Справа № 755/2145/16-к
В И Р О К
іменем України
"14" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0017424 від 16 листопада 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка, Херсонської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року за ч. 2 ст.15, ч. 1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., штраф сплачений;

2) вироком Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України;

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 16 листопада 2015 року об 11 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання в кв. АДРЕСА_3 , вирішив придбати особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований для власного вживання без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого, ОСОБА_4 в ході телефонної розмови з невстановленою особою домовився про придбання у неї особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого в кількості 10 мл.

Після цього, діючи за попередньою домовленістю з невстановленою досудовим слідством особою, отримавши інформацію про те, що забрати придбаний наркотичний засіб потрібно буде в Дніпровському районі м. Києва, ОСОБА_5 поїхав громадським транспортом в район Ленінградської площі. Перебуваючи на Ленінградській площі в м. Києві, ОСОБА_4 знайшов найближчий платіжний термінал та, керуючись вказівками невстановленої досудовим слідством особи, на продиктований номер банківської картки «ПриватБанку», використовуючи платіжний термінал «ПриватБанку», переказав грошові кошти в сумі 500 гривень, як оплату за 10 мл особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого.

В подальшому, після здійснення переказу вказаної суми грошових коштів, ОСОБА_4 повторно зателефонував невстановленій досудовим слідством особі, та повідомив про виконану домовленість. Після чого, невстановлена досудовим слідством особа, після перевірки надходження грошових коштів на рахунок, вказала ОСОБА_4 , що особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований він зможе забрати поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 на землі під каменем.

Виконуючи вказівки невстановленої досудовим слідством особи, ОСОБА_4 громадським транспортом приїхав до обумовленого місця, де на землі під каменем, біля житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 12, знайшов захований презерватив, всередині якого знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований. Придбаний ним таким чином презерватив, в якому знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, останній помістив до кишені куртки, в яку був одягнений та почав незаконно зберігати при собі з метою власного вживання без мети збуту, після чого мав намір направитись за місцем свого постійного проживання.

В подальшому, 16 листопада 2015 року близько 13 години 30 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 12, працівниками патрульної поліції в м. Києва був затриманий ОСОБА_4 , який при появі працівників поліції презерватив, всередині якого знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, який він утримував кишені куртки, викинув на землю з метою уникнення відповідальності, проте його дії були помічені працівниками патрульної поліції.

Після цього, в період часу з 14 години 00 хвилин до 14 години 30 хвилин, під час проведення огляду місця поліції за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 12, співробітниками поліції, у присутності двох запрошених понятих, з землі було виявлено та вилучено презерватив, в якому містився особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, загальною масою 0,61 г, який ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав при собі, для власного вживання без мети збуту.

Згідно висновку експерта №92/х від 30.11.2015 року, в наданій на дослідження рідині коричневого кольору, масою 9,61 г виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований. Маса опію ацетильованого (в перерахунку на суху речовину) в рідині становить 0,61 г.

Опій ацетильований, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №770 ВІД 06 ТРАВНЯ 2000 РОКУ «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів») зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1298 від 02 грудня 2009 року), «Список №1 особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено в «Таблиці І» є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення та щиро розкаявся у вчиненому.

Також обвинувачений зазначив, що за період, який пройшов з дня вчинення злочину, повністю переоцінив своє життя, життєві цінності, зрозумів, що нічого важливішого для себе у цьому житті не має, ніж своє самовиховання у дусі дотримання загальноприйнятних норм поведінки та моралі.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, позитивні характеристики, дані, щодо стану здоров`я, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (працює, раніше судимий, одружений, наявністю на утриманні малолітнього сина), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення, а саме прокурора про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді арешту, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 309 КК України у виді арешту.

При цьому, суд враховує, що пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» регламентовано, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений не був засуджений 20 листопада 2015 року Києво-Святошинським районним судом м. Києва до покарання, яке належало йому відбувати реально, а даний злочин вчинено до постановлення вказаного попереднього вироку, а тому, виходячи зі змісту ч. 4 ст.70, ст. 72 КК України, та відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» такі вироки мають виконуватися самостійно.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, фактичного їх обґрунтовування обставинами, які відповідно до норм КК України є не припустимим, оскільки не дають підстав для звільнення цих осіб від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, характер вчинення злочину, його спосіб, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом враховуючи відсутність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, апріорі не кореспондуються з положеннями п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді арешту у межах санкції ст. 309 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно ст.124 КПК України з ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати на проведення експертизи у справі.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2015 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, виконувати самостійно.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1107 гривень 96 копійки судових витрат за проведення судово-хімічної експертизи у справі (висновок експерта №92х від 30.11.2015).

Речові докази у справі, які відповідно до квитанції № ФП 011486 передані до камери схову речових доказів Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знищити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1