АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1441/16 Справа № 203/1993/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001127, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 квітня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року, ухвалений щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , правильність кваліфікації їх дій, не оспорюючи фактичні обставини провадження, просить вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор зазначає, що суд, признаючи покарання ОСОБА_7 не врахував, що він вчинив інший злочин 08 квітня 2016 року, будучи обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні. Разом з тим, у цьому провадженні щодо ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та він вчинив новий злочин, порушуючи покладені на нього процесуальні обов`язки. При цьому, суд, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, не звернув уваги на те, що обвинувачений веде антисоціальний спосіб життя, не має постійного законного джерела доходу та ігнорує свої процесуальні обов`язки, покладені на нього у іншому кримінальному провадженні.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки зі звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, відповідно до п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України; ОСОБА_8 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки зі звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, відповідно до п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цим вироком вирішено питання про речові докази.
Вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ніким з учасників провадження не оскаржується.
За вироком суду, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 близько 00 годин 30 хвилин 08 квітня 2016 року, знаходячись біля будівлі магазину «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ульянова, 10, побачили потерпілого ОСОБА_11 , у якого в руках знаходився мобільний телефон марки "Nokia", який визначили як об`єкт свого злочинного посягання. ОСОБА_8 , цього ж дня, близько 00 години 30 хвилин, знаходячись біля будівлі цього магазину, керуючись раптово виниклим злочинним умислом на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого вступив у попередню змову з ОСОБА_12 . Після цього, ОСОБА_10 , за попередньою змовою зі ОСОБА_8 з корисливих мотивів, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , наніс один удар невстановленим предметом в область потилиці потерпілому, після чого ОСОБА_8 наніс один удар ногою в область обличчя потерпілого, чим спричинили ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, від яких останній впав на землю, тобто придушили волю потерпілого до опору.
Після чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 почали діставати з карману куртки ОСОБА_11 , належне йому майно: ОСОБА_8 заволодів мобільним телефоном марки "Nokia", вартістю 632,00 грн., грошовими коштами у розмірі 50 грн., зв`язкою ключів, яка матеріальної цінності для потерпілого не становлять, чим спричинили останньому матеріальну шкоду на суму 682,00 грн. Потім, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_8 з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а вирок суду - без змін.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , правильність кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 186 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які визнавались обвинуваченими в суді першої інстанції, на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі прокурора, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Перевіряючи доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.
Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Із вироку вбачається, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких; його особу, визнання ним вини, те, що він характеризується задовільно.
До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття обвинуваченого, відшкодування потерпілому завданої шкоди та наявність на утриманні неповнолітньої дитини.
Окрім того, при призначенні покарання ОСОБА_7 судом враховано його стан здоров`я та положення у родині, а також думка потерпілого, який вважав за необхідне призначити обвинуваченим покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Отже, суд, дотримуючись вимог кримінального закону, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованого злочину із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, будь - яких підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок м`якості немає.
Що стосується доводів прокурора проте, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено інший злочин під час розгляду цього провадження судом першої інстанції, то ці обставини будуть враховані судом при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні у відповідності до вимог кримінального закону.
З огляду на викладене та беручи до уваги те, що всі обставини, які впливають на вид і міру покарання, належним чином враховані судом, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не має, а вирок суду є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим, справедливим та відповідає меті покарання.
Даних які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом 3-х місяців з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4