Справа №480/2242/16-к 19.09.2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2016 року, якою задоволено клопотання начальника СВ Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Селидове Червоноармійського району Донецької області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України по кримінальному провадженню, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000842.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 ,
підозрюваний ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, на строк до 10.20 години 9 листопада 2016 року включно із визначенням ОСОБА_5 застави у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн.
Узагальнені доводи апелянта.
На обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 зазначає, що слідчим суддею не обґрунтовані висновки щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України.
Також судом першої інстанції не проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, як того вимагає норми чинного законодавства України та міжнародного права, зокрема практика Європейського суду рішення від 08 червня 1995 року у справі «Ягчі і Саргін проти Туреччини», від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії», у справі «Смирнова проти Росіїї».
Зазначає, що в матеріали провадження не містять даних про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, а також відомостей, які б підтверджували те, що підозрюваний переховуватиметься від слідства та суду, що спростовує наявність вказаних ризиків.
Вказує на те, що в контексті Рішення Європейського суду з прав людини «Водяник проти України», тяжкість пред`явлених обвинувачень не може бути підставою для тримання особи під вартою.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
На початку квітня 2014 року на території Донецької області України громадянином Російської Федерації ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, озброєне вогнепальною зброєю, вибухівкою, мало тяжке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він на початку березня 2015 року, діючи з прямим умислом, вступив до незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки». Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_5 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконання його цілей і завдань. Для подальшої участі у незаконному збройному формуванні ОСОБА_5 добровільно прибув до м. Донецька, а саме, до штабу розвідувального управління ДНР, де його було призначено на посаду бійця незаконного збройного формування та передано у використання автоматичну вогнепальну зброю, набої до неї, формений одяг та військове спорядження.
Продовжуючи протиправну діяльність, у період з початку березня 2015 року до кінця березня 2015 року ОСОБА_5 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування, систематично виконував накази свого керівництва по забезпеченню харчуванням бійців вказаного збройного формування.
На підставі викладеного, дії ОСОБА_5 та невстановлених під час досудового розслідування осіб носили тривалий характер, а саме з початку березня 2015 року до початку квітня 2015 року та виразились в активній участі в діяльності, не передбаченого законами України збройного формування, що супроводжувались вчиненням збройного опору представникам влади.
За вказаним фактом 10.09.2016 р. начальником СВ Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївські області до ЄРДР внесені відомості за № 0000842 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.
10.09.2016 р. о 10.20 годині ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, в цей же день йому повідомлено про підозру у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.
12.09.2016 р. заступник начальника СВ Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області звернувся до слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області з погодженим із прокурором Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та особу підозрюваного.
Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 має постійне місце мешкання за адресою АДРЕСА_1 , поведінка підозрюваного вказує на те, що він періодично змінює місце свого перебування, без визначеної мети переміщується територією України, відвідуючи в т.ч. непідконтрольовані органам державної влади Україні окремі регіони Донецької області, офіційно не працевлаштований, що зумовлює відсутність законних доходів у нього, відсутність соціальних зв`язків, які б створювали запобіжники щодо його протиправної поведінки, застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на даному етапі досудового розслідування буде недостатнім та не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, запобігти ризикам на час проведення досудового розслідування.
Заслухавши доповідь судді, підозрюваного та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали, надані судом та матеріали досудового слідства, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вказані вимоги закону слідчим суддею дотримані, оцінені в сукупності всі обставини, які, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.
Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, зокрема, дані рапорту інспектора Миколаївського ВП Очаківського відділу ГУНП в Миколаївські області про затримання ОСОБА_5 , який нібито проходив службу в військах ДНР, повідомлення про вчинення злочину (в порядку ст. 60 КПК України) про те, що ОСОБА_5 на добровільній основі вступив до рядів збройного формування дислокованого на тимчасово окупованій території Донецької області та приймав участь у його діяльності, поясненнями самого ОСОБА_5 від 09.09.2016 р. та ОСОБА_9 від 09.09.2016 р., протоколу опитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 свідчать про наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України. В ході кримінального провадження встановлені обставини, які є достатніми для підозри ОСОБА_5 у вчиненні цього злочину на момент його повідомлення.
Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов вірного висновку про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину, існують передбачені ст. 177 КПК України ризики перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може переховуватись від слідства та суду, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення.
Крім того, п. 5 ст. 176 КПК України передбачає, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України.
Таким чином, відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя правильно встановив, що надані суду докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 вказаного злочину та про наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а також про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому посилання апелянта на не проведення слідчим суддею аналізу всіх ризиків визначених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними.
У рішенні Європейського суду від 08 червня 1995 року у справі «Ягчі і Саргін проти Туреччини» наголошується на тому, що згідно з ч. 2 п. 3 ст. 5 Конвенції особу, обвинуваченого у правопорушенні, має бути звільнено до судового розгляду, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого тримання її під вартою.

В рішенні Європейського суду 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії» йдеться про те, що у всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів.
В рішенні «Смирнова проти Росіїї», зазначено, що конвенційне прецедентне право виробило чотири основні причини для відмови у звільненні: ризик неявки обвинуваченого на розгляд справи; ризик перешкоджання здійсненню правосуддя з боку обвинуваченого або вчинення ним нових правопорушень або порушення правопорядку. Небезпека втечі не може підтверджуватися тільки вагою можливого вироку; вона повинна оцінюватися на підставі різних факторів, які або підтверджують ризик втечі або роблять його настільки незначним, що досудове утримання під вартою стає невиправданим. У цьому контексті слід приділяти увагу характеру зацікавленої особи, його моральним принципам, майну, зв`язків з державою, в якому він піддається переслідуванню і його міжнародним контактам.

Посилання захисника на зазначені рішення є недоречними, оскільки слідчий суддя крім тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 врахував обставини, які характеризують моральні принципи підозрюваного і альтернативні заходи забезпечення кримінального провадження не забезпечать його належної процесуальної поведінки.
Отже оскільки рішення слідчого судді повністю відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для його скасування та вирішення питання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2016 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
_____________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3