Справа № 372/634/16-к
Провадження 1-кп-89/16
ухвала
Іменем України
27 квітня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.156 КК України,

ВСТАНОВИВ:
21.04.2016 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001493 від 11.12.2015 року, відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.156 КК України. Вказані матеріали призначені до розгляду у підготовче судове засідання відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.
В підготовчому судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Прокурор, вважав за можливе призначити судовий розгляд даного кримінального провадження, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

Представник потерпілої погодився з думкою прокурора.

Законний представник потерпілої в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Обвинувачений та його захисник заявили клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у суді і вичерпані можливості їх отримання.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, подані у судовому засіданні матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Судом встановлено, що чинною ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22.03.2016 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001493 від 11.12.2015 року, відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.156 КК України був повернутий прокурору, окрім інших підстав в тому числі і з підстав того, що не зважаючи на наявність відомостей про недостатність рівня володіння ОСОБА_6 державною мовою, йому не було залучено до участі у справі перекладача, а обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні було складено на українській мові. Таким чином, судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 не в достатній мірі володіє українською мовою, тобто мовою на якій здійснюється судочинство. Цей факт не заперечується обвинуваченим і є очевидним в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед інших обовязкових реквізитів повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно до ч.1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою і сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Однак, відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

У разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача, що вбачається зі змісту ч.1 ст. 68 КПК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 року позбавлення або обмеження права осіб, які беруть участь у справі і не володіють мовою судочинства, робити заяви, давати показання, заявляти клопотання, знайомитися з усіма матеріалами справи, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють і користуватися послугами перекладача є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне скасування судових рішень.

На міжнародному рівні аналогічні положення закріплені у п.3 (а) (е) ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту Конвенція), згідно яких кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини ( «Камасинський проти Австрії», «Лудике, Белкасем і Коч проти ФРН») зазначає, що пункт 3 (е) ст. 6 Конвенції означає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд. При чому право, викладене в пункті 3 (е) статті 6 Конвенції застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження.

Вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.156 КК України судом встановлено, що в порушення наведених положень процесуального закону, практики Європейського суду з прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, всі процесуальні дії та рішення були прийняті органом досудового розслідування без участі перекладача, процесуальні рішення в тому числі повідомлення про підозру, не були складені рідною мовою або мовою, якою володіє обвинувачений.

Крім того, за матеріалами провадження судом встановлено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 слідчим чи прокурором був складений державною мовою, а також в перекладі на російську мову. При цьому такий переклад було здійснено безпосередньо слідчим, чи прокурором оскільки обвинувальний акт, викладений російською мовою, який є в матеріалах провадження, не містить жодних відомостей про те, що він був складений та підписаний перекладачем.

До обвинувального акта долучена розписка підозрюваного про отримання ним обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, але відсутні відомості про те, хто саме робив його переклад з державної мови на іншу, а тому у суду немає жодного сумніву в тому, що обвинувальний акт хоч і вручався в перекладі на російську мову ОСОБА_6 , але такий переклад був здійснений без дотримання вимог ст.ст. 29, 68 КПК України, що призвело й до порушення права обвинуваченого на захист, яке може бути усунуте лише у результаті виконання прокурором вимог ст. 293 КПК України, з врахуванням приписів п. 18 ч. 1 ст. 42, ст. 68 КПК України.

До того ж суд звертає увагу на ту обставину, що в обвинувальному акті, складеному слідчим, який не несе за законом відповідальності за неправильний переклад процесуального документа, на російській мові описані фактичні обставини кримінального провадження та наведені юридичні терміни у неточному перекладі, що також позбавляє обвинуваченого права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що прокурором не були дотримані положення ч. 4 ст. 291, ст. 293, ст. 42 КПК України, що є підставою повернення прокурору обвинувального акта.

Крім того порушення національних та європейських стандартів складання обвинувального акту зрозумілою для обвинуваченого ОСОБА_6 мовою є суттєвими в світлі положень ст.6 Конвенції, оскільки в такому разі обвинувачена особа позбавляється права знати та розуміти в чому її звинувачують для того, щоб захиститись в подальшому від пред`явленого обвинувачення, а наявний в матеріалах кримінального провадження обвинувальний акт не дозволяє зробити висновок, що його зміст у повній мірі доведений до відома підозрюваного, який не володіє мовою судочинства.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. На думку суду, повернення обвинувального акту пов`язується не лише з недотриманням органом досудового розслідування вимог щодо змісту обвинувального акту, встановлених ст. 291 КПК України, але також пов`язуються з порушенням права на захист обвинуваченого в ході досудового розслідування.

Разом з тим, процесуальні порушення, допущені при вчиненні дій та прийнятті рішень на стадії досудового розслідування не можуть бути усунуті в ході судового розгляду, оскільки відповідно до приписів ст. 22 КПК України суд позбавлений можливості перебирати на себе функції обвинувачення.

Зважаючи на істотні порушення вимог ст.ст. 29, 42, 68, 291, 293 КПК України, ст. 6 Конвенції при складанні та врученні обвинувального акту, які перешкоджають призначенню судового розгляду, суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

Що стосується клопотання, обвинуваченого та його захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості у суді та вичерпані можливості їх отримання, то в його задоволенні необхідно відмовити оскільки воно є передчасним, та підлягає вирішенню під час судового розгляду після дослідження доказів.

Крім того прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому який закінчується 01.05.2016 року.

Представник потерпілої підтримав думку прокурора.

Обвинувачений та захисник заперечили щодо продовження строків тримання під вартою, та просили суд змінити запобіжний захід на інший не пов`язаний з триманням під варту.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, представника потерпілої суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити в межах двохмісячного строку, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001493 від 11.12.2015 року, відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.156 КК України повернути прокурору.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строки тримання під вартою - у Київському слідчому ізоляторі до 24.06.2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя