Дата документу 13.06.2016

Справа № 334/2766/16-к
Провадження № 1-кп/334/273/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2015 Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 , на постанову слідчого Національної поліції Управління ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого СВ Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 20.04.2016 року про закриття кримінального провадження №0000451 від 10 квітня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в якій зазначив, що у даному кримінальному провадженні за фактом ДТП, яка мала місце 12 березня 2012 року за участю водія ОСОБА_7 і неповнолітнього пішохода ОСОБА_5 , його син ОСОБА_5 є потерпілим.

Оскаржуваною постановою слідчого кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Під час винесення оскаржуваної постанови слідчим порушено порядок збирання та правової оцінки доказів. За весь час розслідування слідчим з власної ініціативи не вчинено жодної слідчої дії, спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального справдження.

Так, 20.04.2015 року ним, як потерпілим, було подано заяву начальнику відділення СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, в якій він просив виконати всі слідчі дії, а також допитати свідків в його присутності та його адвоката, відповідно до ст.56 КПК України.

Слідчий ОСОБА_6 , всупереч ст.56 КПК України, допитав в його присутності тільки одного свідка ОСОБА_8 , але не провів зі свідком відтворення обстановки і обставин події, чим позбавив його, як потерпілого, можливості скористатися своїми правами та подати клопотання відповідно до п.1, п.6 ст.107 КПК України.

З постановою про закриття кримінального провадження від 20.04.2016 року слідчий ОСОБА_6 його особисто не знайомив, права та обов`язки не пояснював. Цю процесуальну дію він доручив слідчому, який працює з ним в одному кабінеті. Документи, що підтверджують повноваження зазначеної особи на ознайомлення потерпілого з матеріалами справи, на час ознайомлення у справі були відсутні.

В ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 21.04.2016 року шляхом повного фотокопіювання, ним було виявлено, що з часу попереднього ознайомлення у кримінальному провадженні були додані сторінки, яких там раніше не було. Також з`явився протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 15.04.2016р., пояснення від ОСОБА_10 від 20.04.2016р., подані на ім`я начальника СВ ОСОБА_11 . Також зник старий опис справи №3541201 та з`явився новий. Зазначені факти, на думку ОСОБА_4 , свідчать про упередженість слідчого та фальсифікацію матеріалів кримінально провадження.

З наведених підстав ОСОБА_4 просить скасувати постанову слідчого СВ Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 20.04.2016р. про закриття кримінального провадження №0000451 від 10 квітня 2015 року.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав.

Прокурор в судовому засіданні скаргу не визнав та пояснив, що у задоволенні скарги слід відмовити, вважає постанову про закриття кримінального провадження обґрунтованою та винесену відповідно до вимог ст.284 КПК України. Зазначав, що по справі проведені всі необхідні слідчі дії, які були раніше зазначені , як в рекомендаціях прокурора, та в ухвалі Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2015року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 , думку прокурора, перевіривши надані до суду докази та матеріали кримінального провадження, суд вважає, скаргу ОСОБА_4 не необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. При цьому кримінальним процесуальним законом передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій,службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, досудовим розслідуванням було встановлено, що 12.03.2012 року, приблизно о 15 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ЗАЗ-1102» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по лівому ряду проїжджої частини вул. Бородінської в м. Запоріжжі з боку вул. Ладозької в напрямку вул. Тиражної. В цей же час, навпроти будинку № 1, проїжджу частину вул. Бородинська, справа наліво за ходом руху автомобіля «ЗАЗ-1102», під керуванням водія ОСОБА_7 , став перетинати пішохід ОСОБА_5 , 1999. р.н. Під час руху, водій ОСОБА_7 , виявивши пішохода ОСОБА_5 , застосував заходи гальмування, проте уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 не зміг. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №933 від 03.05.2012 року отримав тілесні ушкодження, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, безпечні для життя, але які спричинили за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

В ході проведення досудового розслідування проведено огляд місця події, допитано в якості потерпілого ОСОБА_5 , опитаний водій ОСОБА_7 , який пояснив обставини дорожньо-транспортної пригоди, допитані в якості свідка очевидці ДТП ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які пояснювали, зокрема, що ДТП сталося не на пішохідному переході, свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , які пояснили, що механізму дорожньо-транспортної пригоди вони не бачили.

Під час досудового розслідування за участю водія ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , на місці дорожньо-транспортної пригоди проведено відтворення обстановки та обставин події в рамках Кримінально-процесуального кодексу України (1960 р.), за результатами чого проведено судову авто-технічну експертизу.

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 229/12 від 23.04.2012 року в даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_7 вимогам Правил дорожнього руху України не суперечать. Водій ОСОБА_7 не мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 . Дії пішохода ОСОБА_5 слід оцінювати відповідно до вимог розділу 4 ПДР.

Призначена і проведена судово-медична експертиза № 933 від 03.05.2012 року, відповідно до висновків якої в результаті даного ДТП ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, безпечні для життя, але які спричинили за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

Під час досудового розслідування проведено судово-автотехнічну експертизу №3558-11 від 17.10.2012 року, відповідно до висновків якої, водій автомобіля «ЗАЗ 1102» ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, в його діях немає порушень Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв`язку з подією. Оцінка дій пішохода ОСОБА_5 щодо Правил дорожнього руху України не вимагає спеціальних автотехнічних знань і може бути оцінена слідчим самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України.

Проведеними заходами встановити інших свідків та очевидців даного ДТП не надалося можливим.

15.11.2012 року кримінальну справу №3541201 від 17.03.2012 року було закрито на підставі п.2 ст. 6 КПК України (1960р).

24.03.2015 року суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 постанову слідчого ОСОБА_17 про закриття кримінального провадження було скасовано, матеріали провадження для організації подальшого досудового розслідування було направлено в СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області для проведення додаткової перевірки і прийняття відповідного рішення з урахуванням КПК України 2012 року.

Відповідно, 10.04.2015 року відомості щодо вказаної дорожньо-транспортної пригоди внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000451 від 10.04.2015 року. Проведення досудового розслідування доручено слідчому СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_6 .

В ході проведення досудового розслідування додатково були допитані свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , які підтвердили раніше надані показання. Встановити інших свідків та очевидців дорожньо-транспортної пригоди, що розглядається не надалося можливим.

Під час проведення досудового розслідування була проведена комплексна судова медико-автотехнічна експертиза №143/к-556/15, відповідно до висновку якої:

- визначити швидкість автомобіля ЗАЗ-1102 в момент наїзду на пішохода, з урахуванням пошкоджень транспортного засобу, пошкоджень пішохода ОСОБА_5 в розглянутій дорожньо-транспортній ситуації не надається можливим;

- в розпорядженні судово-медичних експертів КУ «ЗОБСМЕ» ЗОР, не має достовірних, науково-обґрунтованих та загально прийнятих методик визначення можливості встановлення швидкості транспортного засобу виходячи із ушкоджень на тілі постраждалого. Судово-медична експертиза виходить з того, що величина кінетичної енергії травматичного впливу повинна бути достатньою для утворення кожного конкретного тілесного ушкодження у постраждалого в динаміці.

- в даному випадку встановити механізм травмування потерпілого видається досить складним завданням:

- у дорожньо-транспортній ситуації, що розглядається, водій ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 правил дорожнього руху України. Дії водія ОСОБА_7 вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України не суперечать.

- дії водія ОСОБА_7 з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

- водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_5

- визначити місце наїзду на пішохода у вигляді геометричної точки, не надається можливим, але воно може знаходитися на відстані 7,0 м від розмітки «нерегульований пішохідний перехід».

- покази ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 перевірити на технічну спроможність не є можливим, в частині кінцевого розташування автомобіля ЗАЗ-1102 на проїзній частині, але вони не суперечать слідовій інформації яка вказана згідно протоколу огляду місця події і схеми до нього від 12.03.2012 року.

Аналіз зібраних матеріалів дозволив зробити висновок, що наїзд на пішохода відбувся за межами пішохідного переходу, підтвердити показання потерпілого ОСОБА_5 не далося можливим, доказів, які б спростовували показання водія ОСОБА_7 , а також які б вказували на інший механізм розвитку події добуто не було. Потерпілий ОСОБА_5 під час перетину проїжджої частини повинен був керуватися п.п. 4.10 та 4.14б) Правил дорожнього руху України. Матеріалами справи підтверджується, що в діях водія ОСОБА_7 порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходилися в причинному зв`язку з подією ДТП, немає.

Відтак, відсутність в діях водія ОСОБА_7 порушень ПДР, які перебувають у причинному зв`язку з ДТП, виключає в його діях склад злочину, передбачений ст. 286 КК України.

Таким чином, в даному випадку слідчим проведено всі необхідні слідчі дії в даному кримінальному провадженні, які надали йому підстави для прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

У відповідності до вимог ст.110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

В ході судового розгляду скарги встановлено, що оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам закону.

Суд вважає, що висновки слідчого про закриття кримінального провадження ґрунтуються на повному досудовому розслідуванні, а доводи заявника в цій частині є не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, тому постанова слідчого про закриття кримінального провадження винесена правомірно, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого Національної поліції Управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 від 20.04.2016 року на закриття кримінального провадження №0000451 від 10.04.2015 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів до апеляційного суду Запорізької області.
Суддя: ОСОБА_1