УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 296 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2016 року щодо останнього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року ОСОБА_6 засуджено:

- за ч. 1 ст. 162 КК України на 2 роки обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 296 КК України на 3 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді 3 років обмеження волі.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено свій вирок відповідно до якого постановлено:
виключити з мотивувальної частини вироку рішення суду щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 : а саме: «згідно довідки КЗ «ДКПЛ» ДОР знаходився на лікуванні у лікаря-психіатра з 15 березня 2014 року по 15 квітня 2014 року; та знаходиться на обліку з 2006 року із діагнозом гострий поліморфний психічний розлад з симптомами шизофренії; згідно висновку військової медичної комісії, не придатний до військової служби».
Визнати ОСОБА_6 винним та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання.
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 11 вересня 2014 року по 1 жовтня 2014 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з абз. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк відбутого ним покарання у виді обмеження волі в Ігренському виправному центрі № 133 УДПСУ у Дніпропетровській області з 8 липня 2015 року по 17 грудня 2015 року включно з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , порушує питання про зміну судових рішень по справі в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, істотним порушенням кримінального процесуального закону. Крім того, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду. Вказує, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України не доведена, що дії засудженого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки на думку захисту у засудженого був умисел лише на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, а громадський порядок порушений не був оскільки в будинку знаходилась лише ОСОБА_8 . На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що розслідування та розгляд даного провадження проведено поверхнево; всі докази вини ОСОБА_6 були отримані з порушенням вимог процесуального законодавства. Також зазначає, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він, 14 січня 2014 року, приблизно о 16 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом із особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, отримавши відмову ОСОБА_8 впустити їх у будинок, не маючи законних підстав для проникнення до нього, вибивши двері буд. АДРЕСА_2 , незаконно проникли до житла ОСОБА_8 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, протягом приблизно чотирьох годин, ОСОБА_6 , знаходячись у буд. АДРЕСА_2 , діючи умисно, безпричинно, з хуліганських спонукань, групою осіб, з особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, грубо порушуючи громадський порядок, нормальні умови відпочинку, життєдіяльності та побуту потерпілої, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, бажаючи самоствердитися за рахунок приниження особи похилого віку та завдати їй фізичних і моральних страждань, демонструючи своє зневажливе ставлення до існуючих правил, норм поведінки і моралі в суспільстві, супроводжуючи свої умисні дії грубою нецензурною лайкою, заподіяв потерпілій ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад її здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , яка підтримала свою касаційну скаргу, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який не підтримав касаційну скаргу та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що така не підлягає задоволенню.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , порушує питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та однобічністю судового розгляду. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої і апеляційної інстанцій і їм була дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 438 КПК України вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Вина засудженого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України підтверджується зібраними у встановленому законом порядку доказами, які досліджувались судом. Так, суд обґрунтовано поклав в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним, показання потерпілої ОСОБА_8 , висновки судово-медичних експертиз № 227е від 20 січня 2014 року та № 511е від 13 лютого 2014 року, дані протоколу огляду місця події від 15 січня 2014 року, які узгоджуються між собою, які суд дослідив у відповідності до вимог процесуального закону.
Зазначені обставини органами досудового слідства і судом були встановлені з належною повнотою.
Зазначені у касаційній скарзі захисника доводи про те, що висновки в цій частині не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, є необґрунтованими, оскільки суд, у відповідності до вимог процесуального закону, дав оцінку доказам, ґрунтуючись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, навівши у вироку мотиви прийнятого рішення.

Перевіркою матеріалів справи касаційним судом встановлено, що судом першої інстанції вимоги кримінального процесуального закону повністю дотримані, судове засідання проведено повно та всебічно досліджені всі докази по справі, яким суд дав належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними доводам касаційної скарги, про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні хуліганства не доведена, були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій та визнані непереконливими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами, які суд навів у своєму рішенні, належним чином мотивуючи своє рішення.

Крім того, згідно з розясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22 грудня 2006 року зазначено, що при вирішенні питання про кваліфікацію дій винних осіб, які під час грубого порушення громадського порядку з мотиву явної неповаги до суспільства вчинили й інші злочини, передбачені різними статтями Особливої частини Кримінального кодексу, судам належить виходити з положень ст. 33 цього Кодексу, тобто сукупності злочинів.

Крім того, у п. 5 зазначеної постанови дано розяснення, які саме дії, що грубо порушують громадський порядок, можуть кваліфікуватися за ознакою особливої зухвалості, а саме побої, мордування, заподіяння різних за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, а також умисне знищення чи пошкодження майна. Якщо при вчиненні хуліганства мало місце спричинення тілесних ушкоджень, яке за ступенем тяжкості не є легким, то дії винної особи крім кваліфікації за ст. 296 КК потребують додаткової кваліфікації.

З обєктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Такими закон визнає тільки ті дії, які спричинили істотної шкоди особистим інтересам і відрізнялись особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Під особливою зухвалістю слід розуміти нахабне поводження, буйство, поєднане з насильством, що спричинило тілесне ушкодження чи знущання над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, тощо.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України кваліфіковано правильно, підстав для їх перекваліфікації на ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів не вбачає.

Даних, які б свідчили, що у справі неправильно застосовано кримінальний закон, не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, даних про особу засудженого, його відношення до вчиненого, наслідків вчиненого та інших обставин, і є справедливим.

Вирок апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни або скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 , колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 433, 434, 442, 436 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3