Справа № 639/7568/16-к
Провадження № 1-кп/639/450/16

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2016 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не судимого, призваного 03 листопада 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройні Сили України, солдата строкової служби, кулеметника кулеметного відділення взводу охорони 1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, суд,
встановив:
03 листопада 2015 року, солдат строкової служби ОСОБА_4 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройні Сили України та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , яка розташована у АДРЕСА_2 .
В подальшому солдата строкової служби ОСОБА_4 переведено до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , де наказом командира вказаної військової частини № НОМЕР_3 від 28 квітня 2016 року останнього зарахованого до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду стрільця 1 кулеметного відділення взводу охорони.
20 травня 2016 року, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №102 від 20 травня 2016 року та затвердженого графіку відпусток групи бойового управління на 2016 рік, військовослужбовець строкової служби солдат ОСОБА_4 відбув у чергову відпустку строком на 10 діб, тобто до 29 травня 2016 року включно.
29 травня 2016 року близько 10 год., солдат строкової служби ОСОБА_4 зателефонував на мобільний телефон ТВО начальника групи бойового управління, якому повідомив про хворобу матері та попросив про надання ще декількох днів відпустки для догляду за матір`ю.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №108 від 30 травня 2016 року солдату строкової служби ОСОБА_4 надано три дні додаткової відпустки за вищевказаними обставинами, з якої останній мав повернутися 01 червня 2016 року.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року оголошено її проведення протягом 2015 року у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності даного Указу Президента.
Крім цього, відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат строкової служби ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Проходячи військову службу, солдат строкової служби ОСОБА_4 відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України.
Однак, солдат строкової служби ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України, вирішив стати на злочинний шлях та 01 червня 2016 року у нього виник злочинний умисел направлений на нез`явлення вчасно з відпустки на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, 01 червня 2016 року солдат строкової служби ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця служби, про своє місцезнаходження органам військового чи цивільного управління, а також командуванню військової частини НОМЕР_1 не повідомляв.
16 вересня 2016 року солдат строкової служби ОСОБА_4 добровільно прибув до військової прокуратури Харківського гарнізону.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав повністю, щиро покаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, і пояснив суду, що 03 листопада 2015 року він, призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройні Сили України та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .
В подальшому його, як солдата строкової служби переведено до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , де його було зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду стрільця 1 кулеметного відділення взводу охорони.
20 травня 2016 року, згідно наказу командира військової частини та графіку відпусток він, відбув у чергову відпустку до м. Києва строком на 10 діб, до 29 травня 2016 року включно.
29 травня 2016 року вранці він зателефонував начальнику групи бойового управління та повідомив останнього про хворобу матері і попросив, щоб йому надали ще декілька днів відпустки для догляду за нею, у зв`язку з чим йому було надано три дні додаткової відпустки, з якої він мав повернутися до військової частини НОМЕР_4 червня 2016 року.
01 червня 2016 року він, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 , оскільки підпрацьовував за місцем мешкання, заробляючи гроші на лікування матері, про своє місцезнаходження командуванню військової частини НОМЕР_1 не повідомляв.
16 вересня 2016 року він прибув до військової прокуратури Харківського гарнізону із повинною.
У скоєному щиро кається, злочин вчинив через скрутне матеріальне становище родини, оскільки потрібні були гроші на лікування матері. Просить суд не призначати суворе покарання.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, у суда відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, який не наполягає на дослідженні всіх доказів по справі суд, провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів справи в частині даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
За таких обставин, суд вважає доведеною провину ОСОБА_4 та кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно військовослужбовця строкової служби на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Пом`якшуючими покарання обставинами відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.66 КК України, суд визнає його щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.
Обтяжуючих покарання обставин відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст.67 КК України судом не встановлено.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він із повною середньою освітою, раніше не судимий, не одружений, має постійне місце мешкання та реєстрації в м.Києві, призваний 03.11.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройні Сили України, є солдатом строкової служби, яку проходить у військовій частині НОМЕР_1 , за місцем служби характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують його покарання і, вважає необхідним призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України.
Суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , те, що він повністю визнав свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, з урахуванням обставин, які пом`якшують його покарання, вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Відповідно до ч.2 ст.76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється кримінально - виконавчою інспекцією за місцем проживання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.
Виходячи з вимог ст. 65 КК України, суд приходить до висновку, що вказане покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і, попередження вчинення ним нових злочинів.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили суд залишає без змін у вигляді домашнього арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд,
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді - 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі звільнити протягом іспитового строку - 1 (одного) року 6 (шести) місяців, якщо він не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання, навчання, роботи, періодично з`являтись до кримінально - виконавчої інспекції для реєстрації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без змін у вигляді домашнього арешту.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1