Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/2623/16-к
н/п 1-кп/490/396/2016
ВИРОК
Іменем України
04 квітня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого та його захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за наслідками досудового розслідування обставин кримінального провадження № 002340 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кіровську Мурманської області Російської РФСР, є громадянином України, раніше не судимим, одруженим, має на утриманні малолітню дитину, має повну загально середню освіту, проходить службу за мобілізацією на посаді водія-механіка відділення технічного обслуговування ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому звання матрос, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
16 вересня 2015 року о 22 год. 00 хв. ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 за мобілізацією, проходячи військову службу у військовому званні матрос на посаді водія-механіка відділення технічного обслуговування ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 , будучи обізнаним з умовами проходження військової служби, діючи умисно з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, самовільно залишив місце служби територію парку бойових машин військової частини НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував за його межами, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання - у м. Миколаєві, до 12 год. 00 хв. 15 лютого 2015 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, винним себе визнав повністю та повідомив, що дійсно був призваним на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки через його переведення до військової частини НОМЕР_1 , до останньої не були переслані документи, необхідні для нарахування заробітної платні, він упродовж трьох місяців не отримував зарплати. Через це, між ним та дружиною виникали сварки і дійшло до розлучення. Внаслідок таких обставин 16 вересня 2015 року, після вечірньої повірки, він самовільно залишив місце служби - територію парку бойових машин військової частини НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та до 15 лютого 2016 року знаходився поза межами місця несення служби. 15 лютого 2016 року він добровільно з`явився спочатку до військової прокуратури, а потім до військової частини, і став до виконання своїх службових обов`язків. У вчиненому щиро кається та бажає продовжити військову службу, уклавши контракт.

Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, з огляду на що суд вважає їх встановленими.

Наведені вище дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України у редакції від 12.02.2015р., як самовільне залишення місця служби, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий умисний злочин, його особу, а саме те, він є раніше не судимим та вперше притягається до кримінальної відповідальності, є одруженим, має на утриманні дитину віком до двох років, за місцем несення служби характеризуються посередньо, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та як обставини, що його пом`якшують, з`явлення зі зізнанням та щире каяття обвинуваченого.

Крім цього, суд вважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 66 КК України визнати обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, вчинення ним злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, викликаних тривалою невиплатою йому грошового забезпечення військовослужбовця.

У сукупності наведені вище обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_5 злочину.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, перейти до більш м`якого виду покарання, ніж той, що передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, і за вчинений злочин призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу у розмірі дев`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 15 300 гривень.

З огляду на тривалість ухилення ОСОБА_5 від військової служби та причини, які його спонукали до вчинення злочину, суд вважає зазначене вище покарання таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі дев`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 15 300 (п`ятнадцять тисяч триста) гривень.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: