Справа № 305/1785/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.04.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі- ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши апеляційну скаргу прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в :
даною ухвалою суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.3 ст.185, ст..15 ч.3 ст.185 ч.3 КК України, повернуто прокурору Тячівської місцевої прокуратури із-за його невідповідності вимогам ст.291 КПК України для усунення виявлених недоліків.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_8 в ніч на 25 жовтня 1997 року в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 умисно, з корисливих мотивів, шляхом злому вхідних дверей, проник в приміщення кафе ТОВ «Палсір», звідки таємно викрав електричну кавоварку вартістю 120 грн., магнітофон марки «Осака» вартісю 45 грн., 7 пляшок сувенірного вина вартістю 130 грн., 5 пляшок горілки «Росмійська» вартістю 25 грн., 2 пляшки коньяку вартістю 40 грн., 15 банок напою «Кока-кола» вартістю 10,5 грн., 11 погонних метрів полімерного шлангу вартістю 44 грн., 2 кг. борошна вартістю 2 грн. , чим заподіяв ТОВ «Палсір» матеріальну шкоду на загальну суму 465, 5 грн.
Також ОСОБА_7 в ніч на 28 жовтня 1997 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`ягніння, разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_12 на легковому автомобілі марки «ГАЗ-2410» д.р.н. НОМЕР_1 , за попередньою змовою, умисно, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, намагалися шляхом злому навісних замків на вхідних дверях за допомогою металічних гакових ключів проникнути до приміщення колиби «Ділок» Великобичківського АКТОРП «Тиса» в с.Верхнє Водяне Рахівського району, однак будучи поміченими сторожем колиби ОСОБА_13 , з місця події втекли, не довівши вчинення злочину до кінця з причин, що не залежали від їх волі.
В ухвалі суду зазначено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить відомостей про: місцезнаходження кримінальної справи з жовтня 1997 року по січень 2016 року, номер будинку чи приміщення по АДРЕСА_1 , де нібито було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
Крім того, судом визнано, що обвинувальний акт містить неточності щодо потерпілих та свідків, а також кваліфікації дій ОСОБА_7 , оскільки у вступній його частині зазначено про його обвинувачення за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України, а в обвинуваченні вказано - ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.
В ухвалі також вказано, що доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів не містить інформації для об`єктивного вирішення питання про застосування ст..49 КК України та не відповідає вимог ст..109 КПК України,зокрема, не містить відомостей про всі процесуальні дії з участю обвинуваченого, дані про повідомлення останнього та потерпілих про їх процесуальні права та вручення відповідних пам`яток, інформацію про речові докази та скасування запобіжного заходу. Зазначено також, що обвинувальний акт не містить даних про місце його затвердження та кількість прошитих, пронумерованих й скріплених печаткою для довідок аркушів справи за підписом слідчого.
Вказані недоліки, на думку суду, перешкоджають належному подальшому судовому розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 .
Прокурор, який затвердив обвинувальний акт в апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить скасувати ухвалу Рахівського районного суду від 25 січня 2016 року та призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що в обвинувальному акті викладено всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зокрема зазначені: час, місце, спосіб скоєння та мотив кримінального правопорушення, в тому числі і місце вчинення ОСОБА_7 крадіжки з приміщення по АДРЕСА_1 в ніч на 25.10.1997 року. Номер будинку не вказано, оскільки його не присвоєно.
Щодо недоліків реєстру матеріалів, прокурор в апеляційній скарзі зазначив, що такий, як додаток до обвинувального акту, складено та містить усі передбачені ч.2 ст.109 КПК України відомості. Зокрема, в ньому вказано свідків, потерпілих та співучасників вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також дані про відсутність речових доказів.
Крім того прокурор посилається на те, що в порушення вимог ст. 314 КПК України, суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні фактично вдався до вирішення питання доведеності вини обвинуваченого, чим допустив істотне порушення вимог ст. 314 КПК України, у зв`язку із чим ухвала суду підлягає скасуванню.
Також прокурор вказав на грубе порушення судом вимог ст..35 КПК України та п.2.3.1., п.2.3.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, при розподілі між суддями матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , який здійснено було аж через два тижні після надходження їх до суду. Весь цей період суддя ОСОБА_14 - а саме з 29.12.2015 року по 19.01.2016 року перебував у відпустці, що може також свідчити про грубе порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо дотримання принципу розподілу матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на випадковій основі. Прокурор також зазначив про відсутність в матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації, на якому зафіксовано оголошення судом першої інстанції повного тексту судового рішення.
Від інших учасників апеляційних скарг не надходило.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, перевіривши матеріали судового провадження з обвинувальним актом та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування закріплені в ст. 291 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п.1-9 цієї частини, і, зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого ( прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як підставу для повернення обвинувального акту із-за недоліків, які може містити реєстр матеріалів ст..314 КПК України не містить.
Проте, згідно ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та перелік процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, а також час їх проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Виходячи із таких даних, колегія суддів вважає, що повертаючи прокурору обвинувальний акт для усунення зазначених недоліків, суд першої інстанції, дійшов помилкових висновків про суттєву невідповідність його вимогам кримінального процесуального закону.
Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт, затверджений 04 січня 2016 року прокурором Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , який складено старшим слідчим СВ Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_15 , у відповідності до вимог Кримінального процесуального закону. В ньому наведено як фактичні обставини правопорушення, так і викладено формулювання обвинувачення та дії обвинуваченого із посиланням на статтю та частину статті кримінального закону, які відповідають цим фактичним обставинам, зазначено усі інші обставини, які підлягають доказуванню, відповідно до ст.91 КПК України та мають бути вказані в акті згідно ст.291 КПК України.
На думку колегії суддів, висновок суду про те, що ОСОБА_7 належним чином не сформульоване обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, оскільки в ньому не вказано номер будинку, якого йому не присвоєно, по АДРЕСА_1 , і це є неточністю в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 , а також окремих даних щодо потерпілих та свідків та відсутність інформації необхідної для застосування ст..49 КК України, є хибним і спростовується наявними у обвинувальному акті даними.
Як видно в обвинувальному акті фактичні обставини кримінальних правопорушень, чітко зазначено, а саме: місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочинів, які були встановлено у ході проведення досудового розслідування щодо ОСОБА_7 та інших, а дана правова кваліфікація його дій за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, що повністю відповідає викладеним фактичним обставинам кримінальних правопорушень, вказано формулювання обвинувачення за всіма ознаками об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованих йому злочинів, що спростовує посилання суду на відсутність таких відомостей, в тому числі і очевидну технічну описку у вступній частині обвинувального акту щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України, а не ст..185 КК України.
За змістом ст..314 КПК України під час підготовчого судового засідання, до призначення розгляду справи по суті, суд не вправі оцінювати (підтверджувати, спростовувати чи ставити під сумнів) саме ті обставини, які зазначені у акті, зокрема вказувати слідчому чи прокурору про зазначення інших обставин події, чи відомості щодо додаткової кваліфікації дій особи і відповідальності за вчинення іншого злочину, що допустив в ухвалі суд першої інстанції, викладаючи надмірні судження в цій частині..
Посилання суду першої інстанції на те, що обвинувальний акт не містить відомостей необхідних для вирішення питання застосування ст..49 КК України та про місцезнаходження кримінальної справи з жовтня 1997 року по січень 2016 року, є безпідставним, оскільки їх відсутність не являються підставами для повернення обвинувального акта і не можуть, на думку колегії суддів, вплинути на можливість з`ясування фактичних обставин правопорушення та правильного вирішення справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції. Повертаючи обвинувальний акт, не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону. Доводи прокурора про те, що висновки суду з цього питання не відповідають фактичним обставинам, змісту обвинувального акта та вимогам кримінального процесуального закону, слід визнати правильними. До того ж, як правильно вказано в апеляції, судом першої інстанції порушено вимоги ст..337 КПК України щодо межі судового розгляду, а висновки суду про неповноту та неконкретність висунутого обвинувачення на цій стадії провадження є такими, що виходять за межі вимог ст.314 КПК України.
Крім того, кримінальне провадження повинно здійснюватись з дотриманням верховенства права та розумних строків розгляду, а повернення обвинувального акту з неналежно перевірених та формальних підстав, на переконання колегії суддів, цим загальним засадам не відповідає.
Невірними є також і твердження суду першої інстанції про порушення слідчим ст.109 КПК України при складанні реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначені процесуальні дії, час їх проведення, реквізити та розкритий зміст ряду процесуальних дій та рішень, що на думку колегії суддів, надає можливість суду в судовому засіданні ретельно і повною мірою дослідити та перевірити зібрані під час досудового розслідування докази та постановити обґрунтоване рішення.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено такої невідповідності обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вимогам кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до розгляду, у зв`язку з чим ухвала суду про повернення вказаного обвинувального акту прокурору не може вважатися законною і обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а обвинувальний акт поверненню до суду першої інстанції для належного розгляду.
Крім того відповідно до п.24 ч.1 ст.3, ч.5, ч.7 ст. 27, ч.4 ст. 107, ст.376 КПК України під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. При цьому, офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому КПК України; проголошення судового рішення є складовою судового провадження; судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати; головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.
Зазначені процесуальні норми не містять вказівки про можливість проголошення тільки вступної та резолютивної частини судового рішення.
Однак, згідно аудіозапису перебігу судового засідання зафіксованому на технічному носії інформації, наявному в матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано, оскільки головуючим суддею повний текст ухвали проголошено не було.
Відповідно до положень ст.108 КПК України під час судового засідання ведеться журнал судового засідання, який складається та підписується секретарем судового засідання. Як вбачається з матеріалів судового провадження, в порушення зазначених процесуальних норм, журнал судового засідання від 01.02.2016 року відсутній, що відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Слушними є і твердження прокурора наведені в апеляційній скарзі з приводу порушення вимог, передбачених ст..35 КПК України при розподілі кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .
Так, за змістом ч.2 та ч. 3 ст. 35 КПК України визначення судді для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, в день їх надходження до суду.
Як видно із супровідного листа про направлення обвинувального акту щодо ОСОБА_7 до Рахівського районного суду датою надходження таких матеріалів є - 12.01.2016 року (а.к.п.11).
В той же час, згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи, головучого-суддю у матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_7 було визначено аж 20.01.2016 року, що свідчить про грубе порушення вимог ч. 3 ст. 35 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвала набирає чинності з дня оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: