Ухвала
іменем україни
06 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2015 року.

Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2014 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

м. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, який мешкає у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Першотравневого районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2009 року за ч. 2, 3 ст. 358, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі з позбавленням права займатись підприємницькою діяльністю строком на 3 роки,

засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно йому визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та на нього покладені обов`язки згідно з пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 8000 грн матеріальної шкоди.
На підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року ОСОБА_6 звільнено від відбування цього покарання.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 восени 2012 року умисно, з метою особистого збагачення, під приводом сприяння у погашенні заборгованості з виплати кредиту шляхом обману та зловживання довірою потерпілого ОСОБА_8 незаконно заволодів його грошовими коштами в сумі 1035 грн.
У жовтні 2013 року ОСОБА_9 , діючи повторно, умисно, з метою особистого збагачення, увійшов у довіру до потерпілого ОСОБА_10 та під приводом сприяння у працевлаштуванні в органи внутрішніх справ, а саме до підрозділу міліції особливого призначення «Беркут», шляхом обману заволодів його грошовими коштами в сумі 500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становило 3995 грн.

У період часу з 28 лютого по 15 березня 2014 року він, діючи повторно, з метою особистого збагачення, під приводом реалізації лісодеревини шляхом обману та зловживання довірою потерпілого ОСОБА_7 незаконно заволодів грошима останнього в сумі 9000 грн.

Вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2015 року, вирок районного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано.

Постановлено новий, яким його визнано винним та засуджено за:

- ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду щодо нього та звільнити від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», або пом`якшити призначене покарання. Обґрунтовує свої вимоги тим, що у нього на утриманні перебуває його батько, який потребує догляду, у зв`язку із чим вважає безпідставним відмову у звільненні його від покарання внаслідок акту амністії. Зазначає, що за період часу після постановлення щодо нього вироку судом першої інстанції він справно відшкодовував потерпілим завдану шкоду, належним чином виконував покладені на нього обов`язки згідно зі ст. 76 КК України,

Заслухавши доповідача, доводи прокурора щодо безпідставності касаційної скарги засудженого, а тому просив її залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1, 2 ст. 190 КК України за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за цим законом ніким не оспорюються, а тому у касаційному порядку не переглядаються.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, апеляційним судом враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу винного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі і за злочини проти власності, втім на шлях виправлення не став і продовжив вчиняти інші злочини.

Скасовуючи вирок районного суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, апеляційний суд правильно зазначив, що він не є суб`єктом амністії, оскільки батько засудженого ОСОБА_11 1938 року народження, який на момент набрання чинності цього закону досяг 70-ти річного віку, має інших працездатних дітей, а саме доньку ОСОБА_12 , яка мешкає у с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області.

У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не наводить нових підстав, які б давали можливість пом`якшити призначене йому покарання, а усі наведені ним доводи були враховані апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги прокурора.

В даному випадку призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідає вимогам статтям 65-67 КК України.
Вирок суду апеляційної інстанції належним чином обґрунтований, і є таким, що відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої та апеляційної інстанції повно та всебічно розглянути провадження і постановити законні та обґрунтовані рішення, а також підстав для зміни вироку апеляційного суду, як зазначено у касаційній скарзі засудженого, у провадженні не встановлено.

З огляду на викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2015 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2