АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2133/16 Справа № 172/372/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця та мешканця:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

Встановила:

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується з вироком суду та просить застосувати до нього більш м`яке покарання, застосувавши ст. 69 КК України. Посилається на те, що судом не було враховано, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому. Просить врахувати, що на його утриманні знаходиться малолітній син та бабуся.

За вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 визначено остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , вирок щодо якого у апеляційному порядку не оскаржено.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
Згідно з вироком суду 19 серпня 2014 року приблизно о 22.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з особою, матеріали обвинувачення якої виділено в окреме провадження, проникли у будинок АДРЕСА_1 , звідки викрали належні ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 146 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди шкоду в розмірі 146 грн.

Крім того, 14 січня 2016 року приблизно о 23.30 год. ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 на проїжджій частині пров. Рибацький в с Павлівка Васильківського району Дніпропетровської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, відкрито із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_11 , викрали належні останньому 2000 грн., спричинивши потерпілому при цьому легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу з доповненнями до неї, думку прокурора ОСОБА_7 із запереченнями проти скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, кваліфікованих за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями, на яких ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений ОСОБА_6 не наполягали.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про надмірно суворе покарання за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, то, на думку колегії суддів, вони не заслуговують на увагу.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставиною, як такою, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого.
Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він повністю визнав свою винута щиросердно розкаявся у вчиненому злочині, має на утриманні малолітню дитину, мають місце, але при цьому вони були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.
З огляду на матеріали кримінального провадження ОСОБА_6 не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вчинив кримінальні правопорушення, за які він засуджений, в стані алкогольного сп`яніння та під час іспитового строку, у зв`язку з тим суд правильно призначив обвинуваченому покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що до нього не заявлені цивільні позови потерпілими та він має бабусю пенсійного віку не є достатньою підставою для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання.
З огляду на фактичні обставини провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_6 за своїм видом та розміром є обґрунтованим та необхідним.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_6 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.
З огляду на це, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням ст. 69 КК України, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не має підстав вважати призначене обвинуваченому покарання несправедливим.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_10 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4