УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 не виконав рішення Солом`янського районного суду м. Києві про стягнення з нього матеріальної шкоди у розмірі 125 771,09 грн. та моральної шкоди 100 000,00 грн. на користь ОСОБА_3 , внаслідок чого державний виконавець Дніпровського районного ВДВС міста Києва РУЮ у м. Києві ОСОБА_7 звернулась до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві з заявою про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_3 та її захисник скаргу підтримали, просили її задовольнити, зі вказаних у ній підстав, слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився.
Слідчий суддя, вивчивши скаргу та долучені до неї документи, матеріали кримінального провадження, заслухавши доводи особи, яка її подала та її захисника, приходить до наступного.
Статтею 303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення, слідчого або прокурора, про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
ОСОБА_3 звернулась до слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 з заявою вх. № С-4822 від 20.09.2016 року про визнання її потерпілою, однак 05.10.2016 року постановою слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 їй було відмовлено.
Як вбачається з подання державного виконавця Дніпровського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_7 до органів досудового розслідування, ОСОБА_6 вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2015 року в частині цивільного позову не виконав, до останнього 24.11.2015 року постановою застосовано примусовий привід. Згідно рапорту встановлено, що останній за вказаною адресою не проживає. Згідно відомостей Державної Прикордонної служби України ОСОБА_6 регулярно здійснює перетини кордону України, що може свідчити про можливість переховування боржника з метою уникнення виконання вироку суду.
Відповідно до ч.5 та п.9 ч.1 ст.129 Конституції України одним з основних принципів судочинства проголошується обов`язковість судових рішень. Із цього виходить і Закон України «Про судоустрій і статус суддів» у ч.2 ст.13 якою закріплено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма юридичними та фізичними особами на всій території України. Обов`язковість і безумовність виконання вироків та ухвал суду закріплено і ч.2 ст.21 КПК України. Тому умисне невиконання або перешкоджання виконанню судових актів є злочином проти правосуддя для будь-якої особи, а для службових осіб спеціальним видом службового зловживання.
Частиною 1 статті 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя: