П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний висновок по кримінальній справі, у відношенні ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 276 КК України,

ВСТАНОВИВ :

02 грудня 2015 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 отримала до свого провадження обвинувальний висновок по кримінальній справі, відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 276 КК України.

Під час судового розгляду підсудний ОСОБА_4 в судові засідання жодного разу не з`явився без надання суду документів, підтверджуючих поважність причин його неявки.
У обвинувальному висновку місце проживання підсудного ОСОБА_4 вказано: АДРЕСА_1 .

Явка підсудного в судове засідання є обов`язковою, що слідує з вимог ст. 262 КПК України (в редакції 1960 року).

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду від 29 липня 2016 року ОСОБА_4 було оголошено в розшук.

У зв`язку з знаходженням в розшуку підсудного ОСОБА_4 до ГУНП в Донецькій області був направлений лист від 18 серпня 2016 року, з метою отримання інформації про проведені заходи по розшуку ОСОБА_4 .
На даний час позитивного результату розшук ОСОБА_4 не дав.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність невідповідності зазначеної в обвинувальному акті адреси місця проживання підсудного ОСОБА_4 з фактичним місцем його проживання.

Пунктом 3 ст. 64 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено, що органи досудового слідства повинні всебічно, повно і об`єктивно встановити дані про особу обвинуваченого.
У судові засідання з розгляду даної кримінальної справи, а саме: 22.12.2015 р., 13.01.2016 р., 21.01.2016 р., 12.02.2016 р., 15.03.2016 р., 31.03.2016 р., 08.04.2016 р., 22.04.2016 р., 27.05.2016 р., 10.06.2016 р., 29.07.2016 р., 02.09.2016 р., підсудний не являвся, про причини неявки суд не повідомляв. Судом постійно вживалися заходи для його розшуку, однак постанова про розшук підсудного залишилась не виконаною.
Згідно ст. 281 КПК України (в редакції 1960 року) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства. Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого; тощо).
Європейський суд з прав людини у рішенні «Антоненков проти України» та інших рішеннях вказував, що розумність тривалості провадження визначається не лише складністю справи, поведінкою заявника, але і поведінкою державних органів.
Судом приймалися передбачені законом заходи щодо забезпечення судового розгляду, однак дії органів Національної поліції по виконанню розшуку підсудного залишилися безрезультатними.
Згідно ст. 16-1 (в редакції 1960 року) на суд покладається функція розгляду справи, недопустимим є покладення на нього функцій, які властиві слідчим органам. Суд, в даному випадку, в судовому засіданні не має дієвих повноважень для забезпечення проведення комплексу ефективних слідчих та оперативно - розшукових дій з метою встановлення місцезнаходження підсудного.
Проведення такого обсягу дій прямо суперечитиме процесуальній природі судового розгляду, оскільки здійснення досудового слідства та збирання доказів, встановлення даних про особу обвинуваченого з дотриманням положень КПК України, покладається на слідчих і проведення ними таких дій є обов`язковим.
Суд, в судовому засіданні, позбавлений можливості, з дотримання процесуальної природи судового розгляду, усунути вказані порушення вимог закону, про що свідчить тривалий час знаходження справи в суді в результаті відсутності дієвих заходів органів Національної поліції по встановленню місцезнаходження підсудного.
Виходячи з вимог п. 1 ст. 121, п.5 ч. 3 ст. 129 Конституції України, які покладають підтримання обвинувачення в суді на прокурора, суд вважає необхідним повернути справу прокурору для організації додаткового розслідування для встановлення місця проживання (перебування) ОСОБА_4 , застосування у зв`язку з цим ефективних слідчих дій та оперативно - розшукових заходів.
Ураховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 16-1, 22, 64, 273, 281 КПК України (в редакції 1960 року), суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Кримінальну справу у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 276 КК України, - направити прокурору Донецької області для організації проведення додаткового розслідування.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 7 діб з дня її винесення.

Суддя: ОСОБА_1