Справа №459/2394/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

представника малолітніх потерпілих ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Червонограді кримінальне провадження № 0000065 стосовно обвинувачення ОСОБА_4 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Соснівки, Львівської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, непрацюючої, раніше не судимої, перебуваючої у стані вагітності, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,в учиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , у період з листопада 2015 року по 13.01.2016 року, будучи непрацюючою, злісно ухилилася від утримання своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебували на її утриманні. Ведучи протягом цього періоду антисоціальний спосіб життя, зловживаючи спиртними напоями, в тому числі у приміщенні квартири у присутності малолітніх дітей, не забезпечила дітям право на належну соціальну та медичну допомогу. Отримані грошові кошти у виді допомоги при народженні дітей витрачала на особисті потреби, чим позбавляла своїх малолітніх дітей можливості бути належно забезпеченими одягом, продуктами харчування, постільною білизною, іншими речами першої необхідності та особистої гігієни. В результаті проведеного соціального інспектування житла, у якому проживає ОСОБА_4 зі своїми малолітніми дітьми, комісіями були складені акти соціального інспектування №120 від 06.11.2015 року, згідно якого у дітей немає сезонного одягу; №123/1 від 12.11.2015 року, згідно якого стан проживання сім`ї не змінився, діти недоглянуті; №132 від 19.11.2015 року, згідно якого санітарно-гігієнічні норми порушені, у квартирі антисанітарія; при повторному відвідуванні житла 24.11.2015 року, 01.12.2015 року, 03.12.2015 року, 04.12.2015 року, 09.12.2015 року, 10.12.2015 року та 18.12.2015 року встановлено, що у квартирі санітарно-гігієнічний стан житла порушений, у кімнатах бруд та антисанітарія, розкидані речі, що унеможливлює проживання у таких умовах малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнала, повністю погодилася з обставинами, оголошеними прокурором з обвинувального акта, від давання показань відмовилася, у вчиненому щиро розкаялася.

Оскільки усі обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорюються, показання обвинуваченої відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження змісту обставин кримінального провадження, не маючи сумнівів у добровільності їх позиції, ураховуючи відсутність заперечень учасників судового провадження, суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає за недоцільне досліджувати усі докази щодо обставин кримінального провадження, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних у справі, що характеризують її особу.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у злісному ухиленні від утримання неповнолітніх дітей, що перебували на її утриманні. Тому суд кваліфікує дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 164 КК України.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в сьомому абзаці п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Вирішуючи питання про можливість призначення обвинуваченій будь-якого з покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 164 КК України, судом ураховано вчинення обвинуваченою злочину невеликої тяжкості, її незадовільний майновий стан, оскільки вона не працює та не отримує жодних доходів, що у своїй сукупності виключає наявність передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 53 КК України підстав для призначення їй покарання у виді штрафу. У зв`язку з вагітністю обвинуваченої, в силу прямих заборон у ч. 3 ст. 56, ч. 2 ст. 57, ч. 3 ст. 61 КК України їй неможливо призначити будь-яке з інших видів покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 164 КК України. А тому, оскільки жодне з покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 164 КК України, обвинуваченій призначене бути не може, суд дійшов висновку про необхідність звільнення її від покарання.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватою в учиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та звільнити її від покарання.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга через суд першої інстанції до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вручити копію вироку обвинуваченій та прокуророві.

Головуючий:ОСОБА_1