Справа №577/3660/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/77/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №000119 від 06 червня 2015 року, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лохвиця Полтавської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий:

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_6

представника потерпілого - ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 , в якій він просить вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільного позову, задовольнивши цивільний позов у повному обсязі.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 05 червня 2015 року близько 17 год.10 хв., керуючи автомобілем GEELY MR-715А ЗНГ н. з. НОМЕР_1 та рухаючись проїзною частиною в напрямку м. Конотоп по автошляху Кролевець - Конотоп-Ромни-Пирятин за с. Сахни Конотопського району, проявив неуважність, знехтував заходами безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не упевнившись у відсутності транспортних засобів на смузі зустрічного руху, здійснив виїзд для обгону іншого транспортного засобу на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення з мотоциклом LIFAN YK 200 д. н. НОМЕР_2 , який в цей час рухався в зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_6 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження.

В діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 14.2.в Правил дорожнього руху України, яке знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, а в діях водія мотоцикла також вбачається невідповідність вимогам п.12.3, 10.1 ПДР України, з яких невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь Конотопського міського фінансового управління в Сумській області 4 458 грн.16 коп. на лікування потерпілого.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 1500 грн.

Питання речових доказів вирішено в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що:

- він знаходився у гіпсі, і зараз не може рухатися, про що надав суду довідку, а не звернувся він до страхової компанії з тієї причини, що ОСОБА_7 до останнього судового засідання так і не надав ні йому, ні суду, жодних даних про те, чи повідомляв він страхову компанію про страховий випадок, а також страхова компанія також не надавала даних, чи звертався ОСОБА_7 з повідомленням про страховий випадок, що не дало йому можливості своєчасно звернутися до страхової компанії за відшкодуванням, а тому, він та його представник вимушені були виходити з того, що такого повідомлення не було, а тому слід звертатися за таким відшкодуванням до самого ОСОБА_7 ;

- вважає, що посилання суду на ст.1194 ЦК України в даному випадку недоречне та невірне, оскільки стягнення з обвинуваченого моральної шкоди не залежить від розміру стягнених коштів з страхової компанії, бо з страхової компанії вони можуть бути стягнені лише у розмірі 5% розміру шкоди, заподіяної здоров`ю.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги потерпілого, обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення, в яких зазначає, що:

- хоча у тому, що сталося ДТП винен і потерпілий, він, співчуваючи йому, сплатив в день аварії 20000 грн. і вони домовилися, що це остаточна сума і потерпілий до нього претензій не має, кошти були передані представнику потерпілого - ОСОБА_10 , про що мається відповідна розписка;

- про подію він своєчасно повідомив ПрАТ СК «Альфа страхування», у якій застрахував свою відповідальність, надав всі документи, які вимагали від нього, а також частково, від потерпілого, за згодою потерпілого він надав СК копію його паспорта, ідентифікаційного коду, а також копії документів на транспортний засіб і посвідчення водія;

- ОСОБА_6 необхідно було надати копії документів, що підтверджують витрати на лікування для отримання ним страхового відшкодування, однак потерпілий не виконав ці вимоги і відшкодування не отримав, а перед судовим розглядом заявив цивільний позов, він неодноразово нагадував потерпілому про те, що необхідно звернутися до страхової компанії, останній раз, навіть, перед судовим засіданням, однак, той пояснив, що цими питаннями займається його представник і мати;

- вказує, що посилання потерпілого на те, що судом неправомірно було застосовано норми ст.1194 ЦК України, необґрунтовані, оскільки у суді було доведено, що ОСОБА_6 не звертався до страхової організації та не отримував страхової виплати, то фактично визначити різницю яку необхідно виплатити для покриття шкоди неможливо;

- за наслідками апеляційного розгляду, за скаргою ОСОБА_6 просить залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення;

- зазначає, що сума переданих ним ОСОБА_6 коштів є достатньою для відшкодування ремонту мотоцикла та моральної і іншої матеріальної шкоди, при тому, що ОСОБА_6 не надано доказів на підтвердження розрахунку витрат на лікування, а також, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини як ОСОБА_6 так і його в рівних долях.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь головуючого судді про зміст оскарженого судового рішення, потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_9 , які просили задовольнити вимоги його апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої ї інстанції в межах апеляційних скарг.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи та зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, зазначених у вироку та правильно кваліфіковані його дії за ч.2 ст.286 КК України.

В частині призначеного покарання учасниками процесу вирок не оскаржується.

Як вбачається зі змісту позовної заяви (а.п. 21) ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_7 55000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП та стягнення 5000 грн. з ПрАТ СК «Альфа страхування» в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_6 мотивує тим, що спричиненням шкоди його здоров`ю, він зазнав значних моральних страждань, які полягають у сильних душевних стражданнях переживаннях з приводу ушкодження здоров`я, він зазнав сильного фізичного болю, який доводилось терпіти. Він хвилюється чи зможе працювати після травми, чи зможе забезпечити своє існування. Внаслідок таких дій він став непрацездатним, будучи у молодому віці він тривалий час прикутий до ліжка, позбавлений можливості вести активний спосіб життя, йому необхідно вживати додаткових заходів до організації свого життя, він не може заспокоїтись, не спить ночами, відчуває страх за стан свого здоров`я та сильний фізичний біль, що також додає йому моральних страждань, крім того йому подовжили лікування і його страждання не припиняються.

Відповідач частково відшкодував йому заподіяну шкоду сплатив на ліки.

При вирішенні судом першої інстанції цивільного позову ОСОБА_6 було відмовлено у його задоволенні з урахуванням того, що позивач не звертався до за страховим відшкодуванням до страховика, причин не повідомив. Судом декілька разів відкладався судовий розгляд для врегулювання сторонами питання зі страховою компанією, представнику потерпілого про це було відомо, однак потерпілий ні особисто ні через представника чи через відповідача ОСОБА_7 не звернувся за нарахуванням страхової виплати до страховика.

За таких обставин, судом першої при вирішенні цивільного позову було зазначено про те, що з урахуванням зазначеного суд позбавлений можливості визначити розмір моральної шкоди з урахуванням положень ст.ст. 23, 1194 ЦК України, а тому вважає, що вимоги потерпілого до суду в цій частині є передчасними.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. 37.1.3 ст. 37 вищевказаного Закону, спричинена шкода не відшкодовується страховиком при умові невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону, підставою для відмови страховика у відшкодуванні шкоди є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У п. 23.1 ст. 23 вказаного Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

- шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

- шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

- шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

- моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зазначено, що страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`ю під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю.

На думку колегії суддів, з врахуванням вищезазначених положень закону, розглядаючи заявлений потерпілим ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 та ПрАТ СК «Альфа страхування» щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову потерпілому в задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди з страхової компанії в сумі 5000 грн.

При цьому, доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 про те, що він не звертався до ПрАТ «СК «Альфа страхування» з заявою про страхове відшкодування, оскільки знаходився у гіпсі і у нього не було даних про те чи повідомляв ОСОБА_7 страховика про страховий випадок, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 та ПрАТ СК «Альфа страхування» (а.п.21), в якому ставилося питання про стягнення з ОСОБА_7 у розмірі 55000 грн., а з ПрАТ СК«Альфа страхування» - 5000 грн. моральної шкоди.

В поданих запереченнях та поясненнях до позовної заяви, представник СК «Альфа страхування» (а.п.67-68, 106-108) вказував на те, що ОСОБА_7 застрахував свою відповідальність у вказаній страховій компанії, про що було укладено страховий поліс від 16 вересня 2014 року (а.п. 133) і за зверненням та повідомленням ОСОБА_7 про подію і наданням ним усіх необхідних документів, була заведена страхова справа № 0886.609.15.01.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на час винесення вироку, позивач ОСОБА_6 не звертався до ПрАТ СК «Альфа страхування» з заявою про настання страхового випадку та не надав необхідних документів для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням потерпілим обов`язків передбачених вказаним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо подання заяви про страхове відшкодування та документів на підтвердження шкоди заподіяної здоров`ю, з урахуванням положень п. 37.1.3 ст. 37 цього Закону, як страховик так і суд були позбавлені можливості визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з страхової компанії, у порядку визначеному вказаним Законом.

При винесенні даної ухвали колегією суддів також приймається до уваги, що матеріалами даного кримінального провадження підтверджується наявність у потерпілого ОСОБА_6 представника ОСОБА_9 (а.п.60-61), з яким була укладена угода про надання юридичних послуг, і при неможливості пересуватися, потерпілий не був позбавлений можливості через свого представника подати заяву до СК.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення на користь ОСОБА_6 з ПрАТ «СК «Альфа страхування» моральної шкоди, у зв`язку з передчасністю позовних вимог, обґрунтованим і таким, що не підлягає зміні чи скасуванню.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги наявність листа до ПрАТ СК «Альфа страхування» від 11.12.2015 року (а.п. 154) про вирішення питання щодо відшкодування моральної шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вже після винесення судом першої інстанції вироку, страховою компанією було розглянуто справу та прийнято рішення про проведення страхового відшкодування в частині витрат на лікування та моральної шкоди в розмірі 20 грн. 58 коп. При цьому, колегія суддів також приймає до уваги, що у випадку незгоди з вказаним рішенням, ОСОБА_6 не позбавлений можливості оскаржити його в порядку цивільного судочинства.

Що стосується відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди у зв`язку з передчасністю позовних вимог, то колегія суддів з урахуванням правової позицій Верховного Суду України від 20.01.2016 року (постанова № 6-2808цс15) не може погодитись з судовим рішенням в частині зазначення підстав відмови у задоволенні позову і вважає, що при прийнятті такого рішення судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

Так, у зазначеній правовій позиції Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15 вказано, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як вбачається зі змісту страхового полісу, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язки для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, (ч.1 ст. 1167 ЦК України) незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин, висновок суду щодо передчасності вимог позивача щодо стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди не можна вважати обґрунтованим, оскільки суд повинен був розглянути зазначені позовні вимоги по суті, тому вимоги апеляційної скарги цивільного позивача щодо зміни вироку в частині вирішення цивільного позову підлягають задоволенню.

Поряд з цим, колегією суддів враховується, що відповідно до ч.5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч.1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Зі змісту позовної заяви від 14.07.2015 року (а.п. 8) вбачається, що моральних претензій до ОСОБА_7 . ОСОБА_6 не має, всі збитки відшкодовані.

Зі змісту розписки ОСОБА_10 (а.п. 38) вбачається, що ОСОБА_10 отримав 20000 грн. для передачі ОСОБА_6 .

З пояснень сторін в суді апеляційної інстанції вбачається, що договору про щомісячне здійснення платежів при вирішення питання відшкодування моральної шкоди між ними не укладалось і про це не зазначає позивач у своєму позові чи апеляційній скарзі.

Стаття 1203 ЦК України передбачено, що потерпілий має право на збільшення розміру відшкодування шкоди, якщо його працездатність знизилася порівняно з тією, яка була у нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди.

Про те, як вбачається зі змісту позовної заяви, та змісту апеляційної скарги свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі більшому ніж було відшкодовано одноразово станом на 14.07.2015 року, позивач не вмотивовує безпосередньо зі зниженням працездатності порівняно з тією, яка була у нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди і не надає доказів для підтвердження зазначених обставин.

Тому, враховуючи вищезазначене, є обґрунтовані підстави для висновку про те, що відповідач ОСОБА_7 у порядку передбаченому ч.5 ст. 23, ч.1 ст. 1168 ЦК України здійснив одноразове відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 20000 грн., що підтверджується відповідною розпискою, змістом позовної заяви (а.п.8,38) та не спростовується потерпілим ОСОБА_6 , який підтвердив отримання ним 20000 грн.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги цивільного позивача щодо стягнення з цивільного відповідача на його користь моральної шкоди у зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог, що не позбавляє потерпілого можливості звернутися до суду у порядку цивільного судочинства, щодо стягнення моральної шкоди відповідно до ст. 1203 ЦК України, при наявності для того підстав.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 , суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (ч.5 ст. 128 КПК України, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), що відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 408 КПК України є підставою для зміни вироку суду першої інстанції в частині підстав відмови у задоволенні цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди на користь ОСОБА_6 , з зазначенням підстави для відмови у задоволенні позову - безпідставність вимог (замість передчасності), у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги ОСОБА_6 в іншій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 12, ч.2 ст. 14,ч.5 ст. 23, ст.ст. 511, 636, ч.1 ст. 1167 , ч.1 ст. 1168, ст.1203 ЦК України, керуючись п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, ч.5 ст. 128, ч.2 ст. 376, ст.ст. 404,405,407, 408,418,419 КПК України,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити, в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні цивільного позову до ОСОБА_7 про стягнення 55000 грн. моральної шкоди за безпідставністю позовних вимог.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.