АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/510/16 Справа № 194/1841/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000530, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлоград Дніпропетровської області, росіянина, громадянина України, освіта середня, працюючого в філії «Павлоградського управління по монтажу, демонтажу та ремонту гірничошахтного обладнання» МГВМ гірничомонтажної дільниці № 2, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

законного представника н/л Золотої СЛ

В с т а н о в и л а:

Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним за ч.1 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді одного року виправних робіт з відрахуванням в доход держави двадцяти відсотків його заробітку.
Вирішено питання щодо речових доказів та цивільного позову у порядку, передбаченому ст.ст. 100, 129 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 31 серпня 2015 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, знаходячись біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс ззаду один одночасний удар долонями рук по вухах малолітньому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свою чергу, ОСОБА_8 , злякавшись удару, почав тікати від ОСОБА_6 , проте останній наздогнавши ОСОБА_8 , схопив його правою рукою за воріт футболки, яка була одягнута на ньому, внаслідок чого ОСОБА_8 не втримався на ногах та впав на спину і перевернувся на ліве коліно.
Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями, спричинив малолітньому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді саден в завушній області зліва, задній поверхні шиї в нижній третині і на лівому колінному суглобі передньо - зовнішньої поверхні, які згідно висновку експерта № 266 від 01.09.2015 року відносяться до ступеня легких тілесних ушкоджень.
На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким пом`якшити його становище.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні уточнив свої апеляційні вимоги та просив вирок суду змінити, пом`якшивши йому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, позицію законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення уточненої апеляції обвинуваченого, оскільки останній не відшкодував моральну шкоду, міркування прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне вищезазначену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_6 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого, а також повне визнання винуватості обвинуваченим, у вчиненому розкаявся, дані про особу обвинуваченого, який працює та позитивно характеризується за місцем роботи, за місцем проживання - посередньо, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження, раніше не судимий в силу ст.89 КК України. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставинами, які обтяжують покарання, судом визнано вчинення злочину щодо малолітнього. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання у виді одного року виправних робіт з відрахуванням в доход держави двадцяти відсотків його заробітку - майже в максимальних межах санкції ч.1 ст. 125 КК України - буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання та врахував тяжкість вчиненого злочину та дані по особу ОСОБА_6 . Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе задовольнити апеляційні вимоги останнього стосовно пом`якшення йому покарання в частині розміру відрахувань в доход держави з наступних підстав.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Зі змісту скарги випливає, що засуджений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються засудженого і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені санкції (якими встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань); принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування більш м`якого покарання, тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Оцінюючи встановлені під час судового провадження у суді апеляційної інстанції відомості, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити покарання ОСОБА_6 , з урахуванням майнового стану особи винного, який показав, що в сім`ї один він працює та має на утриманні неповнолітню дитину та тимчасово безробітну дружину. Оскільки основне покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого, а як було встановлено у судовому засіданні, обвинувачений працює, колегія суддів вирішила зменшити ОСОБА_6 розмір відрахувань, зазначених у ч.1 ст.57 КК України, а саме в розмірі 10 відсотків.
Згідно ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Отже, враховуючи вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання з призначенням обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 125 КК України - у виді одного року виправних робіт з відрахуванням в доход держави десяти відсотків його заробітку, і що дане покарання внесе корективи в соціально - психологічні властивості засудженого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і сприятиме його виправленню та попередить вчинення нових злочинів.
Таким чином, з огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні відповідно до норм чинного законодавства.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді у виді одного року виправних робіт з відрахуванням в доход держави 10 (десяти) відсотків його заробітку.
В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4