Справа № 562/981/16-к

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
- 17.06.2011 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185, 304, ч. 2 ст. 186, 69, 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки,
- 26.06.2012 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України,
В С Т А Н О В И В:
19.08.2015 року ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області ОСОБА_4 встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік з моменту оголошення ухвали із застосуванням обмежень у вигляді: заборонити вихід з квартири за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 з 22.00 до 06.00 години ранку наступного дня; заборонити виїзд по будь-яких питаннях без дозволу органів внутрішніх справ за межі Здолбунівського району Рівненської області; зобов`язати з`являтися на реєстрацію в Здолбунівський РВ УМВС України в Рівненській області (м. Здолбунів, вул.Пушкіна,41) в перший понеділок щомісяця, а також за викликом; заборонити відвідування місць громадського харчування та торгівельних закладів, де реалізуються спиртні напої на розлив. Крім того, на ОСОБА_4 згідно ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» покладено визначенні цим законом обов`язки, зокрема і повідомляти поліцейських, які здійснюють адміністративний нагляд, про зімну місця проживання.
Однак, ОСОБА_4 після винесення ухвали Здолбунівським районним судом Рівненської області від 19.08.2015 року, як особа, що перебуває під адміністративним наглядом, без поважних на те причин та без повідомлення поліцейських, які здійснюють адміністративний нагляд, самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, не проживаючи в період приблизно з 5 березня 2016 року до 22 березня 2016 року за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , проживав зі співмешканкою ОСОБА_6 на орендованій квартирі за адресою АДРЕСА_2 .
Крім, цього ОСОБА_4 порушував обмеження встановленні ухвалою Здолбунівського районного суду від 19.08.2015, а саме з 20 лютого 2016 року до 5 березня 2016 року, періодично, чотири дні залишив місце постійного проживання та залишався на ніч у будинку своєї співмешканки ОСОБА_7 , а також не з`явився на реєстрацію в Здолбунівське ВП ГУ НП в Рівненській області у встановлений судом перший понеділок березня місяця 2016 року - 07.03.2016 року, чим грубо порушив правила адміністративного нагляду.
28 квітня 2016 року в м. Здолбунів між обвинуваченим ОСОБА_4 за участі його захисника ОСОБА_5 та прокурором Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області юристом 3 класу ОСОБА_8 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України.
Згідно даної угоди, прокурор Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за статтею 395 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному злочині.
Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за статтею 395 КК України у виді арешту строком один місяць. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені частиною 2 статті 473 КПК України, та наслідки її невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи в порядку п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого статтею 395 КК України визнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згідний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, захисника які не заперечували проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.
Суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_4 вчинив злочин невеликої тяжкості, а саме самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а тому його дії кваліфікує за ст. 395 КК України.
Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, на обліку в лікарів психіатра та лікаря нарколога не перебуває.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочину. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого статтею 395 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді арешту строком 1 (один) місяць.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили не обирати.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя: ОСОБА_1