У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 151 000 800 120 60 ОСОБА_5 , який брав участь у судовому проваджені, на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 07.06.2010 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14.10.2010 вирок змінено - пом`якшено покарання із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі, що звільнений з місць позбавлення волі 10.06.2011 на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 03.06.2011 умовно-достроково на 11 місяців 13 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому за цим законом призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Вирішено долю речового доказу.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим, на шлях виправлення не став та вчинив умисний злочин за наступних обставин.
ОСОБА_6 25 листопада 2015 року, приблизно о 21 год. 50 хв., не маючи постійного місця роботи та інших джерел доходів, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, вирішив вчинити крадіжку чужого майна і з метою виконання свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, прослідував до торговельного місця № 41, що розташоване на ринку Борщагівський по вул. Зодчих, б. 58-А, в м. Києві, яке згідно договору оренди від 01 липня 2015 року винаймала ОСОБА_8 , де за допомогою сили рук зламав кріплення ролету, яким було обладнане вказане приміщенні, проник у середину торговельного місця, звідки таємно викрав чоловічий светр Glass Сlub червоно-чорного кольору, вартість якого згідно висновку спеціаліста становить 533 грн., який одягнув на себе, розпорядившись таким чином викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду.
В апеляційній скарзі, з доповненнями та змінами, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь у судовому проваджені, не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого правопорушення, доведеність його вини та юридичну кваліфікацію, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На обґрунтування апеляційних вимог, прокурор послався на те, що при постановленні вироку судом неналежно враховано особу обвинуваченого, який вчинив тяжкий умисний корисливий злочин повторно, що свідчить про значну суспільну небезпеку ОСОБА_6 , який схильний до вчинення злочинів. Державою було вжити заходів впливу з метою перевиховання ОСОБА_6 та попередження нових злочинів, разом з тим, після звільнення з місць позбавлення волі, знаючи про наслідки вчинення нового корисливого злочину, а саме призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк та передбачаючи можливість відбуття такого покарання реально, знову вчиняє новий злочин, що, на думку прокурора, свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_6 .
А тому, на переконання прокурора, призначене судом першої інстанції покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, не забезпечить основної мети покарання, у зв`язку з чим просить призначити покарання обвинуваченому лише з реальним його відбуттям.
Апеляційний суд міста Києва вживав заходів для повідомлення потерпілої ОСОБА_8 про час, дату та місце розгляду провадження.
Згідно зворотних повідомлень відділення поштового зв`язку ОСОБА_8 виїхала з квартири АДРЕСА_3 .
В заяві від 02 березня 2016 року потерпіла ОСОБА_8 вказувала про неможливість її прибуття в судове засідання суду першої інстанції, яка, при цьому, не мала претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 та просила призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Оскільки в апеляційному провадженні приймає участь прокурор, колегія суддів не вбачає порушення прав потерпілої при розгляді провадження за її відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у інше приміщення, вчиненого повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювались.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, які не оспорюються і в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не перевіряє відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4-х років позбавлення волі в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, правильність чого прокурором в апеляції фактично не заперечується.
При цьому, при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції були враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особа обвинуваченого, що раніше судимий, на які послався в апеляційній скарзі прокурор.
Прийняв суд до уваги і молодий вік обвинуваченого, обставину, що пом`якшує його покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, конкретні обставини провадження, а саме, кількість та вартість викраденого майна, яке було повернуто потерпілій, а тому вона, не маючи претензій до ОСОБА_6 , просила призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
За місцем реєстрації ОСОБА_6 характеризується формально позитивно, хоча проживає після смерті батьків з бабусею похилого віку, що страждає на ряд захворювань.
На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра ОСОБА_6 не перебуває.
З урахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов ґрунтовного висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, а тому і звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з встановленням для нього іспитового строку у максимальних розмірах, визначених ст. 75 КК України, та з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Колегія суддів не вбачає жодних підстав для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить переконливих доводів того, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України є явно несправедливим внаслідок його м`якості.
В даному конкретному випадку не є такими обставинами і посилання прокурора фактично тільки на одну обставину - попереднє притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності з призначення покарання у виді позбавлення волі, від якого він був звільнений умовно-достроково 10 червня 2011 року.
Проте, притягнення ОСОБА_6 до відповідальності і слугувало підставою для кваліфікації його дій за даним вироком за вчинення крадіжки з проникненням у інше приміщення - повторно.
Інших підстав, щоб заслуговували на увагу, які б свідчили про безпідставне застосування до ОСОБА_6 , при призначенні йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4-х років позбавлення волі, положень ст. 75 КК України - в апеляційній скарзі прокурора не вказано, не вбачає таких обставин і суд апеляційної інстанції.
За викладеним апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 120 151 000 800 120 60 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3