Ухвала
іменем україни

25 жовтня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0001888, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 , за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
судимого вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09червня 2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и л а:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів з урахуванням вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2015 року йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення воліна 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільненовід відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенона нього обовязки, передбачені п.п. 2, 3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано.
Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Фастівського міськрайонного суду м. Києва від 09 червня 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено до позбавлення волі на 1 рік 6 місяців та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, ухвалено виконувати самостійно.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його фактичного затримання, повязаного з виконанням цього вироку.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про зміну вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі засудженого. Вважає, що апеляційний суд повною мірою не врахував обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , тому дійшов необґрунтованого висновку про неможливість його виправлення без відбування покарання та безпідставно скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання. Просить звільнити засудженого від відбування покарання, застосувавши щодо нього ст. 75 КК України.
ОСОБА_7 засуджено за те, що він 21 березня 2015 року приблизно о 22.30 год. біля будинку № 32 на просп. Свободи в м. Києві з метою відкритого викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, підійшов ззаду до ОСОБА_9 та, штовхнувши її рукою в спину, від чого остання впала на землю, відкрито заволодів її майном на загальну суму 678 грн 82 коп.
Заслухавши доповідь суді, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, яка вважала, що для задоволення касаційної скарги немає підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд необгрунтовано дійшов висновку щодо неможливості виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, внаслідок чого обрав йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є безпідставними.
Як убачається з вироку суду апеляційної інстанції, перевіряючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд звернув увагу на те, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, повною мірою не врахував обставини, що впливають на покарання засудженого, зокрема, залишив поза увагою, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий корисливий злочин, поєднаний із насильством, не звернув уваги, що останній скоїв грабіж через короткий проміжок часу після вчинення крадіжки, за яку його засуджено 09 червня 2015 року до позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про неможливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання є правильним, а рішення про скасування вироку місцевого суду в частині застосування ст. 75 КК України обґрунтованим.
Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства і, скасовуючи вирок місцевого суду в частині застосування щодо засудженого ст. 75 КК України, навів підстави для прийняття такого рішення.
Підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційної скарги захисника колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3