Ухвала іменем україни 17 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0017, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 січня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Каніж Новомиргородського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від

27 листопада 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 січня 2016 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 215 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк

8 років.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 01 січня 2014 року приблизно о 19.00 год. у приміщенні кухні будинку АДРЕСА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час сварки з ОСОБА_8 умисно вдарив її мисливським ножем в ліву частину грудної клітки, від чого потерпіла померла на місці події.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, стверджуючи про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілої, а також вказує на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі унаслідок суворості.
На касаційну скаргу засудженого потерпілий надіслав заперечення, у якому просить оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка вважала оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими і просила залишити їх без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, а неповнота досудового розслідування чи судового розгляду, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
При цьому, виходячи з фактичних обставин справи, встановлених судом, кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України є правильною.
Доводи засудженого про його перебування під час нанесення потерпілій смертельного поранення у стані сильного душевного хвилювання спростовуються даними висновку судово-психологічної експертизи

від 20 жовтня 2014 року № 3094, відповідно до яких ОСОБА_7 з урахуванням вікових особливостей і емоційного стану, особистісних психологічних рис та рівня розумового розвитку міг усвідомлювати значення своїх дій у повному обсязі, керувати ними і передбачати їхні наслідки;

ОСОБА_7 в момент вчинення кримінального правопорушення не перебував у стані фізіологічного афекту.
Також безпідставними виявилися і вказівки засудженого про неврахування судом того, що конфліктна ситуація між ним та ОСОБА_8 була спровокована самою потерпілою, яка в ході сварки кілька разів вдарила його, а він у свою чергу вдарив її, захищаючись від її дій, що, на думку винного, свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство.
Згідно з положенням кримінального закону, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Як було встановлено судом ініціатором сварки дійсно була потерпіла, в ході якої кілька разів вдарила винного, однак з огляду на знаряддя, яким було нанесено смертельний удар (мисливський ніж), а також його локалізацію та силу, підстав вважати, що засуджений діяв, перебуваючи в стані необхідної оборони, колегія суддів не вбачає.
При цьому необхідно відзначити, що відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень, віктимну поведінку потерпілої було враховано судом при призначені покарання винному.
Доводи про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого протиправного діяння та його особі унаслідок суворості є необґрунтованими.
Так, мотивуючи своє рішення щодо справедливого виду і міри покарання, яке необхідно визначити ОСОБА_7 , суд урахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу засудженого (зокрема, його похилий вік та стан здоров`я, притягнення до кримінальної відповідальності вперше), а також відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, що його обтяжує, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Оцінивши наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення винній особі покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини інкримінованої їй статті закону України про кримінальну відповідальність, однак у розмірі, наближеному до мінімального.
З огляду на зазначені дані, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини протиправного діяння та наслідки, що настали у результаті, а також позиції потерпілого, який у своєму запереченні наполягав на залишенні без зміни призначеного винному покарання, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 цього ж Кодексу щодо мети покарання.
При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок суворості, а також для його пом`якшення чи застосування положень ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.
Всі обставини, на які посилається винний у своїй касаційній скарзі, як на підстави для пом`якшення покарання, були враховані судом при ухвалені оскаржуваних рішень.
Крім того, аналогічні доводи щодо неправильної кваліфікації своїх дій, також суворості призначеного покарання були наведені в апеляційних скаргах засудженого та захисника і перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду повністю відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Що стосується доводів засудженого про те, що сума, яка підлягає стягненню з нього на користь потерпілого в якості моральної шкоди завелика, то вони також є безпідставними.
Відповідно до положень процесуального закону розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
При цьому, як видно з матеріалів провадження, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, суд урахував тяжкість наслідків вчиненого злочину, а саме те, що вбивство матері потерпілого завдало йому значних і тривалих душевних страждань.
З огляду на незворотність наслідків вчиненого кримінального правопорушення, керуючись засадами виваженості та розумності рішення суду в частині суми, яка підлягає стягненню за спричинення моральної шкоди, є справедливим і обґрунтованим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та вимог закону України про кримінальну відповідальність, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, в ході перевірки матеріалів провадження в межах касаційної скарги не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3