Номер провадження: 11-кп/785/417/16
Номер справи місцевого суду: 503/1671/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

потерпілих: ОСОБА_13 , ОСОБА_14

адвоката: ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_16 та потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на вирок Кодимського районного суду Одеської області від 03.08.2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працездатного, працюючого охоронником Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, з середньою освітою, співмешкає, утриманців не має, раніше не судимого,

- засуджено за ст. 121 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст.122 КК України визнано невинуватим та виправдано;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Сураж Брянської області Російської Федерації, зареєстрованого жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працездатного, непрацюючого, з середньою освітою, співмешкає, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

- засуджено за ч.1 ст.122 КК України до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до статей 75 та 76 КК України ОСОБА_17 звільнений від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на три роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені судом обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 та 4 частини 1 статті 76 КК України.

За частиною другою статті 121 КК України визнано невинуватим та виправдано;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та зареєстрованого жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, працездатного, непрацюючого, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

визнано невинуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та ч.2 ст. 121 КК України та виправдано;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та зареєстрованого жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, працездатного, непрацюючого, з середньою освітою, співмешкає, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

визнано невинуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано;

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця та зареєстрованого

жителя

АДРЕСА_4 , українця,

громадянина України, працездатного,

непрацюючого, інваліда ІІІ групи, з середньою

освітою, одруженого, утриманців не має, раніше

не судимого,

визнано невинуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця та зареєстрованого жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, працездатного, непрацюючого, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

визнано невинуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано;

та б
ВСТАНОВИЛА:
Як зазначено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

08 квітня 2014 року близько 18 години обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи на ставку, розташованому за с.Серби Кодимського району Одеської області, вступили у сварку з потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з питань використання потерпілим ОСОБА_13 вказаних водних об`єктів на праві оренди, яка (сварка) переросла в бійку, в ході якої обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та потерпілі ОСОБА_13 і ОСОБА_14 обопільно нанесли один одному декілька ударів кулаками по голові та тулубу, після чого потерпілий ОСОБА_13 підібраною на березі ставу лопатою наніс декілька ударів по голові та різним частина тіла обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , спричинивши відповідно до ухвали Кодимського районного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року (справа №503/1508/14-к) обвинуваченому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді подряпин волосяної частини голови, обличчя, крововиливів поясничної області, а ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів та подряпин обличчя, забою правого яєчка.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи з помсти за нанесені йому потерпілими тілесні ушкодження та з особистої неприязні, біля лісосмуги, розташованої на горі схилу на відстані біля 150 метрів від ставу, наздогнав потерпілого ОСОБА_13 та з метою спричинення йому тілесних ушкоджень невизначеного ступеня важкості, діючи умисно, став наносити йому численні удари кулаками та ногами по голові і різним частинам тіла, а потім - ногами по лежачому потерпілому на землі, спричинивши йому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №25/37 від 29 квітня 2014 року тяжкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів обличчя, закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, множинних переломів кісток лицьового черепу, перелому передніх і задніх стінок лівої верхнещелепової пазухи, уламкового перелому щелепової кістки, перелому кісток носу зі зміщенням уламків, перелому 9-го, 10-го та 11-го ребер зліва, розриву селезінки, забою підшлункової залози, перфорації нижньо-горизонтального відділу дванадцятипалої кишки.

В цей же час, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на березі ставу, діючи з помсти, викликаної його побиттям потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на ґрунті особистої неприязні до потерпілого ОСОБА_14 , з метою спричинення йому тілесних ушкоджень невизначеного ступеня важкості, діючи умисно, кинув потерпілого на землю, після чого сів зверху на нього та, використовуючи власну перевагу у фізичній силі, наніс потерпілому невстановлену кількість ударів кулаками по обличчю та тілу, спричинивши йому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №20/40 від 29 квітня 2014 року тілесні ушкодження середнього ступеня важкості у вигляді переломів 6-го, 7-го та 8-го ребер справа.

Окрім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_7 звинувачується ще й у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, зокрема у спричиненні потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, а ОСОБА_8 додатково у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, зокрема у спричиненні групою осіб потерпілому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, що мало місце тоді ж.

Відповідно до затвердженого прокурором обвинувального акту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122 та ч.2 ст.121 КК України, зокрема у спричиненні потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, а потерпілому ОСОБА_13 - тяжких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_12 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, зокрема у спричиненні групою осіб потерпілому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень.

Так, відповідно до вказаного обвинувального акту ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що 08 квітня 2014 року близько 18 години вони разом з обвинуваченим ОСОБА_8 , групою осіб, під час сварки з потерпілим ОСОБА_13 , яка виникла щодо використання останнім водоймищ на території Сербівської сільської ради і згодом переросла в бійку, з помсти через побиття того ж вечора потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та спричинення останнім легких тілесних ушкоджень, вчинили побиття потерпілого ОСОБА_14 , зокрема, обвинувачений ОСОБА_9 лопатою вдарив цього потерпілого по спині, після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 почали наносити численні удари руками та ногами по тілу потерпілого ОСОБА_14 , спричинивши йому тілесні ушкодження середнього ступня важкості у вигляді переломів 6, 7 та 8-го ребер справа.

Відповідно до цього ж обвинувального акту ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 звинувачуються у тому, що того ж вечора, після побиття потерпілого ОСОБА_14 , вони в лісосмузі на пагорбі біля ставу «Млаки» наздогнали потерпілого ОСОБА_13 , після чого діючи узгоджено між собою, разом з обвинуваченим ОСОБА_7 почали наносити потерпілому ОСОБА_13 численні удари руками та ногами по голові та тілу, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження.

Така ж правова кваліфікація дій всіх обвинувачених підтримана прокурором в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Втім, пред`явлене в ході досудового розслідування звинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України за фактом спричинення потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості свого підтвердження в суді не знайшло.

Не знайшло в суді свого підтвердження і вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - спричинення потерпілому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень.

Окрім цього, стороною звинувачення у передбаченому законом порядку не доведено вчинення обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 інкримінованих їм злочинів, передбачених ч.1 ст.122 та ч.2 ст.121 КК України, зокрема у спричиненні потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, а потерпілому ОСОБА_13 - тяжких тілесних ушкоджень, а також не доведено вчинення обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - спричинення потерпілому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати, як незаконний та необґрунтований, справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції. В своєму вироку суд вказує, що органом досудового розслідування та прокурором взагалі не встановлені, не розмежовані і не конкретизовані дії кожного з обвинувачених, не визначена поетапність дій кожного з них відповідно до характеру і ступеню нанесених потерпілим тілесних ушкоджень.
При цьому в вироку вказано, що ОСОБА_18 , наносячи з великою силою численні удари руками та ногами гіо голові та всьому тілу потерпілого ОСОБА_13 повністю усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок цього здоров`ю потерпілого буде заподіяно значної шкоди. Водночас, цілеспрямовано наносячи вказані удари, обвинувачений ОСОБА_18 не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно потерпілому. Тобто в даному випадку ОСОБА_18 діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.
У такому випадку ОСОБА_7 має відповідати за шкоду, яка фактично була заподіяна його діями, зокрема за умисне спричинення потерпілому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень.
В вироку суд вказує, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у спричиненні потерпілому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень визнав та по суті пред`явленого звинувачення пояснив, що ввечері 08 квітня 2014 року він разом з ОСОБА_8 на власному автомобілі приїхав відпочити на ставок, який розташований за с.Серби Колимського району та який орендує потерпілий ОСОБА_13 .
Після цього ОСОБА_13 піднявся із землі і обухом сокирки, яку він тримав у руці, вдарив його по голові. Від удару обвинувачений присів на землю і що було далі пам`ятає погано, але згадує, що його били обидва потерпілі ОСОБА_13 та особи з їх компанії. В основному удари наносив ОСОБА_13 , який також наносив удари і лопатою, а після того, як лопата зламалась, продовжив бити держаком.
Що відбувалось з ОСОБА_8 він не бачив.
Після того, як бійка припинилась, він підійшов до ставка змити кров з обличчя та в цей момент побачив як ОСОБА_13 побіг на гору в бік посадки.
Будучи дуже розлюченим через своє побиття, вирішив наздогнати ОСОБА_13 та поквитатись з ним.
Вибігши на гору, за посадкою побачив ОСОБА_13 який стояв і в руках тримав сокирку.
Коли він підбіг до ОСОБА_13 той обухом сокири вдарив його по голові, після чого він почав бити потерпілого кулаками по голові та обличчю, від чого той впав на землю, де він продовжив наносити йому численні удари руками та ногами до моменту, коли потерпілий перестав чинити опір, після чого він залишив потерпілого лежачим на землі, а сам сів поруч, оскільки все його обличчя було в крові і він нічого не бачив.
Однак, судом не дано оцінку того в якому саме психологічному стані знаходився ОСОБА_7 після удару сокирою, чи міг він розуміти свої дії, без проведення судово- психолого-психіатричної експертизи та цілої низки слідчих експериментів самої події спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 не можливо встановити психологічний стан ОСОБА_7 , що не дає можливості правильно кваліфікувати дії ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Кодимського районного суду Одеської області від 03.08.2015, яким ОСОБА_7 , засуджено за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, при цьому судом змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 121 КК України та виправдано за ст. 122 ч. 1 КК України; ОСОБА_8 , засуджено за ст. 122 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням з випробування на підставі ст. ст. 75,76 КК України строком на 3 роки, та виправдано за ст. 122 ч. 1 КК України; ОСОБА_10 , виправдано за ст. 121 ч. 2 та ст. 122 ч. 1 КК України; ОСОБА_9 , виправдано за ст. 121 ч. 2 та ст. 122 ч. 1 КК України; ОСОБА_11 , виправдано за ст. 121 ч. 2 КК України; ОСОБА_19 , виправдано за ст. 121 ч. 2 КК України - скасувати.
Згідно ст. 404, 405 КПК України повторно дослідити неповно досліджені судом першої інстанції обставини та докази, встановлені під час кримінального провадження, а саме: допитати за обставинами кримінального правопорушення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ІІІвеця щодо обставин вчинених стосовно них злочинів допитати потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; по обставинах вчинених злочинів та осіб, які їх вчинили допитати ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ; дослідити протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_13 від 14.08.2014; дослідити протокол огляду місця події від 08.04.2014; дослідити висновки судово-медичних експертиз №25/37 від 29.04.2014, №20/40 от 29.04.2014 та допитати судово-медичного експерта ОСОБА_24 ;
Ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_25 , визнати винуватими у скоєнні злочинів передбачених ч.2 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КК України та призначити їм покарання:
-за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;
Відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворогопокарання більш суворим остаточно призначити до відбування покарання у вигляді 8 років позбавлення волі кожному.
ОСОБА_11 та ОСОБА_26 , визнати винуватим у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.
Вважає, що у вироку судом також зазначено, що органом досудового розслідування та прокурором взагалі не встановлені, не розмежовані і не конкретизовані дії кожного з обвинувачених, не визначена поетапність дій кожного з них відповідно до характеру і ступеню нанесених потерпілим тілесних ушкоджень.
Утім, судом не надано оцінку тій обставині, що дії всіх обвинувачених були охоплені єдиним умислом та спрямовані на досягнення єдиної мети - спричинення тілесних ушкоджень, потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з метою помсти, оскільки, як встановлено в судовому засіданні обвинувачені між собою пов`язані тісною дружбою, та всі мали неприязні відносини з потерпілим ОСОБА_13 з приводу користування водоймищем в с. Серби Кодимського району.
Крім того, спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 здійснено обвинуваченими в умовах неочевидності для інших свідків (єдиним свідком побиття ОСОБА_27 є потерпілий ОСОБА_28 ), групою осіб в кількості 6 чоловік, за короткий проміжок часу були нанесені численні удари. Водночас, в своїх показаннях потерпілий ОСОБА_13 чітко зазначив, і що першим йому наніс удар по голові та в область через порожнини обвинувачений ОСОБА_7 , потому напали всі обвинувачені та наносили численні удари як в голову так і в область черевної порожнини. Після останнього удару в область живота, який спричинив ОСОБА_29 , потерпілий впав та втратив свідомість, що відбувалося в подальшому не пам`ятає.
При постановленні вироку, суд не визнав належним доказом свідчення потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , мотивуючи їх зацікавленість та упередженість у справі та з цих підстав не визнав належним доказом і протокол проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_13 від 14.08.2014, який досліджено в судовому засіданні, як письмовий доказ наданий стороною обвинувачення.
Згідно вимог ст. 240 КГІК України, слідчий експеримент - це слідча дія, яка полягає в тому, що слідчий та/або прокурор у присутності понятих, а в необхідних випадках за участю спеціаліста, підозрюваного, потерпілого, свідка, захисника, представника, з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, проводить відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проводить інші необхідні досліди чи випробування.
Оскільки зазначена слідча (розшукова) дія проведена слідчим з дотриманням вищевказаних вимог КПК України, визнання судом неналежним доказом протоколу слідчого експерименту з зазначених у вироку підстав є необгрунтованим.
З огляду на викладене, з урахуванням встановлених в судовому засіданні фактичних обставин, які вказують на те, що злочин вчинено саме групою осіб (показання потерпілих та свідків, висновок експерта щодо множинності ударів за короткий проміжок часу при спричиненні тілесних ушкоджень) суд безпідставно виключив зазначену кваліфікуючу ознаку з обвинувачення ОСОБА_7 .
ОСОБА_8 суд визнав винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначив покарання у вигляді 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробувальним строком на 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених пунктами 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.
Вважає, що зазначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом призначено без дотримання вимог кримінального закону й врахування ступені тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Так, при призначенні покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд безпідставно дійшов висновку про те, що визнання ОСОБА_8 вини у доведеному обвинуваченні є пом`якшуючою покарання обставиною, оскільки, як в ході розслідування та судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_8 свою вину у вчинених злочинах, не дивлячись на його викриття потерпілими, не визнавав, відмовлявся надавати правдиві свідчення та сприяти швидкому, повному та неупередженому судовому розгляду.
Навпаки, з метою уникнення покарання за тяжкий злочин, вчинений групою осіб, ОСОБА_8 , визнав себе винним лише у спричиненні тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_14 , при цьому у вчиненому злочині щиро не покаявся, не вжив заходів щодо примирення з потерпілим та відшкодування збитків, завданихзлочином. За таких обставин, ОСОБА_8 , судом призначено більш м`ягке покарання ніж передбачено законом про кримінальну відповідальність.
Крім того, при призначені обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, суд безпідставно виключив обтяжуючу обставину у вигляді «тяжких наслідків, завданих злочином». Так, відповідно до ст. 67 КК України, до тяжких наслідків, завданих злочином, судова практика відносить зокрема, заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю людини, а відповідно до висновку судово-медичної експертизи №25/37 від 29.04.2014, ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки, забою підшлункової залози та перфорації нижньо-горизонтального відділу дванадцятипалої кишки, які за ступенем небезпеки в момент спричинення відносяться до категорії тяжких.
В доповненнях заступник прокурора одеської області ОСОБА_30 просить вирок суду
скасувати в зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України і призначити новий розгляд
кримінального провадження у суді першої інстанції мотивуючи на порушення ст..291 ч.2 п.5
і 412 КПК України.
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 просять вирок скасувати, постановити новий вирок, яким визнати обвинувачених винними в скоєнні злочинів відповідно до обвинувального акту спрямованого прокурором до суду. На думку суду першої інстанції суд не надавав переваги показанням свідків захисту над показаннями свідків обвинувачення, а лише за відсутності інших належних та допустимих об`єктивних доказів (неповідомлення свідками захисту точних обставин побиття потерпілих) приймає до уваги показання свідків захисту, які ніким не спростовані, є послідовними та логічними, узгоджуються між собою та не суперечать один одному, матеріалам кримінального провадження, а також наданим показанням свідків обвинувачення, як вони доповнюють.
Покази потерпілих в частині їх побиття ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_31 , ОСОБА_29 суд визнав неналежними доказами та такими, що спростовуються іншими отриманими судом об`єктивними доказами, а тому до уваги в цій частіші їх не брав.З цих же підстав не визнано судом належним доказом і протокол проведення слідчого експерименту з участю потерпілого, оскільки на думку суду за змістом статті 240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки показань особи і за своєю правовою природою є різновидом допиту, поєднаного з демонстрацією особою своїх показань на місці. Суд не виконав вимоги КПК України щодо аналізу доказів їх достовірності, належності, допустимості та достатності у зв`язку Із чим прийшов до висновків які не відповідають фактичним обставинам справи, щоє підставою для скасування вироку. Зважаючи на наведені вище численні процесуальні порушення допущені судом першої інстанції під час дослідження доказів, аналізу їх достовірності, належності, допустимості та достатності є необхідність у повторному дослідженні судом апеляційної інстанції обставин спричинення ОСОБА_13 та ОСОБА_32 тілесних ушкоджень, та допиті самих потерпілих, свідків обвинувачення: ОСОБА_33 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , дослідити протокол слідчого експерименту з потерпілим, висновки судово-медичних експертиз. Відповідно до вимог статті 395 КПК України апеляційна скарга на вироку суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Вирок проголошено 03.08.2015 року тож останнім днем для апеляційного оскарження є 02.09.2015 року.
Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_16 яка підтримала доводи своєї апеляції і просила задовольнити апеляцію потерпілих , а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_34 залишити без задоволення, прокурора ОСОБА_6 який частково підтримав доводи апеляції прокурора і потерпілих і просив вирок суду скасувати і направити справу на новий розгляд, а апеляцію обвинуваченого залишити без задоволення, потерпілих які просили апеляційні скарги прокурора та свою задовольнити повністю, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_34 залишити без задоволення, засудженого ОСОБА_35 і адвоката ОСОБА_36 які просили про задоволення своєї апеляції, а апеляційні скарги прокурора та потерпілих залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку що всі апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленними, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статі закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт по даній справі складений слідчим та затверджений прокурором щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 свідчить про повідомлення останнім про підозру, і не містить формулювання обвинувачення за ч.1 ст. 122, ч.2 ст.121 КК України. Фактично в обвинувальному акті відсутні відомості про висування слідством обвинувачення відносно осіб які притягаються до кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ст..337 ч.1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунотогообвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Приймаючи до свого розгляду дану кримінальну справу суд першої інстанції дані вимоги діючого законодавства не перевірив, став розглядати справу по суті грубо порушуючи право обвинувачених на захист, та прийняв рішення яке не відповідає вмогам діючого законодавства. Всі процесуальні дії фактично були проведені з порушенням вимог законодавства і не можуть бути прийняти до оцінки апеляційною інстанцією.

За вимогами п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь якому разі підлягаї скасуванню, якщо в матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи кримінальне провадження не містить звукозапису підготовчого судового засідання, яке згідно ухвали суду відбулося 19.09.2014 року.

Згідно ст..412 ч.1 КПК України істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону України є такі порушення вимог КПК України які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Обговорюючи доводи прокурора стосовно приведених в апеляції порушень діючого законодавства, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції приймаючи дану справу до свого розгляду не виконував вимоги діючого законодавства не перевірив справу. Прийняв її до розгляду і прийняв рішення яке не відповідає вимогам закону.

При таких обставинах вирок суду підлягає скасуванню з направленням справи в суд першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду.

При новому розгляді справи суд повинен перевірити відповідність обвинувального акту ст..291 КПК України і прийняти рішення яке б відповідало положенням даної статті.

Інші доводи апеляцій обвинуваченого, потерпілих і прокурора підлягають розгляду після належного формулювання обвинувачення

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_16 з доповненнями заступника прокурора Одеської області ОСОБА_30 та потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_37 - задовольнити частково.

Вирок в Кодимського районного суду Одеської області від 03.08.2015 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачених за ст.ст. 121 ч.2, 122 ч.1 КК України скасувати і справу направити на новий розгляд в той же суд та іншому складі

Ухвала може бути оскарженою в касаційному порядку у строк 3 місяці.

Судді: ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2 .

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2