Справа № 1-382/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2012 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

при секретарі Манюк Л.В.,

з участю прокурора Ратушняка О.О.,

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого провідником пасажирських вагонів ВД № 2 ст. Жмеринка, не одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 08.03.2011 року приблизно о 14.00 год., керуючи автомобілем «ТОYОТА АVЕNSІS», транзитний номер ТЗНЕ 8832, перевозячи пасажира ОСОБА_3, рухаючись по відрізку дороги сполученням «Вінниця - Могилів-Подільський»в напрямку м. Жмеринка, Вінницької області, в районі перехрестя з автодорогою, що веде в напрямку с. Медвеже Вушко, Вінницького району, Вінницької області, не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, внаслідок чого не справився з керуванням, змінив напрямок руху та виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем «SКОDА ОСТАVІА ТОUR 1.9 ТDI», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався в зустрічному напрямку та перевозив пасажирку ОСОБА_5, яка сиділа на передньому пасажирському сидінні.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «SКОDА ОСТАVІА ТОUR 1.9 ТDI»ОСОБА_4, відповідно до висновку експерта №117 від 04.05.2011 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого заднього вивиху правого стегна з переломом заднього краю вертлюгової западини, забійних ран колінних суглобів - наслідок дії тупих твердих предметів, можливо і 08.03.2011 року в умовах дорожньо-транспортної пригоди, які не викликали загрозливих для життя явищ, а викликали тривалий розлад здоров'я понад 21 добу, чому відносяться до середнього ступеня тяжкості; крім цього, в пасажира автомобіля «ТОYОТА АVЕNSIS»ОСОБА_3, який сидів на передньому пасажирському сидінні, відповідно до висновку експерта №78к від 22.07. - 12.08.2011 року мала місце сполучна травма тіла, закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку; закрита тупа травма грудної клітки - переломи 4-11 ребер справа, множинні розриви правої легені, гемопневмоторакс справа, розрив правого купола діафрагми; закрита тупа травма живота - розрив та розміжчення правої долі печінки, внутрішньочеревна кровотеча; заочеревна гематома; закритий перелом сідничних кісток тазу. Сполучна травма тіла у ОСОБА_3 спричинена від дії тупих твердих предметів, можливо, 08.03.2011 року в момент шляхово-транспортної пригоди. Смерть ОСОБА_3 настала від закритої травми живота з розривом печінки, яка ускладнилась печінково-нирковою недостатністю. Сполучна травма тіла у ОСОБА_6 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть в причинному звязку зі смертю.

Такими діями водій автомобіля «ТОYОТА АVЕNSІS»ОСОБА_2 порушив вимоги п. 1.5 ПДР України, згідно з яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.10.1 ПДР України, згідно з яким перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.12.1 ПДР України, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; та п.31.4.5 (г) ПДР України, згідно з яким забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: Колеса і шини: г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів. Порушення водієм ОСОБА_2 п.п. 12.1, 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному звязку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не визнав пояснивши, що в середині грудня 2010 року його кум ОСОБА_7 придбав автомобіль «ТОYОТА АVЕNSІS», але договір купівлі-продажу не укладався, натомість було виписано генеральне доручення на ОСОБА_7 та на нього, ОСОБА_2, щоб ніхто не знав, що справжнім власником автомобіля є ОСОБА_7, кошти на придбання автомобіля продавцеві платив ОСОБА_7, а він лише бачив автомобіль коли йшла мова про його придбання, на той час він бачив, що в автомобіля була пошкоджена задня права частина. Коли машину відремонтували, ОСОБА_7 попросив його забрати автомобіль та пригнати його до м. Жмеринка. Автомобіль був на транзитних номерах та на облік не ставився, питанням страхування цивільної відповідальності він не цікавився, оскільки автомобіль йому не належить. 08.03.2011 року він домовився з товаришем ОСОБА_3 приїхати в м. Вінницю на автомобілі ОСОБА_3, а вже назад до м. Жмеринка близько 14.00 год. вони поверталися автомобілем «ТОYОТА АVЕNSІS». Автомобілем керував він, а ОСОБА_3 сидів на передньому пасажирському сидінні. Погодні умови, видимість на шляху були нормальні, їхав по своїй смузі руху в середній частині зі швидкістю не більше 85 км/год, перед ним їхали ще інші автомобілі та автобус, тому він не міг рухатися швидше, але раптово відчув, що задню частину його автомобіля понесло вправо, внаслідок чого автомобіль понесло на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення його автомобіля з автомобілем «Шкода», яким керував ОСОБА_4 ОСОБА_8 знав, що автомобіль до цього вже був в ДТП та ремонтувався, але його запевнили, що він в технічно справному стані, виявити якісь недоліки до початку керування ним він не міг. На початок руху автомобілем не бачив, що на одній осі встановлені шини різного малюнку, лише звернув увагу, що різні диски. Вважає, що причиною даної ДТП стала несправність автомобіля, яка полягала в тому, що під час руху вирвало задню праву шарову опору внаслідок попадання на нерівність на дорозі, тому він не змінював напрямку руху, а автомобіль винесло на зустрічну смугу руху проти його волі. З приводу заявлених цивільних позовів пояснив, що лише частково визнає заявлений цивільний позов ОСОБА_4, а саме в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., матеріальну шкоду, завдану смертю ОСОБА_3, визнає на суму 37 000 грн., та моральну шкоду - в розмірі 10 000 грн. на користь кожного потерпілого, крім брата загиблого, проти задоволення позову якого заперечує повністю. На даний час перерахував на відшкодування матеріальної шкоди, завданої смертю ОСОБА_3, 27 000 грн., більше сплатити не мав змоги в звязку зі своїм матеріальним становищем, яке не дозволяє на даний час відшкодувати завдану шкоду в більшому розмірі.

Водночас позиція підсудного про його невинуватість у вчиненні злочину спростовується здобутими як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду справи, доказами.

Зокрема, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що його старший син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживав з своєю дружиною Вікою та малолітнім сином ОСОБА_10, окремо від них. 08.03.2011 року від дружини він дізнався, що син ОСОБА_11 попав в дорожньо-транспортну пригоду і на той час перебував в лікарні в м. Вінниці, син знаходився в реанімаційному відділенні, після операції син знаходився в свідомості, тому про обставини ДТП йому відомо зі слів сина. З того часу його родина, а саме він, його дружина, молодший син ОСОБА_12 та дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_8, по черзі доглядали ОСОБА_8 за час його перебування в лікарні в м. Вінниці, а потім і в м. Києві. ОСОБА_8 він дізнався, що 08.03.2011 року ранком його попросив знайомий ОСОБА_2, щоб завезти його в м. Вінницю на станцію технічного обслуговування, з метою забрати звідти його автомобіль «Тойота». ОСОБА_11 погодився на його пропозицію, автомобіль ОСОБА_8 залишили в м. Вінниця, а автомобілем «Тойота»поїхали в м. Жмеринку, ОСОБА_11 сидів на передньому пасажирському сидінні а ОСОБА_2 керував автомобілем. Ще при виїзді з м. Вінниці ОСОБА_2 комусь телефонував та сказав, що через 10 хвилин вже буде в м. Жмеринка, та після того рухався з великою швидкістю, а саме біля 150-160 км/год., на що син звернув увагу та попросив ОСОБА_2 не гнати та зменшити швидкість, але він його не послухав та через таку велику швидкість руху не впорався з керуванням, крутнув рулем і виїхав на зустрічну смугу руху. Потім відбувся удар і він втратив свідомість. Сам ОСОБА_9 також потім був на місці аварії та може сказати, що там на смузі руху немає жодної ями чи пошкодження, ями є лише на обочині. На його думку причиною даної пригоди стала велика швидкість автомобіля «Тойота»під керуванням ОСОБА_2, тому він не справився з керуванням. Його син ОСОБА_11 знаходився 35 днів в лікарні в м. Вінниці, після чого вони його перевезли для подальшого лікування в м. Київ, де він лікувався до 03.05.2011 року, коли помер. З того часу як син ОСОБА_11 потрапив у лікарню його сім'я доклала всі зусилля, щоб його вилікувати та поставити на ноги, та син помер. Ще після аварії всі лікарі відмовлялись лікувати сина, так як казали, що його травми не сумісні з життям. За весь цей час підсудний жодного разу не вибачився перед ними, не підходив до них, та й син за життя навіть не хотів його бачити, а підсудний лише робить все можливе, щоб уникнути покарання. Вважає, що підсудного слід покарати найсуворіше з позбавленням волі. Заявлений цивільний позов підтримує, а саме згідно останньої заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 221 222 т. 2), підсудним же за весь час дійсно було відшкодовано лише 27 000 грн.

Потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що її старший син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживав з своєю дружиною Вікою та малолітнім сином ОСОБА_10, окремо від них з чоловіком. 08.03.2011 року біля 14.30 год. їм додому подзвонили знайомі ОСОБА_3 і повідомили, що він попав в аварію по дорозі додому з м. Вінниці. Тоді вона з сином ОСОБА_12 та невісткою ОСОБА_5 на автомобілі поїхали в напрямку м. Вінниці. Коли вони проїхали перехрестя на повороті до с. Медвеже Вушко та наближались до другого перехрестя побачили розірваний на дві половини автомобіль «Тойота»та пошкоджений автомобіль «Шкода», на тому місці були працівники міліції. Вони звідти поїхали в лікарню в м. Вінницю. В лікарні вони дізнались, що ОСОБА_3 з важкими травмами знаходиться в реанімації, з того часу їхня родина, а саме вона, її чоловік, молодший син ОСОБА_12 та дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_8, по черзі сиділи в лікарні біля ОСОБА_8 в м. Вінниці, а потім і в м. Києві. Про обставини даної пригоди вона дізналась від самого ОСОБА_8, коли сиділа біля нього в лікарні. ОСОБА_8 сина вона дізналась, що 08.03.2011 року ранком ОСОБА_8 попросив знайомий ОСОБА_2, щоб завезти його в м. Вінницю на станцію технічного обслуговування, з метою забрати звідти його автомобіль «Тойота». ОСОБА_11 погодився на його пропозицію та заодно і вирішив свого автомобіля «БМВ»там залишити, щоб в салоні йому поміняли обшивку. З м. Вінниці в м. Жмеринку вони повертались вже на автомобілі «Тойота»ОСОБА_2. Коли вони виїхали з м. Вінниці після 13.00 години та рухались в напрямку м.Жмеринка, то ОСОБА_8 сидів на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_2 керував автомобілем. При виїзді з м. Вінниці ОСОБА_2 комусь телефонував та сказав, що через 10 хвилин буде в м. Жмеринка. Після того ОСОБА_2 рухався з великою швидкістю, а саме біля 150 км/год., на що син звернув увагу та попросив ОСОБА_2 не гнати та зменшити швидкість, але ОСОБА_2 не звертав на це уваги, так як поспішав. За життя син говорив, що причиною ДТП стала велика швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_2 З того часу як її син ОСОБА_11 потрапив у лікарню їхня сім'я доклала всі можливі і не можливі зусилля, щоб його вилікувати, та син помер. Натомість підсудний до даного судового засідання за її участі навіть не вибачався, не був на похованні сина та взагалі не цікавився чим живе родина загиблого сина, тому вважає, що його слід покарати суворо. Підтримує заявлений цивільний позов, а саме просить стягнути на її користь з підсудного 100 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, всі матеріальні витрати ніс її чоловік, батько ОСОБА_11, тому матеріальну шкоду вони просять стягнути на його користь.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 пояснив, що його старший брат ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживав з своєю дружиною Вікою та малолітнім сином ОСОБА_10, окремо від нього. 08.03.2011 року від знайомих, які зателефонували по телефону, йому стало відомо, що брат попав в аварію по дорозі додому з м. Вінниці. З того часу їхня родина, а саме він, його мама, батько та дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_8, по черзі доглядали за братом, всіма способами намагалися його вилікувати, але брат помер. Про обставини даної дорожньо-транспортної пригоди він дізнався від самого ОСОБА_8, коли сидів біля нього в лікарні, а саме що повертаючись з м. Вінниці в м. Жмеринку на автомобілі «Тойота», яким керував ОСОБА_2, останній їхав дуже швидко, а саме 140 150 км/год, хоча брат просив його їхати повільніше, та сам ОСОБА_8 сказав, що ДТП відбулося через таку високу швидкість авто, під час руху яким воно могло попасти на обочину, тому у всьому винуватив ОСОБА_2 та навіть не хотів його бачити. Заявлений цивільний позов повністю підтримує, а саме на суму 100 000 грн. завданої моральної шкоди.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_15, яка є також законним представником малолітнього потерпілого ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_6, пояснила, що проживала разом з чоловіком ОСОБА_3 та їхнім сином ОСОБА_10. 08.03.2011 року їх чоловіка попросив знайомий зїздити в м.Вінницю його автомобілем та забрати іншого автомобіля і ним приїхати додому. Десь біля 14.00 години чоловік зателефонував та сказав, що свого автомобіля він залишив на СТО та з своїм знайомим він вже виїхав з м. Вінниці та скоро буде вдома, але після 14 години брату ОСОБА_3 - ОСОБА_14 хтось з знайомих подзвонив на мобільний телефон та повідомив, що ОСОБА_3 попав в дорожньо-транспортну пригоду по дорозі додому з м. Вінниці. З того часу всі вони намагались вилікувати ОСОБА_3, весь час їздили до нього в лікарню в м. Вінницю, потім в м. Київ, але всі лікарі казали, що в нього дуже важкі травми. Після операцій чоловік приходив до свідомості та про про обставини ДТП вона знає від свого померлого чоловіка, а саме що ОСОБА_2 керував автомобілем дуже швидко, десь 150 км/год, на його зауваження зменшити швидкість не реагував, тому й сталася дана ДТП. За весь цей час підсудний не підходив до них та не вибачався, хоча саме його чоловік винив в тому, що сталося. Їхній син ОСОБА_10 після смерті батька став дуже нервовим та роздратованим, весь час згадує батька, переживає. Тому вона повністю підтримує заявлені цивільні позови, як на відшкодування шкоди, завданої їй, так і на відшкодування шкоди, завданої їхньому з померлим чоловіком малолітньому сину.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що в його власності є автомобіль «SКОDА ОСТАVІА ТОUR 1.9 ТDI». 08.03.2011 року біля 13.00 години він своїм автомобілем виїхав з дому в напрямку м. Вінниці, щоб відвезти свою дочку на навчання в педагогічний університет. ОСОБА_8 керував автомобілем, а його дочка ОСОБА_5 сиділа на передньому пасажирському сидінні. Тоді була суха погода, опадів не було, дорожнє покриття було в сухому та чистому стані. їхав він з швидкістю біля 90 км/год. Коли він проїхав перехрестя, біля повороту десь за 1 км. від себе він побачив, що по зустрічній смузі їхав автомобіль «Тойота»з червоними (транзитними) номерами, а перед «Тойотою»на відстані десь 300 м. їхала ще одна машина, інших перешкод на дорозі не було. Коли відстань між ними скоротилась та була десь 15-20 м., то той автомобіль зі своєї смуги руху вискочив прямо на нього, він став тормозити, автомобіль розвернуло та уникнути зіткнення не вдалося. На його думку «Тойота»рухалася дуже швидко, щонайменше 130, а то й 160 км/год. та він встиг тільки побачити, що «Тойота»рухається так, ніби збирається виїжджати на нього. З часу ДТП підсудний жодного разу не вибачався та навіть не намагався відшкодувати хоч частину завданої шкоди, лише сказав, що в нього немає грошей. Сам же він продовжує лікуватись від отриманих травм, тому повністю підтримує заявлений ним цивільний позов (а.с. 75 76 т. 2).

Покази потерпілих, дані ними на досудовому слідстві по обставинах ДТП відповідають показам, даним в судовому засіданні, з яких спростовано позицію підсудного про невелику швидкість руху автомобіля «Тойота»на час зіткнення, та вказано на те, що автомобіль «Тойота»під час руху раптово виїхав саме на зустрічну смугу руху.

Крім цього, вина підсудного підтверджується також показами допитаних у судовому засіданні свідків, які пояснили, що повністю підтримують покази, дані на досудовому слідстві, та зокрема пояснивши:

свідок ОСОБА_17 показала, що 08.03.2011 року вона разом з своїми двома малолітніми дітьми на своєму автомобілі «Мітсубісі Паджеро»їхали з м. Жмеринки в напрямку м. Вінниці. Вона керувала автомобілем, а її діти сиділи на задньому пасажирському сидінні. Тоді була суха погода, опадів не було, видимість дороги була нормальна, дорожнє покриття було в сухому та чистому стані, ям на дорожньому покритті не було. Попереду неї рухався автомобіль «Шкода»сірого кольору, за яким вона тримала дистанцію 15 20 м. рухаючись зі швидкістю біля 90 100 км/год. Рухаючись таким чином десь за 1 1, 5 км. від себе вона побачила, що по зустрічній смузі руху їхав легковий автомобіль іноземного виробництва чорного кольору, на швидкості набагато більшій як рухався її автомобіль, думає десь 130 140 км/год. Далі коли відстань між ними скоротилась, то вона побачила, що зустрічний автомобіль «Тойота»виїжджає прямо на їхню смугу руху, внаслідок чого відбувається зіткнення з автомобілем «Шкода», що їхав попереду неї. Сам момент небезпеки до зіткнення тривав близько 3 сек. та вона відразу стала реагувати, щоб самій уникнути зіткнення. Всі покази, які давала на досудовому слідстві повністю підтримує;

свідок ОСОБА_5 показала, що 08.03.2011 року вона разом з своїм батьком ОСОБА_4 їхали автомобілем «Шкода- Октавія»в м. Вінниця. Батько відвозив її на навчання. Батько керував автомобілем, а вона сиділа на передньому пасажирському сидінні. Тоді була суха погода, видимість дороги була нормальна, пошкоджень на її смузі руху вона не бачила. Під час руху вона раптово почула як батько крикнув «що він робить», а перед собою побачила автомобіль, з яким відразу відбулося зіткнення. Всі пояснення, дані на досудовому слідстві підтримує, а вказані в тих поясненнях відстані зазначалися нею приблизно, так як вона не математик та не може точно їх визначити;

свідок ОСОБА_18 показав, що підтримує покази, які давав на досудовому слідстві, 08.03.2011 року біля 14.00 години він на своєму автомобілі їхав в м.Вінницю, рухався з середньою швидкістю біля 80 км/год. перед ним їхали два автомобілі, а саме «Шкода», а за нею джип, і він так за ними рухався далі. Потім десь на відстані 800 м. від нього він побачив, що зустрічний автомобіль «Тойота»з транзитними номерами різко виїхав передом на зустрічну смугу руху, перед автомобілем «Шкода», тоді він побачив клуб пилу, відбулось зіткнення, внаслідок чого автомобіля «Тойота»розірвало на дві частини, передня частина рухалась в його сторону і летіла прямо на нього, він прийняв міри до екстреного гальмування та йому вдалося уникнути пошкоджень. Перед зіткненням по смузі руху автомобіля «Тойота»їхав ще один автомобіль, але який саме він сказати не може.

свідок ОСОБА_19, показав, що 08.03.2011 року він їхав на власному автомобілі «Мерседес»з м.Вінниці. До повороту він їхав з швидкістю біля 100 км/год, а перед ним по його ж смузі руху їхав автомобіль «Тойота», який рухався ще швидше. Коли він проїхав поворот то набрав швидкість і їхав вже приблизно 130 км/год, а «Тойота»попереду нього їхала ще швидше, це він стверджує впевнено, оскільки має стаж водіння 25 років та рухаючись зі швидкістю 130 км/год не міг наздогнати «Тойоту». На відстані десь 500 м. від «Тойоти»він побачив, що вона поїхала вліво на зустрічну смугу руху і відбулося зіткнення. Дорога була суха та вважає, що причиною ДТП стала велика швидкість автомобіля «Тойота».

Вищезазначені свідки були очевидцями ДТП, їх покази щодо великої швидкості автомобіля «Тойота»перед зіткненням, а саме 130 140 км/год., та інших перешкод в русі йому не було, відповідають показам, даним ними на досудовому слідстві, а свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_17 також вказують, що водій автомобіля «Тойота», тобто підсудний, на місці ДТП пояснював, що його автомобіль понесло на зустрічну смугу руху, а саме вліво (а.с. 49, 51, 111, 235 т. 1).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що автомобіль «ТОYОТА»був оформлений по дорученню на них обох із ОСОБА_2, але фактично він був куплений саме ним, так як ОСОБА_2 не мав таких коштів. Автомобіль був придбаний в кінці грудня 2010 року з метою подальшого перепродажу та в якому технічному стані він знаходився на момент ДТП йому не відомо, так як ним займався ОСОБА_2, сам же ОСОБА_7 ним не керував взагалі, страхуванням авто також не займався та його не страхував, на облік автомобіль не було поставлено, тому він був з транзитними номерами, дію яких треба було продовжити. Про дорожньо-транспортну подію йому стало відомо зразу ж того дня від ОСОБА_2, він тоді ж приїхав на місце події. Що стало причиною тієї події він не знає, ОСОБА_2 є йому кумом, покази дані на досудовому слідстві підтримує. На досудовому слідстві даний свідок в тому числі показав, що автомобіль зберігався за місцем проживання саме ОСОБА_2, а про обставини ДТП йому лише відомо, що автомобіль «Тойота»виїхав на зустрічну смугу та зіткнувся з автомобілем «Шкода».

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_2 працював в його бригаді та 08.03.2011 року вони домовились відсвяткувати разом «8-Березня»та коли всі зібралися чекали на ОСОБА_2, але через деякий час дізналися, що сталося ДТП. Про обставини ДТП йому нічого не відомо.

За клопотанням підсудного в судовому засіданні в якості свідка було також допитано ОСОБА_21, який повідомив, що знає підсудного вже 5 років та займається технічним обслуговуванням і ремонтом автомобілів, він купив даний автомобіль «Тойота»через свого брата, а потім по дорученню продав ОСОБА_2, який купував його з товаришем ОСОБА_6, гроші платив саме ОСОБА_6. Даний автомобіль він продавав коли він був на ходу, тобто їздив, а тому нічого не може сказати про його ходову частину, так як не було підстав її перевіряти та не було такої технічної можливості, він лише робив зварювально-рихтувальні роботи та бачив, що задні колеса були з різними дисками, але різниці не порівнював. Про обставини ДТП йому особисто нічого не відомо, так як ОСОБА_2 мало що пояснював.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показав, що є рідним братом підсудного та 08.03.2011 року він був на місці ДТП вже після зіткнення, так як йому подзвонив брат ОСОБА_2, коли він приїхав, то брат вже був в автомобілі швидкої допомоги та повідомив, що його автомобіль під час руху винесло на зустрічну смугу руху, де і сталось зіткнення з зустрічним автомобілем. На його запитання з якою швидкістю він рухався, ОСОБА_2 відповів, що з швидкістю 60 км/год. На дорозі він бачив чорний слід від колеса, яке вирвало та вважає, що це був слід від заднього правого колеса. Після того він приймав участь при проведенні експертами-автотехніками огляду автомобіля «Тойота», який знаходився на штрафмайданчику Вінницького РВ УМВС. ОСОБА_8 відкручував колеса в автомобілі та в експертів запитав коли була пошкоджена шарова опора заднього правого колеса, до зіткнення, чи після, вони йому повідомили, що до зіткнення, прізвищ цих експертів він не знає. Після чого він поставив колеса на місце. Вважає, що під час руху вирвало задню праву шарову опору, що призвело до виносу автомобіля на зустрічну смугу руху. Перед місцем зіткнення він бачив вибоїну на смузі руху автомобіля «Тойота»та думає, що він потрапив до неї перед зіткненням, що й стало причиною пошкодження задньої правої шарової опори, внаслідок чого автомобіль занесло на зустрічну смугу руху. На досудовому слідстві він також зазначив, що причиною таких великих пошкоджень автомобіля вважає значне перевищення швидкості руху саме автомобілем «Шкода», а не автомобілем, яким керував його брат (а.с. 288).

Водночас дані свідки не були очевидцями ДТП та про її обставини знають лише зі слів підсудного, та свідчення ОСОБА_22 щодо обставин ДТП та стану дорожнього покриття спростовані як показами свідків, які були очевидцями ДТП та не є ні родичами, ні знайомими як підсудному, так і потерпілим, а також спростовані в судовому засіданні показами допитаних експертів, що проводили експертизи по даній справі, та свідка ОСОБА_23

Так, свідок ОСОБА_23 показав, що працює майстром «Вінницької ДЕД»біля 8 років. ОСОБА_8 обслуговує ділянку автомобільної дороги, де сталася аварія, та сам регулярно їздить по даній дорозі, фактично кожного дня, і може стверджувати про її стан на час ДТП, а саме, що дана ділянка регулярно обстежується на пошкодження, які зразу ж ліквідовуються, а тому на проїжджій частині станом на 08.03.2011 року не було ніяких пошкоджень, що підтверджують також оглянуті ним фото (а.с. 22, 210 218), ями є лише на обочині, але вона не відноситься до проїжджої частини дороги.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_24 показав, що ним було проведено судову автотехнічну експертизу №52а від 21.03.2011 року, в ході якої досліджувалась гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля «Тойота-Авенсіс», автомобіль досліджувався на штрафмайданчику Вінницького РВ УМВС та було встановлено, що на задній вісі автомобіля були встановлені шини з різним малюнком протектора та різні за розмірами, а такі технічні характеристики при великій швидкості руху автомобіля або різкому гальмуванні вказують на те, що автомобіль могло занести, а при пошкодженні заднього правого кульового зєднання, на що вказує підсудний, автомобіль занесло б вправо, а не на зустрічну смугу руху. під час експертизи ним було встановлено, що дане шарове зєднання дійсно було пошкоджене, але пошкоджене воно саме внаслідок ДТП, тобто від зіткнення, а не до нього, дана шарова опора знаходилась саме в зоні руйнування, що відображено в дослідницькій частині експертизи. Якби дана шарова опора була пошкоджена до зіткнення, то це було б помітно, а саме був би відповідний характерний слід. Такі ж покази були дані ним на досудовому слідстві, а саме, що важелі задньої підвіски, амортизатор задньої правої підвіски деформовані, вказані деформації носять аварійний характер та могли лише виникнути внаслідок прикладання деформуючого зусилля, яке перевищує межу міцності (пластичності) матеріалу, та не могло відбутись під час експлуатації транспортного засобу, а лише в процесі зіткнення транспортних засобів. Крім того заднє праве колесо автомобіля перебувало в спущеному стані, воно більше за розміром трьох інших колес та має різний відносно них малюнок протектора. Диск правого заднього колеса має пошкодження у вигляді деформації бортику диску, вказані деформації носять аварійний характер та могло виникнути лише в процесі зіткнення транспортних засобів. Всі перераховані пошкодження знаходяться в правій задній частині автомобіля «Тойота-Авенсіс», тобто в місці контактування з автомобілем «Шкода», тому виникли тільки внаслідок зіткнення транспортних засобів. Задня підвіска автомобіля «Тойота-Авенсіс»складається з поперечної балки, до якої кріпляться всі інші механізми. При пошкодженні правого кульового з'єднання підвіски відбудеться просідання правої частини автомобіля, що призведе до зміщення автомобіля вправо і на дорожньому покритті повинні залишитись сліди контактування ричага задньої підвіски з його поверхнею. Автомобіль з таким пошкодженням не зможе продовжити подальший рух (а.с. 281-282). Під час огляду в судовому засіданні вилученої з автомобіля «Тойота»задньої правої підвіски експерт пояснив, що сідло шарової опори повністю розрушене та на ньому видно зварювальний шов, тобто дану шарову опору ремонтували до аварії, хоча заводом виробником передбачено лише його повну заміну в разі пошкодження. Проте якби задня права шарова опора розірвалась до зіткнення автомобілів, був би характерний слід, якого не було на місці ДТП, та й весь автомобіль кинуло б вправо.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснив, що повністю підтримує складений ним висновок експерта № 66а від 22.03.2011 року. Під час проведення експертизи бралися до уваги сліди переміщення коліс по результатам огляду місця події, що відображені в справі, при цьому він не може сказати чи це були сліди гальмування, чи сліди руху саме автомобіля «Тойота». Під час проведення експертизи до уваги також бралася експертиза технічного стану автомобіля та памятає, що на автомобілі були різні шини, що згідно коментарю до ПДР України може мати наслідком некерованість автомобіля, наприклад зміна напрямку руху чи занос, при цьому значення має швидкість руху автомобіля. Тому вважає, що водій неправильно вибрав швидкість руху автомобіля не врахувавши при цьому наявність різних шин на одній осі. Та якби під час руху автомобіля вирвало задню праву шарову опору, як на те вказує підсудний, то сам автомобіль занесло б вправо, а не на зустрічну смугу руху.

Також в судовому засіданні було допитано слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області Потребчука О.О., який пояснив, що 08.03.2011 року виїжджав на місце даної ДТП та проводив огляд місця події. Підтвердив складання відповідної план-схеми ДТП, вказавши, що відобразив всі виявлені деталі та повністю зафіксував слідову інформацію, дійсно зафіксував один слід юзу, але чи це слід гальмування чи блокування колеса, при цьому лівого чи правого, переднього чи заднього, сказати не можна, з наявної слідової інформації можна сказати, що зіткнення відбулося на смузі руху в напрямку м. Вінниця. Памятає, що також складав протоколи огляду транспортних засобів, на одному з яким було встановлено шини на одній осі з різними малюнками, на що він звернув увагу. При цьому дорога в місці ДТП на той час була суха, без ям чи нерівностей.

Вина підсудного підтверджується також іншими доказами по справі, дослідженими в судовому засіданні, а саме: протоколом огляду місця події від 08.03.2011 року, план-схемою та фототаблицею до нього, а також диском з відеозйомкою огляду місця події 08.03.2011 року, що також був відтворений технічними засобами в судовому засіданні, з яких вбачаються слідова інформація та дорожня обстановка на місці пригоди, зокрема розташування пошкоджених транспортних засобів та стан дорожнього покриття (а.с. 3-24, т. 1; а.с. 3, т. 3);

протоколами огляду автомобіля «ТОYОТА АVЕNSІS», транзитний номер ТЗНЕ 8832 та автомобіля «SКОDА ОСТАVІА ТОUR 1.9 ТDI», реєстраційний номер НОМЕР_1, з яких вбачаються пошкодження транспортних засобів (а.с. 25, 26 т. 1)

протоколом Додаткового огляду місця події від 17.05.2011 року, план-схемою та фототаблицею до нього, з яких вбачається нормальний стан дорожнього покриття та наявність вибоїн на узбіччі, а не на проїжджій частині (а.с. 203-218 т. 1);

висновком судово-медичного експерта №117 від 22.04. - 04.05.2011 року, згідно з яким: у ОСОБА_4 закритий задній вивих правого стегна з переломом заднього краю вертлюгової западини, забійні рани колінних суглобів - наслідок дії тупих твердих предметів, можливо і 08.03.2011 року в умовах дорожньо-транспортної пригоди, не викликали загрозливих для життя явищ, а викликали тривалий розлад здоров'я понад 21 добу, чому відносяться до середнього ступеня тяжкості, (згідно пункту 2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 р.») (а.с. 181-182, т. 1);

висновком судово-медичного експерта №78к від 22.07.-12.08.2011 року, згідно з яким: у гр-нина ОСОБА_3 мала місце сполучна травма тіла. Закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку; закрита тупа травма грудної клітки - переломи 4-11 ребер справа, множинні розриви правої легені, гемопневмоторакс справа, розрив правого купола діафрагми; закрита тупа травми живота - розрив та розміжчення правої долі печінки, внутрішньочеревна кровотеча; заочеревна гематома; закритий перелом сідничних кісток тазу. Сполучна травма тіла у ОСОБА_3 спричинена від дії тупих твердих предметів, можливо, 08.03.2011 року в момент шляхово-транспортної пригоди. Смерть ОСОБА_3 настала від закритої травми живота з розривом печінки, яка ускладнилась печінково-нирковою недостатністю. Сполучна травма тіла у ОСОБА_3 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть в причинному звязку зі смертю (а.с. 265-267 т. 1);

висновком судової автотехнічної експертизи №52а від 21.03.2011 року, згідно з яким: робоча гальмівна система автомобіля «ТОYОТА АVЕNSІS»транзитний номер ТЗНЕ 8832 на момент експертного огляду знаходилась в технічно несправному і не працездатному стані через несправності, вказані в дослідницькій частині висновку. Зазначені несправності виникли в результаті пригоди. До пригоди робоча гальмівна система автомобіля «ТОYОТА АVЕNSІS»транзитний номер ТЗНЕ 8832 знаходилась в працездатному стані, при якому були відсутні які-небудь несправності, які могли б вплинути на їх вихідні параметри. На момент дослідження технічних несправностей системи рульового керування автомобіля «ТОYОТА АVЕNSІS»транзитний номер ТЗНЕ 8832, не виявлено і знаходиться воно у працездатному стані. До пригоди рульове керування автомобіля «ТОYОТА АVЕNSІS»транзитний номер ТЗНЕ 8832 знаходилося в працездатному стані, при якому були відсутні які-небудь несправності, що могли б впливати на його вихідні параметри. Ходова частина автомобіля «ТОYОТА АVЕNSІS»транзитний номер ТЗНЕ 8832 на момент експертного огляду знаходилась в технічно несправному і не працездатному стані через несправності, вказані в дослідницькій частині висновку. До пригоди ходова частина автомобіля «ТОYОТА АVЕNSІS»транзитний номер ТЗНЕ 8832 знаходилась в працездатному, але технічно не справному стані, яке полягало у невідповідності вимогам п.31.4.5 (г) Правил дорожнього руху, що могло стати технічною причиною втрати поперечної стійкості автомобіля, при цьому водій міг виявити дану несправність візуальним оглядом до моменту початку руху. При цьому в дослідницькій частині вказано, що через пошкодження автомобіля було неможливо провести ходові випробування і перевірити працездатність всіх систем в русі і визначити вихідні параметри на їх відповідність вимогам ПДР України, тому питання про справність робочої гальмівної системи, рульового керування та ходової частини автомобіля розглядалося лише в аспекті їх працездатності. Та під час дослідження ходової частини автомобіля було встановлено, що на момент експертного огляду деталі задньої правої підвіски (кульове зєднання) зєднане з місця свого конструктивного кріплення внаслідок деформації кузовних деталей до яких вони кріпляться, що виникло внаслідок зіткнення транспортних засобів. Важелі задньої правої підвіски, амортизатор задньої правої підвіски деформовані. Вказані деформації носять аварійний характер та можуть виникнути лише внаслідок прикладання деформуючого зусилля, яке перевищує межу міцності (пластичності) матеріалу, та не могло відбутись під час експлуатації транспортного засобу, а лише в процесі зіткнення транспортних засобів. Малюнок протектора шин, які встановлені на задній вісі автомобіля, різний (а.с. 66-88). З зображень № 20 22 ілюстративної таблиці до даного висновку експерта вбачається детальний огляд задньої право кульової опори автомобіля на час проведення експертизи, а отже врахування наявних пошкоджень під час складення висновку. Такі ж пошкодження відображені на фотокартках, зроблених самим підсудним під час огляду та вилучення задньої правої підвіски автомобіля під час судового слідства, які надані ним в судове засідання (а.с 25 26 т. 3);

висновком судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №66а від 22.03.2011 року, згідно з яким: Зіткнення транспортних засобів сталось на проїзній частині автодороги «Вінниця-Могилів-Подільський»на смузі руху в напрямку м. Вінниці. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ТОYОТА АVЕNSІS»транзитний номер ТЗНЕ 8832 ОСОБА_2 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п.10.1, 12.1, 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху, зміст яких викладений в дослідницькій частині. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху, зміст яких викладений в дослідницькій частині. В ситуації, яка склалася, при технічних параметрах вказаних в постанові про призначення експертизи, водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4 не мав технічної можливості попередити зіткнення шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху. В даній дорожній обстановці невідповідність дій водія автомобіля «ТОYОТА АVЕNSІS»транзитний номер ТЗНЕ 8832 ОСОБА_2 вимогам п.п. 12.1, 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху з технічної точки зору призвели до виникнення події даної дорожньо-транспортної пригоди. (а.с. 58 63 т. 1) Та суд звертає увагу, що даний експертний висновок складався з врахуванням пояснень самого підсудного про обставини виїзду керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, та у дослідницькій частині висновку вказано, що у всіх випадках відхилення напрямку руху транспортного засобу в небезпечному напрямку сприяє висока швидкість руху.

Враховуючи зазначене вище та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність складу злочину в діях підсудного та дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілого.

Так, висновками експертиз беззаперечно встановлено порушення підсудним правил експлуатації транспортного засобу, що не ставиться під сумнів самим підсудним, та полягає в керуванні ним автомобілем, який не відповідав вимогам п. 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху, що безумовно могло бути виявлене ним візуальним оглядом автомобіля перед початком руху, та керуючи автомобілем в такому технічному стані підсудний порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, оскільки обрав швидкість руху, яка не відповідала технічному стану автомобіля, і така невідповідність обраної швидкості руху підтверджена як всіма потерпілими, так і свідками, які були очевидцями ДТП, і такі дії підсудного в сукупності призвели до виникнення дорожньо-транспортної пригоди і стоять в причинно-наслідковому звязку з її наслідками.

Посилання підсудного на відсутність в його діях порушень ПДР України, що призвели до ДТП, були спростовані в судовому засіданні, зокрема як наявними в справі доказами, отриманими під час досудового слідства і дослідженими в судовому засіданні, так і доказами, отриманими під час судового розгляду справи, а саме показами допитаних в судовому засіданні потерпілих та свідків щодо обставин ДТП, а саме що автомобіль «Тойота»під час руху раптово виїхав на зустрічну смугу руху, та експертів, які за встановленими обставинами ДТП спростували наявність інших технічних несправностей, що могли б стати причиною ДТП, на які посилається підсудний, а саме вказавши, що в разі виривання задньої правої шарової опори весь автомобіль винесло б зі смуги руху вправо, а не на зустрічну смугу руху.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що відповідно до ст.12 КК України він віднесений до тяжкого злочину, особу винного, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, водночас визнавши батьківство щодо сина лише 17.08.2011 року, тобто вже після вчинення злочину та після набрання чинності Законом України «Про амністію в 2011 році»(а.с. 212 214 т. 2), тому в задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності було відмовлено, раніше не судимий.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом'якшують покарання підсудного, та обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудного, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність помякшуючих та обтяжуючих вину підсудного обставин, тяжкість вчиненого злочину, відомості, які характеризують особу підсудного, розмір завданої ним шкоди, позицію потерпілих та державного обвинувача щодо міри покарання, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_2 можливе виключно за умови ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення. При цьому, враховуючи обставини справи, з метою виправлення підсудного та запобігання вчиненню нових злочинів, до підсудного слід застосувати додаткове покарання, передбачене санкцією статті, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 слід задовольнити частково. Так, в частині стягнення матеріальної шкоди з підсудного слід стягнути 115 978, 53 грн. як шкоду, завдану майну потерпілого, так як згідно висновку авто товарознавчої експертизи від 28.04.2011 року № 22, розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля «SКОDА ОСТАVІА ТОUR 1.9 ТDI», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження складає 115 978, 53 грн. (а.с. 152 178 т. 1), 2 826, 51 грн. як шкоду, завдану здоровю потерпілого, оскільки матеріалами справи доведено дану суму коштів, що була витрачена на лікування (а.с. 195 202 т. 2), та 3 000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу адвоката, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 77 78 т. 2), та з огляду на тривалість надання такої допомоги підлягає стягненню у повному обсязі. Тобто загальна сума матеріальної шкоди, доведена матеріалами справи, становить 121 805, 04 грн. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої ОСОБА_4, суд враховує ступінь тяжкості завданих йому тілесних ушкоджень, тривалість лікування, розмір завданої шкоди майну внаслідок пошкодження автомобіля, відсутність будь-якого відшкодування з боку підсудного на даний час, та водночас ступінь вини підсудного, шкода яким завдана з необережності, сімейний і матеріальний стан підсудного, який має на утриманні неповнолітню дитину, працює, тому суд вважає необхідним на відшкодування моральної шкоди стягнути з підсудного 10 000 грн.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 (батька загиблого ОСОБА_3В.), ОСОБА_13 (матері загиблого ОСОБА_3В.), ОСОБА_15 (дружини загиблого ОСОБА_3В.), якою також подано позов в інтересах неповнолітнього ОСОБА_16 (сина загиблого ОСОБА_3В.) також підлягає частковому задоволенню. Так, матеріалами справи доведено та не заперечується сторонами понесення матеріальних витрат на лікування, поховання, проведення поминальних обідів та встановлення памятника загиблому ОСОБА_3 саме його батьком ОСОБА_9 Розмір понесеної ним матеріальної шкоди, підтвердженої матеріалами справи, становить 172 634, 61 грн. (а.с. 108 116, 223, 227 274 т. 2). Водночас підсудним підтверджено перерахування коштів на відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_3, в сумі 27 000 грн., що не заперечується ОСОБА_9, тому на його користь слід стягнути 145 634, 61 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої вищевказаним потерпілим, керуючись принципами розумності та справедливості, суд враховує глибину їхніх моральних страждань, викликаних втратою сина, чоловіка та батька, розмір матеріальних затрат, викликаних лікуванням та в подальшому похованням ОСОБА_3, погіршення матеріального становища в звязку з втратою близької людини, та водночас ступінь вини підсудного, шкода яким завдана з необережності, сімейний і матеріальний стан підсудного, тому суд вважає необхідним на відшкодування моральної шкоди стягнути з підсудного на користь кожного із вищевказаних потерпілих по 50 000 грн. кожному.

Та в задоволенні цивільного позову ОСОБА_14 (брата загиблого ОСОБА_3В.) на відшкодування завданої йому моральної шкоди в звязку з втратою брата слід відмовити на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України, оскільки самим позивачем ОСОБА_14 вказується, що вони з загиблим братом не проживали однією сімєю, а тому він не відноситься до осіб, передбачених даною нормою ЦК України, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Згідно матеріалів справи, автомобіль «Тойота»було придбано в грудні 2010 року, при цьому коштами ОСОБА_7, а не підсудного, та ні ОСОБА_7, ні підсудний договору страхування цивільно-правової відповідальності щодо даного автомобіля не укладали, за вилученим на автомобілі полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 91 т. 2) вбачається укладення відповідного договору ще попереднім власником автомобіля до його продажу, тому відповідна страхова компанія не залучалась до участі в справі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в закону силу підсудному слід залишити попередню - підписку про невиїзд.

Долю речових доказів слід вирішити наступним чином.

Речовий доказ, а саме автомобіль марки «ТОYОТА АVЕNSІS»транзитний номер ТЗНЕ 8832, знаходиться на території Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, власником даного автомобіля згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 САЕ 021992 зазначено ОСОБА_26, та даний автомобіль 17.12.2010 року на підставі доручення на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був знятий з реєстрації та в подальшому на облік поставлений не був. Згідно телефонограми на адресу суду ОСОБА_26 повідомив, що не має до автомобіля жодного відношення, так як продав його за генеральним дорученням (а.с. 84 т. 2), а тому вбачається спір про належність даного автомобіля та в звязку із не встановленням його власника на даний час автомобіль слід залишити на зберіганні на території Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області до вирішення даного спору в цивільному порядку.

Речовий доказ, а саме автомобіль «SКОDА ОСТАVІА ТОUR 1.9 ТDI», реєстраційний номер НОМЕР_1, який знаходиться на зберіганні на території Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 САА 080999 є потерпілий ОСОБА_4, повернути власнику.

Речовий доказ, яким визнано відеокасету з відео зйомкою місця пригоди від 08.03.2011 року, що знаходиться на зберіганні в експертів-автотехніків НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області, залишити на їхньому зберіганні, оскільки на даній відеокасеті записані також інші огляди місць подій та являються речовими доказами по іншим кримінальним справам (а.с. 2 т. 3). Відповідно наданий НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області відеозапис по факту ДТП 08.03.2011 року на електронному носії типу DVD (а.с. 3 т. 3) визнати речовим доказом по даній справі та залишити в матеріалах справи.

З підсудного ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати за проведення відповідних експертиз в сумі 2 364, 48 грн., що підтверджено матеріалами справи (а.с. 57, 65, 178 т. 1).

Керуючись ст.ст. 323 335 КПК України, суд, -

З а с у д и в :

Визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 до вступу вироку в закону силу залишити підписку про невиїзд.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 121 805, 04 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 145 634, 61 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_13 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_13 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_15 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_15 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_15 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_16 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_16 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_14 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на корись НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області (код 24525055, Банк ГУДКУ у Вінницькій області, рахунок 0172, МФО 802015) судові витрати за проведення експертиз в сумі 2 364, 48 грн.

Речові докази, а саме автомобіль марки «ТОYОТА АVЕNSІS»транзитний номер ТЗНЕ 8832, який знаходиться на території Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, залишити на зберіганні на території Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області до вирішення спору про його належність в цивільному порядку; автомобіль «SКОDА ОСТАVІА ТОUR 1.9 ТDI», реєстраційний номер НОМЕР_1, який знаходиться на зберіганні на території Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, повернути власнику ОСОБА_4; відеокасету з відео зйомкою місця пригоди від 08.03.2011 року, що знаходиться на зберіганні в експертів-автотехніків НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області, залишити на їхньому зберіганні, наданий НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області відеозапис по факту ДТП 08.03.2011 року на електронному носії типу DVD залишити в матеріалах справи.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя: підпис

Копія вірна

Суддя:

Секретар: