11-кп/775/244/2016(м)
265/6956/15-к

Єдиний унікальний номер 265/6956/15-к Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/775/244/2016(м) доповідач ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.121 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2016 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі Донецької області апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора маріупольської місцевої прокуратури №2 на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріупроля Донецької області від 02 березня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Маріуполь, громадянина України, освіта не повна середня, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 частину заробітку, втраченого внаслідок втрати загальної працездатності в розмірі 426 грн. 30 коп. щомісячно і до відновлення працездатності,-
Згідно з вироком, 08 вересня 2015 року приблизно о 21 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, в ході сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязнених відносин, не маючи на меті умислу на умисне вбивство, переслідуючи мету заподіяння тілесних ушкоджень раніше йому не знайомому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , правою рукою дістав з кишені револьвер «MAJOR BERG», за допомогою якого зробив один постріл в останнього, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: вогнепального кульового сліпого поранення лівої верхньої повіки та лівого ока, внаслідок чого був повністю втрачений зір лівого ока, з деструкцією скловидного тіла, з від слойкою сітківки лівого ока та атрофією нерву зору лівого ока, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які викликали стійку втрату працездатності у розмірі 35 відсотків.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями заподіяв ОСОБА_9 умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України.
Не погодившись з вироком суду з апеляційною скаргою звернувся захисник ОСОБА_8 в якій просила вирок змінити призначивши більш м`яке покарання, змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, застосувавши статті закону про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, а при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, прийняти рішення про звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі. Відмовити потерпілому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Вважає, що суд при розгляді справи допустив однобічність та неповноту судового слідства, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого.
Судом першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст. 9,94, 370 КПК України не врахував обставини поведінки потерпілого та не надав їм належної правової оцінки, не врахував те що потерпілий був з компанією друзів у кількості 8 чоловік, потерпілий не заперечував факту, шо перший пішов у наступ на обвинуваченого та не зупинявся навіть коли обвинувачений дістав пістолет та попередив його про те, що буде стріляти. Тобто у обвинуваченого існували підстави побоюватись за своє життя та здоров`я.
Судом належним чином не враховано особу обвинуваченого, та обставини що пом`якшують покарання, а саме не враховано те що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. За місцем проживання та навчання характеризується позитивно.
Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував той факт, що засуджений не відшкодував потерпілому ані матеріальну ані моральну шкоду. Однак судом не врахованого, що обвинувачений має молодий вік, щойно закінчив навчання, не має доходу, оскільки не встиг працевлаштуватись, не має батьків.
Не погоджується з висновками суду в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин,зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищені меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
На підтвердження витрат на лікування, потерпілий надає копію чеків з різних аптек без належного доказу того, що ці ліпкі купував саме потерпілий за призначенням лікаря а не за власним бажанням. Належним чином не підтверджений факт того, що УЗД проводилася саме потерпілому та за призначенням лікаря. Також не згоді в частині стягнення витрат на проїзд матері потерпілого, оскільки з копій квитків не вбачається на чиє ім`я вони купувались та необґрунтована мета поїздки.
Стягнення витрат на оплату договірної форми навчання у ДВНЗ «ПДТУ» також вважає не обґрунтованими , оскільки, потерпілий посилається на довідку до акту огляду медико соціальною експертною комісією АВ № 0599199, однак в даній довідці відсутні протипоказання щодо роботи за комп`ютером.
Також з апеляційною скаргою звернувся прокурор маріупольської місцевої прокуратури № 2, в якій просив вирок Орджонкікдзевського районного суду від 02.03.2016 року в частині кваліфікації дій обвинуваченого скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вважає, вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі ст.409 КПК України через істотні порушення вимог кримінально процесуального закону.
Зазначив, що в юридичній кваліфікації дій обвинуваченого були допущені істотні порушення вимог кримінально процесуального закону та не відповідають встановленим фактичним обставинам справи.
Згідно з формулюванням обвинувачення та висновком судово медичної експертизи №475 від 15.10.2015, яка була вивчена в ході судового розгляду, дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату функцій лівого ока, поєднане зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.
Вказані порушення можливо усунути тільки в ході нового розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, висновок прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги прокурора та заперечував проти апеляційної скарги захисника, захисника та обвинуваченого які наполягали на задоволенні апеляційної скарги захисника, та потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та вивчивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурор не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення передбаченого ст..121 ч.1 КК України, що підтверджується: протоколом проведення слідчого експерименту від 09.09.2015 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 02.10.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом огляду предметів від 16.10.2015 року, які були вилучені 08.09.2015 року в ході огляду місця події у кімнаті АДРЕСА_4 , складеного за участю ОСОБА_7 , також показами самого ОСОБА_7 .
Однак при призначенні покарання, судом першої інстанції не належним чином врахована особа обвинуваченого та обставини кримінального правопорушення.
А саме те, що обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому не мається, однак обставини що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України є щире каяття ОСОБА_7 та сприяння розкриттю злочину.
Судом не враховано данні про особу, як те що він за місцем проживання характеризується посередньо, а саме: спиртними напоями не зловживає, у вживанні наркотичних засобів помічений не був. На обліку у лікаря - нарколога не перебуває. За місцем попереднього навчання охарактеризований як особа, яка на зауваження викладачів реагувала адекватно, тенденцій до антигромадської поведінки не проявляв. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Також судом не надано оцінки обставинам кримінального провадженню, а саме те, що потерпілий прийшов до обвинуваченого з компанією друзів та потерпілий перший пішов у наступ на обвинуваченого та не зупинився навіть тоді, коли обвинувачений достав пістолет та попередив про те, що буде стріляти, тобто конфлікт був спровокований самим потерпілим.
Також судом не враховано, що матеріальну та моральну шкоду потерпілий не відшкодував через свій молодий вік, оскільки ОСОБА_7 тільки закінчив школу, не встиг працевлаштуватись, не має батьків та знаходився під домашнім арештом. Однак пад час розгляду апеляційної скарги пояснив, що частину матеріального та морального збитку вже відшкодував.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування вимог ст.75КК України, а саме звільнення від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.
Апеляційну скаргу прокурора маріупольської місцевої прокуратури № 2 - залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю три роки.

Відповідно до п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ