Справа № 214/2754/12
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" листопада 2012 р.

Суддя Літинського районного суду Вінницької області Сільченко О.В

. при секретарі Сарафинюк І.М.

за участю прокурора Зелениці Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Літина скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінальної справи;

В С Т А Н О В И В:

24.09.12 р. ця скарга подана до суду.

Під час розгляду скарги ОСОБА_1 її вимоги підтримав та пояснив, що постанова про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.1, ч.1 ст. 358 та ч.3 ст. 358 КК України є незаконною та підлягає скасуванню, так як вона шляхом обману та підроблення доручень заволоділа його коштами у сумі 254600 грн., чим заподіяла йому шкоду. Крім цього, із цієї суми, яку він не отримував від підприємницької діяльності, йому проведено нарахування податковою службою. ОСОБА_1 пояснив, що спільної підприємницької діяльності із ОСОБА_2 вони не вели, так як таке не було зареєстровано у встановленому законом порядку, а за усною домовленістю із ОСОБА_2 один її транспортний засіб використовувався на його маршруті Хмільник-Вінниця, за що він сплачував їй 100 грн. щоденно. Однак коли він потрапив у шляхово-транспортну пригоду та перебував у лікарні, не маючи можливості вести підприємницьку діяльність, ОСОБА_2 у лікарні викрала у нього печать та оформила доручення на водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для отримання виручених від пасажирських перевезень коштів від продажу квитків за вказаним маршрутом на автостанціях Хмільник, Вінниця-2 та з 01 червня до 31 грудня 2008 року заволоділа його коштами в сумі 254600 грн.

Отже, слідчий не взяв до уваги наявних у справі документів та доказів, а постанова слідчого не ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи, що є підставою для її скасування.

ОСОБА_1 також пояснив, що платежі по кредиту у сумі 120000 грн. за період липня-2008 р. до січня 2009 р. у банку Надра він сплачував від доходів іншої підприємницької діяльності.

Представник скаржника ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що у діях ОСОБА_2 є ознаки злочинів за якими порушено кримінальну справу, досудовим слідством не дослідженні всі обставини, в тому числі стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а тому постанова слідчого незаконна та підлягає скасуванню.

Зясувавши позицію прокурора, який заперечив проти задоволення скарги з огляду на обґрунтованість постанови про закриття кримінальної справи, пояснення ОСОБА_1 та його представника, які вимоги скарги підтримали повністю, дослідивши матеріали кримінальної справи, вважаю, що у задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння ( дія або бездіяльність), вчинене субєктом злочину.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.6 КПК України порушена кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю в діянні складу злочину.

Склад злочину- це наявність субєкту злочину, субєктивної сторони, обєкту злочину та обєктивної сторони складу злочину.

Відсутність будь-якої із вказаних ознак стверджує про відсутність складу злочину.

Дослідженням матеріалів кримінальної справи встановлено, що т.1 а.с. 3 містить доручення ОСОБА_1, яке було дійсне до 26.07.2010 р., яким він уповноважив ОСОБА_2 вчиняти від його імені дії, що виникають з адміністративно- правових відносин, а саме: представляти його інтереси як фізичної особи- підприємця в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності та галузевої належності, в тому числі Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України та інших фондах та відділеннях, відповідній районній державній адміністрації, органах санітарно- епідеміологічної служби, органах пожежної служби та в інших підприємствах і організаціях; надається право подавати, підписувати та отримувати всі необхідні для виконання цієї довіреності документи, включаючи документи фінансової та податкової звітності ( декларації), дозволи, свідоцтва та інші документи, що стосуватимуться його прав та законних інтересів як субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи, сплачувати мито, збори та інші платежі, а також вчиняти всі юридично значимі дії, повязані з виконанням цієї довіреності.

Під час розгляду скарги достовірно доведено, що ОСОБА_2, чого вона особисто не заперечує у протоколі допиту, склала та підписала доручення для отримання коштів від проданих квитків на маршруті Хмільник Вінниця на автостанціях Хмільник та Вінниця-2 водіями ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Із протоколу допиту ОСОБА_3 (т.1 а.с. 251-252) зясовано, що він з 2006 р. працював водієм автобуса на маршруті Хмільник - Вінниця у приватного підприємця ОСОБА_1, експлуатуючи автобус, що належав ОСОБА_2 До 2008 року кошти, які він отримував на автостанціях за продані квитки він передавав ОСОБА_1, а з червня до грудня 2008 р. за дорученням він кошти за продаж квитків на автостанціях Хмільник, Вінниця-2 не отримував, так як був зайнятий іншими перевезеннями. У стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 він не вникав. З вересня 2009 року він почав отримувати кошти за продані квитки на автостанціях, які віддавав ОСОБА_1, відвідуючи його вдома.

Із протоколу допиту ОСОБА_4 ( т.1 а.с. 227-228) зясовано, що він маючи намір влаштуватися на роботу для перевезення пасажирів, звернувся до ОСОБА_7, яка мала автобус для перевезення пасажирів, на що вона йому відповіла, що погоджується на таке, однак особисто не може його оформити на роботу, так як по даному питанню вона співпрацює та веде спільний бізнес із ОСОБА_1, який оформить його на роботу належним чином. ОСОБА_2 пояснила, що він буде обслуговувати маршрут Хмільник-Вінниця та взяла у нього трудову книжку. Він працював на вказаному маршруті та всі питання щодо умов праці вирішував із ОСОБА_2 З ОСОБА_1 зустрічався випадково. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 були партнерські стосунки, які погіршилися після того, як він потрапив у шляхово-транспортну пригоду. Виручені гроші за перевезення пасажирів, які сідали по маршруту руху, він частково витрачав на пальне, а решту віддавав ОСОБА_2 за розпорядженням ОСОБА_1 З 2006 року він отримував кошти на автостанціях за дорученням, яке йому дала ОСОБА_7 та за її розпорядженням віддавав їх їй.

Із протоколу допиту ОСОБА_8 ( т.1 а.с. 233-234) зясовано, що він на протязі 5-ти років працює водієм у приватного підприємця ОСОБА_1, обслуговуючи маршрут Хмільник-Вінниця. Відразу після працевлаштування на роботу ОСОБА_1 познайомив його із ОСОБА_2 та повідомив, що всі питання повязані із діяльністю маршрута Хмільник-Вінниця слід вирішувати із ОСОБА_2 З цього він зрозумів, що вони вели спільний бізнес. Кошти, які він отримував від пасажирів на маршруті, за розпорядженням ОСОБА_1 віддавав ОСОБА_2

Із протоколу допиту ОСОБА_9 встановлено, що на прохання ОСОБА_1 вона допомагала вести йому облік та звітність щодо господарської діяльності. В червні 2008 р. їй повідомили, що ОСОБА_1 потрапив у автопригоду та їй необхідно приїхати щоб забрати документи із автомобіля. Вона приїхала та забрала документи, які доставила додому. Через деякий час їй зателефонувала ОСОБА_2, яка була партнером по біснесу з ОСОБА_1 та попросила щоб вона приїхала до лікарні, де перебував ОСОБА_1 Вона із ОСОБА_7 поїхали додому до ОСОБА_1, де передали документи його дружині ОСОБА_10 Печатки серед документів не було. Після цього вони поїхали до ОСОБА_1 в лікарню. В лікарні ОСОБА_2 розраховувалася за медикаменти та розмовляла із медперсоналом. Дії ОСОБА_2 були спрямовані на надання допомоги ОСОБА_1. Розмов про печатку між ними не було. Під час перебування у лікарні ОСОБА_1 вона ще кілька разів його відвідувала, допомагала складати звіти до податкової, пенсійного фонду, центру зайнятості, фонду соціального страхування, нараховувала зарплату водіям. Всі дані по звітах вона фіксувала зі слів ОСОБА_1. ОСОБА_9 пояснила, що запитувала у ОСОБА_1 про печатку, на що він відповів, що печатка знаходиться вдома у ОСОБА_10 та вона все знає. На той час фінансово-господарською діяльністю займалася дружина ОСОБА_1 , а з вересня 2008 р. вона також стала займатися обліком та звітністю.

У протоколі допиту ОСОБА_2 (т.1 а.с. 224-225) пояснює, що у липні 2005 р. вона стала займатися підприємницькою діяльністю сумісно із ОСОБА_1 по перевезенню пасажирів по маршруту Хмільник Вінниця. Ця спільна діяльність полягала у тому, що ОСОБА_1, маючи договір на здійснення перевезень по маршруту Хмільник-Вінниця запропонував їй надати належні їй автобуси на обслуговування вказаного маршруту, на що вона погодилася. Вони домовилися усно про те, що така співпраця буде взаємовигідна, хоч ніяких договорів письмово не укладали та про суму коштів не домовлялися. Вона надала три автобуси, з яких два повинні були їздити, а третій- резервний. На підтвердження такої діяльності ОСОБА_1 оформив доручення, яким довірив їй все, що у ньому зазначено. За цим дорученням вона приймала участь у тендері у Вінницькій ОДА щодо використання її автобусів на вказаному маршруті. За період від 2005 до 2007 років кошти на автостанціях за перевезення пасажирів по дорученнях, які вона розробила, оформляла та підписувала від імені ОСОБА_1 забирали водії, які їздили на цьому маршруті по понеділках. На цих дорученнях на її підписові ОСОБА_1 ставив печать. 24.06.08 р. бухгалтер автовокзалу ОСОБА_11 повідомила, що закінчився строк доручення, а тому вона не зможе видавати кошти водіям. ОСОБА_11 зателефонувала саме їй, так як попередні доручення також підписувала вона. Поряд з цим, у протоколі допиту ОСОБА_7 зазначає, що коштів від водіїв ОСОБА_1 вона не отримувала, а їх отримував ОСОБА_1, який платив кредити, зарплату водіям, та інші платежі. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не розрахувався з нею за використання її автобусів на маршрут, то у вересні 2009 року вона забрала свої автобуси.

Із матеріалів кримінальної справи та обставин, досліджених у судовому засіданні достовірно зясовано, що ОСОБА_1, являючись субєктом підприємницької діяльності, за належно оформленим дорученням, довірив ОСОБА_2 як фізичній особі, вчиняти від його імені дії, що виникають з адміністративно- правових відносин, а саме: представляти його інтереси як фізичної особи- підприємця в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності та галузевої належності, в тому числі Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України та інших фондах та відділеннях, відповідній районній державній адміністрації, органах санітарно- епідеміологічної служби, органах пожежної служби та в інших підприємствах і організаціях; надається право подавати, підписувати та отримувати всі необхідні для виконання цієї довіреності документи, включаючи документи фінансової та податкової звітності ( декларації), дозволи, свідоцтва та інші документи, що стосуватимуться його прав та законних інтересів як субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи, сплачувати мито, збори та інші платежі, а також вчиняти всі юридично значимі дії, повязані з виконанням цієї довіреності.

Крім цього, як вбачається із пояснень вищезазначених свідків зясовано, що ОСОБА_1 повністю довірив ОСОБА_2 як фізичній особі ведення справ, що стосується діяльності маршруту Хмільник-Вінниця, на якому використовувався автобус, який належить ОСОБА_2, що стверджує про їх спільні інтереси щодо роботи вказаного маршруту. Така обставина підтверджується і тим, що водії ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_8, які допитані у справі як свідки, пояснили, що гроші від перевезення пасажирів по маршруту Хмільник - Вінниця віддавали за розпорядженням ОСОБА_1 ОСОБА_2 так і самому ОСОБА_1

Як вбачається із доручення, на отримання коштів, виручених від продажу квитків на вказаному маршруті водіями ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_2 маючи доручення від ОСОБА_1 щодо вчинення дій від його імені, вчинила у ньому свій підпис, а не підробляла підпис ОСОБА_1, що стверджує про легальність її дій та відсутність умислу на підроблення офіційного документу, а відтак - субєктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ч. 3 ст. 358 КК України.

Оцінивши пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо наявності належної печатки ОСОБА_1 на вказаному дорученні на отримання водіями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 коштів на автостанціях Хмільник та Вінниця-2, рахую, що факт незаконного заволодіння печаткою ОСОБА_2 з метою підроблення доручення матеріалами кримінальної справи не підтверджується, та враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1 повністю довірив ОСОБА_2 контролювати діяльність маршруту Хмільник-Вінниця, вважати, що печатка поставлена на дорученні всупереч волі ОСОБА_1 підстави відсутні, що також свідчить про відсутність у діях ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ч.3 ст. 358 КК України.

Ураховуючи те, що на маршруті Хмільник- Вінниця, на якому використовувався автобус, що належить ОСОБА_2 та те, що ОСОБА_1 їй як партнеру надав повноваження контролювати всю діяльність вказаного маршруту, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то хоч спільна їх діяльність не була зареєстрована, однак фактично така вбачається, що обумовлює право ОСОБА_2 на невизначену ними частину прибутку, то вказана обставина стверджує відсутність у діях ОСОБА_7 умислу на вчинення шахрайських дій,- а відтак- субєктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Крім зазначеного враховую те, що справа не містить документів, які стверджують походження коштів для сплати ОСОБА_1 кредиту за період з липня 2008 р. до січня 2009 р. у сумі 120 тис грн., що логічно підтверджує пояснення ОСОБА_7 та свідків про передавання ОСОБА_1 коштів від перевезення пасажирів по маршруту Хмільник- Вінниця за вказаний період.

Вказані обставини стверджують те, що між ОСОБА_1.В. та ОСОБА_2 як фізичною особою, а не субєктом підприємницької діяльності, виник цивільно - правовий спір, який слід вирішувати у порядку цивільного судочинства.

Отже, висновки досудового слідства, які викладені у постанові про закриття кримінальної справи обґрунтовані, а тому скарга щодо скасування вказаної постанови задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 236-6 КПК України;

П О С Т А Н О В И В;

Скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Літинського РВ УКМВС у Вінницькій області ОСОБА_12 від 15.12.11 року про закриття кримінальної справи, порушеної щодо ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст. 190 ч.1 та ч.3 ст. 358 КК України залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області через Літинський районний суд протягом семи діб.

Суддя: Сільченко О. В.