Справа № 361/7148/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/138/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 09.02.2016

УХВАЛА
іменем України
09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №0000179 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 (зареєстрованого в АДРЕСА_2 ), українця, громадянина України, раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 20000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 20000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 333201,38 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3991,2 грн. процесуальних витрат за проведення експертиз .
Вирішено питання щодо речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 20 червня 2015 року близько 20 год.30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР України), керуючи технічно справним автомобілем «SATURN SL», транзитний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Кутузова в м. Бровари Київської області в напрямку до міста Київ, не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 1.5 ПДР України, проявив неуважність, чим порушив вимоги п. 2.3 «б» ПДР України, не обрав безпечну швидкість руху, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, не впоравшись з керуванням, перетнув подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив вимоги підпункту 1.3. п. 34.1 ПДР України, згідно з яким «лінію 1.3 горизонтальної дорожньої розмітки перетинати забороняється», виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення керованого ним автомобіля «SATURN SL», транзитний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з автомобілем «Mercedes-Benz Vito 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , яка рухалась у зустрічному напрямку до села Дімітрово Броварського району.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «SATURN SL», транзитний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пасажир ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді перелому шийного відділу хребта з пошкодженням спинного мозку від яких загинув, а пасажир ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: переломів верхньої та нижньої щелепи, перелому кісток носа, перелому 2-го ребра зліва, а також струсу головного мозку.
Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1 та підпункту 1.3 пункту 34.1 ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_14 та заподіяння потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень .
Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного ОСОБА_7 основного покарання та призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, а в частині призначеного додаткового покарання - вирок залишити без змін. Вважає апелянт, що вирок в частині призначеного покарання є занадто суворим та не враховує об`єктивних обставин справи та характеризуючи матеріали відносно обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся у вчиненому злочині, має на утриманні дітей, непрацюючу цивільну дружину, Також, в справі наявні нові обставини щодо відшкодування обвинуваченим ОСОБА_7 моральної та матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 .
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу останнього, пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, пояснення потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги в частині цивільного позову, а в частині призначеного покарання покладаються на розсуд суду, пояснення потерпілої ОСОБА_13 та думку прокурора, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги в частині призначеного покарання та не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги в частині цивільного позову, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як видно з матеріалів даного кримінального провадження, суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого злочину, які ніким не оспорювалися, обмежившись допитом потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним інкримінованого йому злочину.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 (із змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання, суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким; дані про особу обвинуваченого, зокрема, який позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та часткове добровільне відшкодування заподіяної шкоди; обставини, що обтяжують покарання: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; думку потерпілих та їх представників, які просили призначити обвинуваченому суворе покарання, пов`язане з позбавленням волі, та прийшов до висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням не вбачає.

А тому доводи захисника, що обвинуваченому слід надати можливість виправлення без відбування основного покарання з випробуванням, а також те, що при призначені покарання не було враховано особу обвинуваченого, не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах даного провадження.

Водночас доводи апелянта щодо зміни вироку в частині цивільного позову потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 заслуговують на увагу.

Так, за змістом ст. 23, 1167, 1168 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, обсягу і глибиною фізичних та моральних страждань, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд має виходити з засад розумності та справедливості.

Задовольняючи цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , суд першої інстанції виходив з того, що в результаті вчиненого злочину вони отримали тілесні ушкодження, в зв`язку з чим переносили біль та моральні страждання, також був порушений нормальний ритм їх життя та суспільні зв`язки. З врахуванням того, що злочин було вчинено з необережності, суд стягнув з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 по 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної шкоди, заподіяною пошкодженням належного йому транспортного засобу в розмірі 333201,38 грн., доведений потерпілим належними доказами: документами про реєстрацію та актами оцінки, і частково визнаний обвинуваченим, тому суд першої інстанції задовольнив цивільний позов в цій частині повністю, а в частині стягнення моральної шкоди, яку ОСОБА_11 отримав внаслідок пошкодження його майна, - частково в розмірі 10000 грн., оскільки частково доведений позивачем ОСОБА_11 .
Під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження: потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 пояснили, що обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 по 20000 грн. моральної шкоди, а потерпілому ОСОБА_11 - 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та частково відшкодував матеріальну шкоду, за виключенням 50000 грн., яку повинен відшкодувати, що підтверджується розпискою потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
Колегія суддів вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував в повному обсязі потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 моральну шкоду, а потерпілому ОСОБА_11 з 333201,88 грн. залишилося не відшкодовано 50000 грн. матеріальної шкоди, тому розмір матеріальної шкоди , який слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 , підлягає зменшенню до 50000 грн.

За таких обставин вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині цивільного позову потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 змінити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень матеріальної шкоди.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: