Справа №487/7933/15-к 10.06.2016
провадження № 11-кп/784/489/16 Головуючий у 1-й інстанції:
Категорія: ч.1 ст.125, ч.2 ст.162 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.04.2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаєва, Миколаївської області, українця, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.162 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник; ОСОБА_8

потерпілий: ОСОБА_9

представник потерпілого: ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Короткий зміст судового рішення суду 1-ї інстанції:
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 та ч.2 ст.162 КК України і призначено покарання:

-за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт;

-за ч.2 ст.162 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 та ч.2 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинання менш суворого більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду у сумі 10 000 гривень.

Узагальненні доводи апеляційної скарги:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати за не доведенням його вини, оскільки судом першої інстанції було допитано лише потерпілого ОСОБА_9 , його дружину ОСОБА_11 та племінницю ОСОБА_12 , і їх показання суд безпідставно поклав в основу обвинувального вироку. Крім того зазначає, що 10.04.2015 року ОСОБА_9 , частиною труби, наніс йому тілесне ушкодження, що судом взагалі не прийнято до уваги. З цього приводу ним було подано заяву до Заводського РВ, яка була зареєстрована в ЄРДР, однак провадження в подальшому було закрито. Також судом не прийнято до уваги, що протягом тривалого часу ОСОБА_9 створював з ним конфлікти та надавав доступ до тамбуру його квартири стороннім людям, чим порушував недоторканість його житла. Суд безпідставно прийняв до уваги показання потерпілого та його дружини та відкинув його показання та показання його матері, яка того дня була у квартирі та була безпосереднім свідком події. Крім того зазначає, що суд безпідставно задовольнив цивільний позов потерпілого, оскільки він не порушував недоторканість житла потерпілого, не пошкоджував майно останнього та не наносив потерпілому жодних тілесних ушкоджень, а тому вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, оскільки він не вчиняв злочини, які йому інкримінують.

Узагальнена позиція інших учасників кримінального провадження:
В своїх запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , представник потерпілого ОСОБА_10 зазначає, що доводи обвинуваченого не ґрунтуються на доказах, які містяться в матеріалах провадження. Крім того, обвинувачений в апеляційній скарзі не зазначив у чому саме полягає незаконність вироку та необгрунтував їх належним чином.

Обставини справи, встановлені судом 1-ї інстанції:
Судом першої інстанції встановлено, що 10.04.2015 року близько 18:00 години ОСОБА_6 перебуваючи у тамбурі квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , на грунті неприязних стосунків почав кричати та стукати в двері кв. АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_9 . Після того як потерпілий відчинив двері своєї квартири, ОСОБА_6 почав погрожувати ОСОБА_9 та наніс йому удар рукою в обличчя та область грудей, від чого останній впав в коридорі своєї квартири. Далі ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла, без дозволу власника квартири АДРЕСА_4 умисно, незаконно, через вхідні двері проник до вищевказаної квартири, чим порушив право потерпілого на недоторканість його житла, гарантоване ст.30 Конституції України, ст.12 Загальної декларації прав людини та ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, ОСОБА_6 ,перебуваючи у зазначеній вище квартирі реалізовуючи злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, під час сварки наніс потерпілому ОСОБА_9 , який лежав на підлозі власної квартири, удари ногами по тулубу та ногам, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді садна лівого колінного суглоба, яке, згідно висновку експерта №483 від 15.04.2015 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обставини справи встановленні апеляційним судом:
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 ,та його захисника ОСОБА_8 , на підтримку апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_9 , його представника ОСОБА_10 , а також думку прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 та ч.2 ст.162 КК України підтверджуються сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну правову оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 10.04.2015 року близько 18:00 години він разом з дружиною були дома та почувши гучний стук у двері та крики ОСОБА_6 , відчинив двері своєї квартири і побачив обвинуваченого, який був у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 без дозволу зайшов до його квартири та безпричинно наніс йому удар п`ятірнею руки в обличчя, чим пошкодив око та ніс, розбив губу, вибив нижній «міст» на щелепі. Після цього ОСОБА_6 наніс йому удар кулаком в область серця, від якого він впав на підлогу та тимчасово втратив свідомість. Коли він лежав на підлозі обвинувачений наніс йому декілька ударів ногою по тулубу та паху, а коли він намагався підвестись на коліна, то ОСОБА_6 схопив його двома руками в області шиї та утримуючи його таким чином, затрудняючи при цьому його дихання, підняв на ноги та утримував стоячи деякий час. При цьому ОСОБА_6 кричав, що квартира в якій він проживає разом із сім`єю його та вони не мають права в ній проживати, крім того погрожував їх вбити. Через деякий час обвинувачений відпустив його та пішов з квартири.

Свідок ОСОБА_11 повідомила, що 10.04.2015 року вона була дома з чоловіком ОСОБА_9 та близько 18:00 годині вони почули стук у вхідні двері. Коли чоловік відчинив двері, то вона побачила сусіда ОСОБА_6 , який без дозволу зайшов до квартири та наніс її чоловіку удар рукою в обличчя, а потім рукою в груди, від чого той впав на підлогу. Після цього ОСОБА_6 підійшов до її чоловіка, який лежав на підлозі, та наніс йому декілька ударів ногою по тулубу. Крім того, ОСОБА_6 наніс їй удар від якого вона впала на підлогу. Обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння та під час конфлікту погрожував її чоловіку вбивством, розбив дзеркало та пошкодив двері. Коли її чоловік намагався піднятися, ОСОБА_6 схопив його та почав душити, а через деякий час відпустив його та пішов з квартири.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що їй подзвонила її тітка ОСОБА_11 та повідомила про конфлікт, що відбувся з сусідом. Коли вона до них прийшла, то побачила, що в квартирі на підлозі був розсипаний цукор, пошкоджено дзеркало. У обох ОСОБА_14 були видно сліди побиття і в той же день потерпілого було госпіталізовано.

Показання потерпілого та вищевказаних свідків суд правильно поклав в основу вироку, оскільки вони є послідовними та такими, що узгоджуються з іншими письмовими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Зокрема, їх показання щодо механізму та локалізації нанесених тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , підтверджуються висновками судово-медичної експертизи № 483 від 15.04.2015 р., відповідно до яких у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця і саден на обличчі, крововиливу білкової оболонки лівого ока, слизових нижньої губи, садна лівого колінного суглоба, які утворилися від не менше, як трьох ударних впливів тупих твердих предметів, якими могли бути руки та ноги. За ступенем тяжкості кожне тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які могли виникнути за обставин, на які вказує потерпілий. Утворення цих пошкоджень при однократному мимовольному падінні з висоти власного зросту із положення стоячи - виключається.

Наведені докази повністю спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , про відсутність його вини у нанесені тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 проник до квартири потерпілого застосувавши насильство, судом вірно кваліфіковано як дії, пов`язанні з незаконним проникненням до житла, за обтяжуючої обставини, тобто в порушенні недоторканності житла.

Такі висновки суду відповідають позиції Верховного Суду України викладеній у Постанові судової палати у кримінальних справах від 24 березня 2016 р. 5-1299кс15, в якій зазначено, що проникнення до чужого житла без дозволу володільця і без законних підстав, є порушенням недоторканності житла, яке тягне настання відповідальності за частиною першою ст. 162 КК України. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом, тобто особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Таким чином, суд 1-ї інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. ст. 125 ч.1 та 162 ч.2 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, та незаконне проникнення до житла потерпілого, поєднане з застосуванням насильства.

Посилання обвинуваченого з приводу безпідставного не прийняття до уваги показань його матері - свідка ОСОБА_15 є необґрунтованими і судом правильно оцінені критично, оскільки її показання не відповідають дійсності, вони суперечать показанням потерпілого та свідка ОСОБА_11 , крім того не узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого щодо нанесення йому тілесного ушкодження потерпілим, є також не обґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься жодного доказу на підтвердження цього факту.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку суду, не встановлено.

Що стосується призначеного покарання, то суд першої інстанції призначив його ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст.ст.50, 65, 67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше не судимий, перебував на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні, рішенням ВКК з обліку знятий в звязку із категоричною відмовою відвідувати лікаря; за місцем проживання характеризується позитивно. Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання судом визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку. Призначене судом покарання, з застосуванням ст. 75 КК України відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З приводу посилань обвинуваченого на безпідставне задоволення цивільного позову потерпілого, то вони є необґрунтованими, оскільки згідно вироку суду цивільний позов потерпілого ОСОБА_16 задоволено частково, лише в частині стягнення моральної шкоди. Суд правомірно відмовив у задоволені матеріального збитку посилаючись на те, що пошкоджене майно потерпілого не є складовою частиною об`єктивної сторони вчинених злочинів, а визначення її розміру пов`язано з дослідженням даних, які не є предметом даного провадження. Суд, визначаючи розмір моральної шкоди вірно врахував душевні і фізичні страждання потерпілого, психоемоційну сферу існування потерпілого, психологічні переживання, а також похилий вік потерпілого. Крім того, визначений судом розмір моральної шкоди у сумі 10 000 гривень відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості і підстав для його зменшення, суд не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.04.2016 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий:

Судді: