АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1442/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 614/106/16-к
Категорія: ст.190 ч.ч.1, 2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000439 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Борівського районного суду Харківської області від 31 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Бобриково Антрацитівського району Луганської області, українку, громадянку України, яка не працює, незаміжню, із загальною середньою освітою, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, раніше не судиму,
визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1, 2 статті 190 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні обвинуваченої є склади даних кримінальних правопорушень.
Цивільний позов Управління соціального захисту населення Борівської районної державної адміністрації до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди - залишено без розгляду.
Згідно вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 190 КК України, а саме: ОСОБА_7 у період з 11.09.2011 р. по 10.12.2015 р. незаконно заволоділа чужим майном шляхом обману, а саме: коштами, які належать державі, представником якої є Управління соціального захисту населення Борівської районної державної адміністрації, що надає грошову державну допомогу сім`ям з дітьми, особам, що мають на утриманні неповнолітніх дітей, за наступних обставин.
ОСОБА_7 з 2010 року, проживаючи з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, по АДРЕСА_2 , 08.09.2011 р. подала до Підлиманської сільської ради Борівського району Харківської області заяву про реєстрацію народження доньки та умисно вказала неправдиві відомості щодо прізвища батька доньки, яка народилась в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , у зв`язку з чим у свідоцтві про народження вказані дані дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В результаті умисних дій, ОСОБА_7 умисно приховала факт спільного проживання з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з метою незаконного отримання статусу матері - одиначки для отримання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини.
Продовжуючи свої умисні злочині дії ОСОБА_7 , проживаючи з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу 11.09.2011 р. подала заяву до Управління соціального захисту населення Борівської районної державної адміністрації, яке розташоване по вул. Партизанській, б. 3 в смт. Борова Борівського району Харківської області, в якій умисно вказала неправдиві відомості про те, що не проживає з особою, від якої має дитину.
В момент подачі заяви про призначення соціальної допомоги та отримання статусу матері-одиначки ОСОБА_7 працівникам органу Управління соціального захисту населення повідомила неправдиві відомості, тобто з корисливих мотивів, шляхом обману, з метою незаконного збагачення, умисно приховала факт проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_9 , з яким фактично проживала протягом двох років.
Відповідно до наданих ОСОБА_7 неправдивих відомостей, відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про держану допомогу сім`ям з дітьми», 11.09.2011 р. останній незаконно встановлено статус «допомоги на дітей одиноким матерям». В період з 11.09.2011р. по 10.12.2015 р. ОСОБА_7 , на порушення ч. 4 ст. 18-1 вищевказаного закону в Управлінні праці та соціального захисту населення Борівської РДА була призначена і виплачена матеріальна допомога на дитину у сумі 15 427 грн. 20 коп. (п`ятнадцять тисяч чотириста двадцять сім грн. 20 коп.).
Крім того, продовжуючи спільне проживання з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу по АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 знову 01.03.2013 р. подала до Підлиманської сільської ради Борівського району Харківської області заяву про реєстрацію народження доньки та умисно вказала неправдиві відомості щодо прізвища батька доньки, яка народилась в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , у зв`язку з чим у свідоцтві про народження вказані дані дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В результаті умисних дій ОСОБА_7 умисно повторно приховала факт спільного проживання з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з метою незаконного отримання статусу матері-одиначки для отримання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини.
Продовжуючи злочині умисні дії ОСОБА_7 , проживаючи з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу 06.03.2013 р. подала заяву до Управління соціального захисту населення Борівської районної державної адміністрації, яке розташоване по вул.. Партизанській, б. 3 в смт. Борова Борівського району Харківської області, в якій умисно вказала неправдиві відомості про те, що не проживає з особою, від якої має дитину.
В момент подачі заяви про призначення соціальної допомоги та отримання статусу матері-одиначки ОСОБА_7 працівникам органу Управління соціального захисту населення повторно повідомила неправдиві відомості, тобто з корисливих мотивів, шляхом обману, з метою незаконного збагачення, умисно, повторно приховала факт проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_9 , з яким фактично проживала протягом чотирьох років.
Відповідно до наданих ОСОБА_7 неправдивих відомостей, відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про держану допомогу сім`ям з дітьми», 06.03.2013 р. їй незаконно встановлено статус «допомоги на дітей одиноким матерям». В період з 06.03.2013 р. по 10.12.2015 р. ОСОБА_7 , на порушення ч. 4 ст. 18-1 вищевказаного закону в Управлінні соціального захисту населення Борівської РДА була призначена і виплачена матеріальна допомога на дитину у сумі 10526 грн. 40 коп. (десять тисяч п`ятдесят двадцять шість грн. 40 коп.).
Крім того, продовжуючи спільне проживання з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу по АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 знову 02.09.2015 р. подала до Підлиманської сільської ради Борівського району Харківської області заяву про реєстрацію народження доньки в котрій умисно повторно вказала неправдиві відомості щодо прізвища батька доньки, яка народилась в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , у зв`язку з чим у свідоцтві про народження вказані дані дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В результаті умисних повторних дій, ОСОБА_7 умисно приховала факт спільного проживання з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з метою незаконного отримання статусу матері-одиначки для отримання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини.
Продовжуючи злочині умисні дії ОСОБА_7 , проживаючи з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, 07.09.2015 р. подала заяву до Управління соціального захисту населення Борівської районної державної адміністрації, яке розташоване по вул. Партизанській, б. 3 в смт. Борова Борівського району Харківської області, в якій умисно вказала неправдиві відомості про те, що не проживає з особою, від якої має дитину.
В момент подачі заяви про призначення соціальної допомоги та отримання статусу матері-одиначки ОСОБА_7 працівникам органу Управління соціального захисту населення повідомила неправдиві відомості, тобто з корисливих мотивів, шляхом обману, з метою незаконного збагачення, умисно, повторно приховала факт проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_9 , з яким фактично проживала протягом шести років.
Відповідно до наданих ОСОБА_7 неправдивих відомостей, відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 ЗУ « Про держану допомогу сім`ям з дітьми» 07.09.2015 р. їй незаконно встановлено статус «допомоги на дітей одиноким матерям». В період з 07.09.2015 р. по 10.12.2015 р. ОСОБА_7 , на порушення ч. 4 ст. 18-1 вищевказаного закону в Управління соціального захисту населення Борівської РДА була призначена і виплачена матеріальна допомога на дитину у сумі 1400 грн. 40 коп. (одна тисяча чотириста грн. 40 коп.).
За вказаний період з 11.09.2011 р. по 10.12.2015 р. ОСОБА_7 незаконно, шляхом обману працівників відділу соціального захисту населення, кожного місяця отримувала бюджетні кошти у вигляді матеріальної допомоги на дитину матері-одиначці. В результаті чого сумарно, незаконно отримала кошти у сумі 27354 грн. 00 коп. (двадцять сім тисяч триста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.), завдавши державі, в особі Управління соціального захисту населення Борівської РДА, матеріальний збиток на вищезазначену суму.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочинів передбачених ч.ч.1,2 ст. 190 КК України, призначити покарання: за ч.1 ст.190 КК України - у виді громадських робіт строком на 240 годин; за ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; відповідно до ст.75 КК України, звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком з випробуванням 2 роки; цивільний позов задовольнити в повному обсязі у розмірі 27354 грн. В своїх апеляційних доводах апелянт вказує на те, що суд не надав належну оцінку всім без виключення доказам, у тому числі тим, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, в результаті чого ухвалив необґрунтований вирок і тим самим порушив вимоги ст. 94, ч. ч. 1, 3 ст. 370 КПК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, а також заперечення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 , які вважали оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Апеляційні доводи прокурора щодо необґрунтованості та невмотивованості оскарженого ним вироку, в наслідок неповноти та однобічності оцінки доказів, на думку колегії суддів, не позбавлені правових та фактичних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказаних вимог суд не дотримався, оскільки у вироку не навів переконливих висновків, на основі достатніх та об`єктивно встановлених даних, щодо спростування версії органу досудового розслідування. Зокрема, не звертаючи уваги на наявність суперечливих та взаємовиключних за змістом доказів сторони обвинувачення та захисту, досліджених в судовому засіданні, суд мотивував свої висновки щодо незгоди з доказами сторони обвинувачення мотивами недоведеності, але фактично не взяв їх до уваги і не навів об`єктивних даних на їх спростування. Отже, на думку колегії суддів оцінка доказів судом, виходячи з їх сукупності, проведена судом без дотримання норм ст. 94 КПК України, норми якої також передбачають можливість визнання доказів неналежними або недопустимими, згідно вимог ст. ст. 84 89 КПК України, чого суд теж не застосовував.

Більше того, висновки суду щодо оцінки низки показань свідків обвинувачення мають формальний характер, оскільки їх сусідські спостереження за родиною ОСОБА_7 нічим не спростовані, а суд послався лише на свою незгоду з цими даними, зазначивши про своє внутрішнє переконання та відсутність можливості у цих свідків заходити до оселі ОСОБА_7 .

Вказані процесуальні порушення свідчать на користь апеляційних доводів прокурора, щодо необґрунтованості та невмотивованості оскарженого судового рішення.

Колегія суддів погоджується зі слушністю апеляційних доводів прокурора, які ґрунтуються на відомостях що досліджувалися в судовому засіданні, зокрема це показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Крім того, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , пояснили що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спільно проживають та ведуть спільне господарство протягом певного терміну. Так, свідками неодноразово, зазначалося, що ОСОБА_9 займався плетінням корзин, які продавав на ринку, допомагав ОСОБА_7 прибиратися у дворі, городі, пиляв дрова, носив воду, займався іншими хатніми справами тощо.

Окрім цього, свідок ОСОБА_16 в ході судового допиту пояснив, що у дворі домоволодіння ОСОБА_7 перебував автомобіль ВАЗ 2106 у розібраному стані та з якого ОСОБА_9 продав ОСОБА_16 деталі з даного автомобіля, тим самим підтверджується факт спільного ведення господарства ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Крім цього, свідок ОСОБА_16 стверджує, що ОСОБА_9 тривалий час також продавав деталі з автомобіля «Москвич» який знаходився в розібраному стані у дворі ОСОБА_7 .

Крім того, свідок ОСОБА_15 пояснив, що в період 2011 2015 роки він неодноразово бачив, що ОСОБА_9 перебуває на території домоволодіння ОСОБА_7 .

Разом з цим, ОСОБА_7 не заперечувала, що ОСОБА_9 проживав у останньої, навіть коли ОСОБА_9 навчався у навчальному закладі міста Харкова у період з 2010 по 2013 роки та приїздив до неї 2-3 рази намісять, проте періоди проживання вона не зазначала, та стверджувала, що це її особисте.

Також ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона та ОСОБА_9 разом ведуть спільне господарство. Так, обвинувачена ОСОБА_7 , в ході розгляду справи, зазначила, що протягом 2010-2015 років ОСОБА_9 займався плетінням корзин, які ОСОБА_7 у подальшому продавала, або обмінювала на молоко чи продукти харчування. Таким чином, ОСОБА_7 , своїми показаннями, підтвердила факт спільного проживання та ведення господарства разом з ОСОБА_9 . Проте ОСОБА_7 у подальшому розгляді справи надалі заперечувала, що проживає з ОСОБА_9 та веде з останнім спільне господарство. Висновки суду з цього приводу відсутні у мотивувальній частині вироку, про що слушно вказує прокурор у своїх апеляційних доводах.

Судом у виправдувальному вироку взагалі не надано оцінку факту реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань провадження № 0000139 за ст. 386 КК України, тобто стосовно наявності або відсутності дій та мети з боку ОСОБА_7 щодо здійснення тиску на свідка ОСОБА_15 , а також наявності неприязних стосунків між свідком ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , що було повідомлено суду свідком ОСОБА_20 .

За таких обставин, на думку колегії суддів, з урахуванням обґрунтованості апеляційного прохання прокурора щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку, вказані недоліки судового рішення свідчать про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що допущенні судом при ухваленні виправдувального вироку та полягають у суттєвій неповноті оцінки сукупності досліджених доказів, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Разом з цим, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, тобто в межах доводів апеляційної скарги, поданої прокурором, на підставі норм ст. 404 КПК України, колегія суддів вбачає необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412, п. 6 ч. 1 ст. 407, п.п. 1,2,3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів, досліджуючи апеляційні доводи прокурора, з урахуванням встановлених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, дійшла висновку про можливість часткового задоволення його апеляційних вимог, а саме в частині скасування оскаржуваного вироку, оскільки призначення нового судового розгляду процесуально унеможливлює ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку, тобто на підставі норм ч.1 ст.420 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог п.2 ч.3 ст.374, ст. 370 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.2,10, 15 ч.1 ст.7 КПК України - законність, вмотивованість і обґрунтованість судового рішення, змагальність сторін, а також презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_7 в суді першої інстанції.
Крім цього, дотримуючись вимог ч.2 та ч. 3 ст. 415 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи, які зазначені у зміненій апеляційній скарзі прокурора та письмові заперечення захисника, підлягають ретельному дослідженню та оцінці в суді першої інстанції під час нового судового розгляду.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст. 416 КПК України.

Оскільки на час ухвалення оскаржуваного вироку будь-який запобіжний захід судом стосовно ОСОБА_7 в межах цього кримінального провадження не обирався, а сторони не заявляли відповідних клопотань при апеляційному розгляді, колегія суддів, відповідно до вимог ч.4 ст.176 КПК України, позбавлена процесуальної можливості вирішувати це питання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.1, 3; ст. 410 п.2, ст. 412 ч. 1; 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Вирок Борівського районного суду Харківської області від 31 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_21 ОСОБА_4