правдиві покази. Вказує на те, що потерпілим по даному кримінальному провадженні було відшкодовано завдані збитки, а тому у потерпілих претензій ні матеріального ні морального характеру до ОСОБА_6 немає. В судовому засіданні ОСОБА_6 дала негативну оцінку своїм діям, запевнила що більше не повернеться до протиправної поведінки. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_6 усвідомила, і зрозуміла свою помилку, усвідомила тяжкість наслідків у вигляді кримінального покарання та позбавлення волі, розкаялася, та шкодує про те, що сталося.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те, що 17.09.2015 року, близько 21.30 год. у ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 , щодо якого вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15.01.2016 року набрав законної сили, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у гостях своєї знайомої ОСОБА_10 , за адресою АДРЕСА_2 , виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, за попередньою змовою, обвинувачена та ОСОБА_9 , близько 23.00 год., знаходячись на території домоволодіння належного ОСОБА_11 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу потрапили до приміщення літньої кухні, звідки, таємно викрали майна на загальну суму 562, 38 грн. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_12 з місця скоєння злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, 14.10.2015 року близько 21.30 години обвинувачена ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння знаходячись у гостях своєї знайомої ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 у них виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, за попередньою домовленістю групою осіб та поєднане із проникненням у приміщення. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, обвинувачена та ОСОБА_9 , близько 22.00 год., знаходячись на території домоволодіння належного ОСОБА_13 , розташованого за адресою АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, скоїли крадіжку 7 курей, вартістю 840 грн., які знаходилися у клітці. Після чого обвинувачена та ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_13 , матеріальну шкоду на загальну суму 840 грн.

Заслухавши доповідача, у дебатах обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за що її засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинувачену та роз`яснив їй наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, кваліфікувавши її дії, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у приміщення.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України, а також при призначенні остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог статей 50, 65 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, а отже, призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

За таких обставин, доводи апеляції обвинуваченої ОСОБА_6 про пом`якшення їй призначеного покарання та доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої про невідповідність призначеного останній покарання особі обвинуваченої та тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи міру покарання обвинуваченій, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким злочином; особу обвинуваченої, яка офіційно не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак, з 2005 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом хронічний алкоголізм ІІ стадії, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності та вчинила злочин в період умовно-дострокового звільнення; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття; обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив мінімальне покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 71 КК України, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченій та попередження вчинення нею нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Доводи обвинуваченої та її захисника щодо невідповідності призначеного покарання особі винної, а саме недостатнє врахування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження відповідно до яких, суд всебічно і повно врахував як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого так і ті, що обтяжують відповідальність, та з урахуванням всіх доводів, обґрунтовано призначив мінімальне покарання пов`язане з позбавленням волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, яке за вказаних вище обставин справи є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів не знаходить підстав до застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 з таких підстав.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання.

Згідно вироку, судом першої інстанції хоч і встановлено обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , однак ураховуючи дані про особу обвинуваченої, що вона вчинила кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, тобто на шлях виправлення не стала, за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка схильна до зловживання алкогольних напоїв, що не може бути підставою для твердження про істотне зниження ступеню вчиненого злочину, а в сукупності унеможливлює застосування ст. 69 КК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку, суд зокрема, вирішує питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; основні засади призначення покарання, що є обов`язковими для суду при призначенні покарання винуватому, регламентовані ст. 65 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченій ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як нею самою, так і іншими особами, є справедливим, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Таким чином, підстав для пом`якшення обвинуваченій покарання колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яким внесено зміни в ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання слід зарахувати попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому колегія суддів вважає за правильне зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.04.2016 року, з моменту її затримання до вступу вироку в закону силу, тобто до 22.11.2016 року.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13.09.2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.

На підставі ч.2 ст.404 КПК України, згідно ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття покарання, строк її попереднього ув`язнення з 13.04.2016 року до вступу вироку в закону силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4