АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1634/16 Справа № 202/8971/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного провадження в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2015 року за нововиявленими обставинами залишена без задоволення.

Свої висновки суд 1 інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не наведено доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України. Засудженим не надано доказів існування вироку суду, що набрав законної сили, яким встановлені зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження чи наявних матеріалів розслідування. Також не надано доказів фальсифікації висновку експерта. Всі докази та обставини, на які посилається засуджений, були наявні та відомі під час розгляду кримінального провадження по суті та не є нововиявленими, а заява засудженого направлена виключно на переоцінку доказів по кримінальному провадженню, що не може бути підставою перегляду вироку за нововиявленими обставинами.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засудженим подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновок експерта, на підставі якого ОСОБА_7 було засуджено за ст. 307 КК України, є фальсифікованим. Суд відмовляється ознайомити його з висновком експерта. Зазначає, що суд порушив його право на захист та право особисто приймати участь під час розгляду його заяви в суді.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи засудженого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на захист, що передбачено п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України, п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України.

Право підозрюваного обвинуваченого, засудженого на захист - це сукупність наданих йому законом повноважень для захисту особистих інтересів та належить до загальновизнаних принципів міжнародного права й розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий розгляд.

Незабезпечення обвинуваченому, засудженому можливості особисто відстоювати свої інтереси у кримінальному провадженні всіма допустимими засобами і способами або обмеження скористатися допомогою захисника є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування рішення (п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України).

Право на справедливий розгляд насамперед передбачає слухання справи у присутності особи, стосовно якої розглядається провадження, що неодноразово було вказано у рішеннях Європейського суду з прав людини про порушення п.1-3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР. Зокрема, у своєму рішенні Європейський суд (справа Жук проти України Заява № 45783/05 від 21 жовтня 2010 року) встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що під час розгляду Верховним Судом України касаційної скарги заявника не було дотримано принципу рівності сторін, оскільки судовий розгляд скарги заявника відбувався лише за участі прокурора, який усно представив свою позицію та міг вплинути таким чином на висновки суду, а заявник був позбавлений можливості надати свої аргументи у відповідь.

Як вбачається з матеріалів провадження, судове засідання з розгляду заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2012 року за нововиявленими обставинами вирішено проводити в порядку дистанційного провадження в режимі відеоконференції (а.с. 46, 48), при цьому відзначено, що заяву про згоду засудженого (або незгоду) щодо проведення розгляду вказаної заяву в порядку дистанційного провадження невідкладно направити до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Згідно заяви засудженого ОСОБА_7 від 19.05.2016 року, яка надійшла на адресу суду 1 інстанції 02.06.2016 року, останній повідомляв, що відмовляється від дистанційного провадження в режимі відеоконференції (а.с. 55).

Відповідно до журналу судового засідання та запису судового засідання від 09.06.2016 року, зробленого за допомогою технічного засобу, суд 1 інстанції, встановивши що від засудженого надійшла заява про відмову від проведення дистанційного судового провадження, на підставі ч. 2 ст. 466 КПК України дійшов необґрунтованого висновку про можливість слухання справи за відсутністю засудженого, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду його заяви, оскільки засуджений відбуває покарання в Синельниківській виправній колонії УДПтС України в Дніпропетровській області (№ 94) та самостійно з`явитися до суду для розгляду його заяви не має можливості.

Таким чином, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про порушення судом першої інстанції права на захист та приходить до висновку про порушення судом першої інстанції доступу засудженого до правосуддя, що відповідно до вимог ст.ст. 20, 21, п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та є безумовною підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року скасувати.

Постановити нову ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою повернути матеріали провадження за заявою засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2015 року за нововиявленими обставинами до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для здійснення судового провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: