Справа № 523/5871/16-к
В И Р О К
Іменем України

20.10.2016 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

адвоката-захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0000569 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, українця, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
27.01.2016 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, маючи протиправний та корисливий умисел, спрямований на напад з метою заволодіння майном з погрозою застосування насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, перебуваючи біля кінотеатру «Зоряний», по вул..Героїв Сталінграду, 60-а, в м.Одесі, побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_7 , якого визначив об`єктом свого злочинного посягання, направленого на напад з метою заволодіння його майном. Далі ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння майном з погрозою застосування насилля, підійшов до потерпілого та наніс йому удар кулаком по обличчі, потерпілий в свою чергу почав чинити опір ОСОБА_6 та повалив його на землю, після чого ОСОБА_6 встав з землі, та дістав з кишені ніж і почав ним погрожувати потерпілому, приставивши до грудної клітки, після чого наніс потерпілому удар кулаком по голові, від даного удару потерпілий впав на землю, далі ОСОБА_6 , продовжуючи погрожувати потерпілому ножем, дістав з його сумки мобільний телефон марки «LG L 80» IMEI НОМЕР_1 , вартістю 3000 грн, візитницю вартістю 500 грн, гаманець вартістю 1000 грн, гроші в сумі 300 грн, шапку вартістю 400 грн та кросівки «Коламбія» вартістю 1000 грн. Після чого з місця правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд. Спричинивши матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 6200 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не оспорював обставин скоєння кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно в нічний період часу, точної дати вказати не зміг, він, знаходячись на вул..Героїв Сталінграду в м.Одесі, побачив раніше не знайомого йому чоловіка як потім виявилось ОСОБА_7 , якому наніс удар з метою заволодіння його майном. Проте останній почав чинити йому опір, після чого він дістав наявний при ньому ніж та забрав належне ОСОБА_7 майно, в тому числі мобільний телефон LG, кросівки та інше, після чого втік. В послідуючому викрадений ним мобільний телефон за допомогою свого знайомого (анкетні дані якого вказати не зміг) він здав до ломбарду.

В той же час обвинувачений зазначив, що скоїв злочин, у зв`язку із тим, що потрібні були грошові кошти на придбання ліків для своєї 85-ти річної бабусі, яка хворіє. Пояснив, що мешкає лише з бабусею, інших родичів не має, раніше неофіційно працював підсобником. Обвинувачений вказав, що знаходячись під вартою з березня 2016 року, він усвідомив протиправність скоєного ним кримінального правопорушення, зробив для себе висновки та дуже шкодує про вчинене. Також обвинувачений пояснив, що відшкодувати потерпілому завданий збиток він не мав можливості через знаходження його під вартою.

Так як, ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився не досліджувати докази, які він не оспорює, суд, з?ясувавши думку учасників процесу, які також не заперечували, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження.
Крім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України, його вина об`єктивно доведена та повністю підтверджується оголошеними та дослідженими в судовому засіданні доказами по матеріалам кримінального провадження, наданими стороною звинувачення:
?витягом із кримінального провадження, зареєстрованого до ЄРДР №0000569 від 28.01.2016 року;

?повідомленням про скоєний злочин відносно ОСОБА_7 , що зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події під №2674 від 28.01.2016 року;

?протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.01.2016 року, яким зафіксовано звернення ОСОБА_7 стосовно скоєного відносно нього кримінального правопорушення та висвітлено обставини скоєного;

?протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28.03.2016 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав особу під №2 ( ОСОБА_6 ), яка погрожуючи ножем заволоділа його майном;

?повідомленням про підозру ОСОБА_6 від 29.03.2016 року у скоєнні кримінального правопорушення, передбачено ст.187 ч.1 КК України;

?копіями документів мобільного телефону марки «LG L 80»;

?договором №796-16001970 від 28.01.2016 року, між ПТ «Ломбард «Гроші Тут» та ОСОБА_8 , відповідно до якого предметом кредитування є мобільний телефон марки «LG»;

?журналом судового засідання та відповідним диском, якими зафіксовано задоволення клопотання слідчим суддею в ході проведення досудового розслідування та здійснено допит світка ОСОБА_8 в порядку ст.225 КПК України, відповідно показів якого підтверджується факт скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення докази в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.187 ч.1 КК України за ознаками напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире каяття у вчиненні злочину і сприяння в його розкритті.

При призначені обвинуваченому покарання судом враховується думка потерпілого ОСОБА_7 , який вважав для виправлення обвинуваченого необхідним призначити максимальний вид покарання, однак в той же час суд приймає до уваги, що до здійснення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення ОСОБА_6 раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, є особою раніше не судимою, вперше скоїв вищевказаний злочин, усвідомив протиправність своїх дій, розкаявся у скоєному, сприяв здійсненню судового слідства по матеріалам кримінального провадження та встановлення істини по справі. Будучи допитаним і в ході судового слідства, обвинувачений ОСОБА_6 дав свої визначальні покази, в яких добровільно висвітлював обставини скоєного ним кримінального правопорушення, які відповідають обставинам, що викладені в обвинувальному акті та відповідно пред`явленому йому обвинуваченні.

Окрім цього, приймаючи рішення стосовно визначення міри покарання обвинуваченому, судом враховується і його особисті життєві обставини та психологічно-емоційний стан, які були встановлені в ході проведення судового слідства. Адже, ОСОБА_6 , будучи офіційно не одруженим, проживаючи з бабусею похилого віку, яка хворіє та потребує догляду, відчував гостру необхідність в грошових коштах для придбання ліків бабусі, та будучи офіційно не працевлаштованим, не маючи інших родичів та можливості звернення до сторонньої допомоги, допустив скоєння ним злочинного діяння.

Відповідно до характеристики, даної інспектором Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , ОСОБА_6 характеризується задовільно, громадський порядок не порушує.

В той же час, при призначенні покарання суд враховує, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно п.1 ст.5 Конвенції зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».

Злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності відповідальності.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, його вік, обставини скоєного кримінального правопорушення, думку потерпілого, який відповідно до поданої ним заяви не наполягав на відшкодуванні завданої йому шкоди, відсутність цивільного позову, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, і вважає можливим застосувати до нього дію ст.75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням.

У той же час, відповідно до вимог ст.76 п. 2, 3 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти в зазначений орган про зміну місця проживання або роботи.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно обвинувального акту під час досудового розслідування залучення експертів не відбувалося.

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, враховуючи положення ст.5, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", та керуючись ст.ст. 370, 373-374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст.ст.75, 76 п.2, 3 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

Зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти до кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Речові докази по матеріалам кримінального провадження - чоловічі черевики чорного кольору, що поміщені в камеру схову речових доказів (згідно реєстру матеріалів досудового розслідування) повернути за належністю.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1