АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/721/16 Доповідач суддя ОСОБА_2 ,
Категорія: ч. 3 ст. 190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2016 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 3.12.2015 року у відношенні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,-
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 3 грудня 2015 року

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, громадянин України, має середню освіту, одружений, не працює, раніше в силу ст.89 КК України не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений:
за ч. 3 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 5 років;
за ч. 3 ст. 358 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 4 ст. 358 КК України до обмеження волі строком на 2 роки.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання іспитовим строком на три роки.
Відповідно до вимог пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст.76 КК України в період іспитового строка ОСОБА_9 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Харкова, громадянин України, має середню освіту, не одружений, раніше в силу ст.89 КК України не судимий, не має місця реєстрації та постійного місця мешкання, засуджений:
за ч. 3 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;
за ч. 3 ст. 358 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;
за ч. 4 ст. 358 КК України до обмеження волі строком на 2 роки.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Як встановив суд, в період часу з вересня 2013р. по 06.11.2013р. ОСОБА_11 , матеріали досудового розслідування щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження, ОСОБА_12 , матеріали досудового розслідування та судового розгляду також виділені в окреме кримінальне провадження, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб, шляхом зловживання довірою заволоділи квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 яка належала ОСОБА_13 за наступних обставин.

В кінці серпня 2013р., в денний час доби, точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_12 , знаходячись біля перехрестя пр. Тракторобудівників та пр.50 років ВЛКСМ в м. Харкові, познайомився з ОСОБА_13 з яким почали розпивати спиртні напої. В той же день ОСОБА_12 , разом із ОСОБА_13 прибули за місцем мешкання останнього за адресою : АДРЕСА_3 , де продовжили вживати спиртні напої. В ході спільного вживання спиртних напоїв, ОСОБА_12 , побачив, що ОСОБА_13 веде аморальний спосіб життя. В цей час у ОСОБА_12 , виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом шахрайства, а саме квартирою АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_13 .

Наступного дня, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, ОСОБА_12 , зустрівся з раніше знайомою ОСОБА_11 , яка раніше працювала ріелтором та займалася продажем квартир. При зустрічі з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , розповів їй про ОСОБА_13 та його квартиру, після чого запропонував останній вступити з ним в злочинну змову, з метою заволодіння шляхом шахрайства квартирою, що належить ОСОБА_13 .

ОСОБА_11 на пропозицію ОСОБА_12 , погодилася, вступивши таким чином в злочинну змову з останнім. З метою реалізації спільного злочинного умислу ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_12 , що необхідно отримати будь-яким шляхом у ОСОБА_13 документи на квартиру, а також паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 , після чого ці документи надати їй для перевірки вказаних документів, з метою подальшого визначення їх спільних дій, спрямованих на заволодіння шляхом шахрайства квартирою АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_13 .

Через декілька днів в денний час доби, точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_12 , маючи корисливий мотив, діючи за злочинним наміром спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, за попередньою домовленістю з ОСОБА_11 прибув до місця мешкання ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом вільного доступу таємно викрав документи, що належали ОСОБА_13 , а саме договір дарування квартири АДРЕСА_4 від 22.07.1996 року, що підтверджує право власності ОСОБА_13 на дану квартиру та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 , після чого в цей же день надав викрадені документи ОСОБА_11 .

Ознайомившись з документами, ОСОБА_11 , маючи корисливий мотив, діючи за злочинним умислом спрямованим на заволодіння квартирою АДРЕСА_4 , повідомила ОСОБА_12 , що для продажу вказаної квартири, необхідно залучити ще двох чоловіків, та доручила ОСОБА_12 , підібрати вказаних осіб.

07.10.2013р., в денний час доби, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, маючи корисливий мотив, за злочинним наміром спрямованим на заволодіння квартирою АДРЕСА_4 , шляхом шахрайства, запропонував своєму знайомому ОСОБА_9 та його знайомому ОСОБА_10 , вступити в злочинну групу, з метою заволодіння квартирою АДРЕСА_4 , на що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надали свою згоду, таким чином вступили у злочинну змову з ОСОБА_12 , та ОСОБА_11 .

В той же день ОСОБА_11 , діючи з корисливих мотивів, за злочинним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння квартирою АДРЕСА_4 , шляхом шахрайства, розподілила обов`язки між учасниками злочину, а саме: ОСОБА_12 , повинен був змінити первинні дані в паспорті громадянина України на імя ОСОБА_13 ,а саме вклеїти фотокартку ОСОБА_10 , а ОСОБА_10 повинен був прибути до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_14 , де представитися ОСОБА_13 та поставити свій підпис від його імені в договорі дарування квартири АДРЕСА_4 , за що ОСОБА_11 пообіцяла ОСОБА_10 грошову винагороду у сумі 1000 грн. ОСОБА_9 за розподілом обов`язків ОСОБА_11 , повинен був прибути до того ж нотаріуса разом із ОСОБА_10 та поставити свій підпис в рядку «обдарований» в договорі дарування квартири АДРЕСА_4 , та в подальшому виконувати роль власника цієї квартири, та здійснювати операції по відчуженню цієї квартири іншій особі, за що ОСОБА_11 , пообіцяла ОСОБА_9 грошову винагороду в сумі 1000 доларів США.

Після чого, в той же день ОСОБА_10 с ціллю реалізації спільного з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_9 злочинного умислу на заволодіння квартирою, що належала ОСОБА_13 , надав ОСОБА_12 , свою фотокартку для підробки паспорту на ім`я ОСОБА_13 ,а ОСОБА_12 , того ж дня, знаходячись по місцю свого мешкання за адресою : Харківська обл., Харківський район, с.Веселе, замінив в паспорті на ім`я ОСОБА_13 фотокартку, шляхом відривання фотокартки із зображенням ОСОБА_13 та вклеювання на верхню частину сторінки № 1 фотокартку з погрудним зображенням ОСОБА_10 . Таким чином виготовив підроблений паспорт громадянина України, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, який дійсний для укладання цивільно-правових угод, в тому числі і укладання договору купівлі-продажу, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Згідно висновку технічної експертизи документів № 90 від 03.03.2014р., в паспорті громадянина України, серійний номер НОМЕР_1 , виданому 17.04.2001 Київським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області на ім`я ОСОБА_13 , мають місце зміни первинного змісту документа у вигляді повної заміни фотокартки.

08.10.2013р., в денний час доби, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діючи за злочинним умислом, за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи ціль наживи, прийшли до нотаріальної контори приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_14 , яка розташована за адресою : АДРЕСА_5 , де остання надала їм бланки договору дарування квартири, згідно якого ОСОБА_9 приймає у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , в яких в рядку «дарувальник» поставив свій підпис ОСОБА_10 від імені ОСОБА_13 , а в рядку «обдарований» поставив свій підпис ОСОБА_9 , після чого за виконану роботу ОСОБА_11 заплатила ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 1000 грн.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 193 від 05.06.2014р. в рядку «дарувальник» в договорі дарування квартири від 08.10.2013р. підпис від імені ОСОБА_13 виконаний не ОСОБА_13 ,встановити ким, - ОСОБА_10 або іншою особою, - виконаний даний підпис не надається можливим, скорочений рукописний запис « ОСОБА_13 » виконаний ОСОБА_10

09.10.2013р., в денний час доби, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_11 ОСОБА_12 , та ОСОБА_9 , з метою збагачення, діючи за злочинним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, поїхали до ПТ «Ломбард «Надія» Письменна Н.Є. і компанія», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 18, де ОСОБА_9 , на підставі завідомо підробленого документу договору дарування від 08.10.2013р., уклав договір фінансового кредиту № 09-10-1К. В забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за даним договором за нотаріально посвідченим договором іпотеки, була передана в заставу квартира АДРЕСА_4 , за що ОСОБА_9 отримав грошові кошти в сумі 11 000 доларів США, що згідно курсу НБУ склало 87923 грн. та передав їх ОСОБА_11 , яка заплатила ОСОБА_9 обіцяні раніше грошові кошти в сумі 1000 доларів США, та ОСОБА_12 , грошові кошти в сумі 2000 доларів США, а інші грошові кошти ОСОБА_11 залишила собі.

Після цього, з метою ще більшого збагачення, шляхом продажу квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_11 , дала об`яву до рекламної газети «Премєр» та знайшла покупця на дану квартиру, якою виявилася ОСОБА_15 . Після чого, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 діючи умисно, згідно раніше розробленого злочинного плану, з метою ще більшого збагачення, ввели в оману відносно права власності на квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_15 , у котрої ОСОБА_9 обманним шляхом створив уявлення про себе, як про законного володільця зазначеної квартири, що має намір її продати, а ОСОБА_11 створила уявлення про себе, як про ріелтора ОСОБА_9 . Використовуючи довірливі відносини, що склалися з ОСОБА_15 , достовірно знаючи про намір останньої придбати житло , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , ввели її в оману відносно права власності ОСОБА_9 на дану квартиру.

06.11.2013р., приблизно об 11.00 год., ОСОБА_15 , будучи впевненою, що ОСОБА_9 є власником квартири АДРЕСА_4 , не усвідомлюючи протиправність і злочинний характер дій ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_16 за адресою : АДРЕСА_6 , уклала з ОСОБА_9 договір купівлі продажу, згідно котрого останній продав ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_4 , а ОСОБА_15 передала ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 196 320 грн., з яких 91 300 грн. ОСОБА_9 передав представнику ПТ «Ломбард «Надія» Письменна Н.Є. і компанія» в рахунок погашення заборгованості, а інші грошові кошти передав ОСОБА_11 .

У результаті злочинних умисних дій ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_13 , було спричинено матеріальний збиток, згідно висновку товарознавчої експертизи № 34 від 01.02.2014 року на суму 211 272 грн.

В апеляційній скарзі прокурор Харківської місцевої прокуратури № 4 просить вирок Московського районного суду м. харкова від 3 грудня 2015 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання: за ч. 3 ст. 190 КК України 5 років розбавлення волі ; за ч. 3 ст. 358 КК України 2 роки позбавлення волі; за ч. 4 ст. 358 КК України 2 роки обмеження волі. Відповідно до ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. ОСОБА_10 прокурор просить призначити покарання: за ч. 3 ст. 190 КК України 5 років розбавлення волі ; за ч. 3 ст. 358 КК України 2 роки позбавлення волі; за ч. 4 ст. 358 КК України 2 роки обмеження волі. Відповідно до ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що суд призначив ОСОБА_10 занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого, а ОСОБА_9 безпідставно звільнив від відбування покрання, застосувавши ст.75 КК України. При цьому прокурор зазначає, що обвинувачені скоїли три злочини, один з яких є тяжким. ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини. Суд необґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання суттєву допомогу судовому слідству, оскільки не зазначив в чому вона полягала. Суд недостатньо врахував обставину що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у відношенні особи похилого віку, суму матеріальних збитків спричинених потерпілому і те, що останній, будучи людиною похилого віку, залишився без житла. Суд належним чином не обґрунтував застосування до ОСОБА_9 звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Не врахував активну роль останнього у скоєнні злочину. Також прокурор посилається на те, що суд першої інстанції не виконав ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11.02.2015 року в якій було зазначено, що попереднім вироком від 16.09.2014 року ОСОБА_9 було призначено занадто м`яке покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просив вирок суду скасувати і призначити по справі новий судовий розгляд. Апеляційну скаргу обвинувачений мотивує тим, що суд призначив йому занадто суворе покарання, оскільки його роль у скоєнні злочину була другорядною , порівняно з ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Також ОСОБА_10 в апеляційній скарзі заперечує, що був організатором скоєння злочину, вказує що не передавав документів, не продавав квартиру ОСОБА_20 , був втягнений у злочин шляхом обману, і винагороди , що обіцяла ОСОБА_19 , не отримав.

Вислухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав свою апеляційну скаргу і зазначив , що злочину не скоював; пояснення прокурора , який підтримав апеляційну скаргу частково і вважав необхідним призначити новий судовий розгляд; думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_10 та заперечував проти апеляційної скарги прокурора; думку захисника ОСОБА_8 обвинуваченого ОСОБА_9 , які заперечували проти апеляційних скарг; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 29.04.2015 року , обвинуваченому ОСОБА_9 ухвалю суду першої інстанції було призначено захисника з Харківського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с.78,100 т.2)

В силу ст. 20 КПК України підозрюваний , обвинувачений , засуджений має право на захист, яке полягає у тому числі й у наданні йому можливості користуватися ефективною правовою допомогою захисника. У свою чергу суд зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним , або призначеного захисника.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 54 КПК відмова від захисника або його заміна повинна відбуватись після наданні можливості для конфіденційного спілкування. Зазначена норма встановлює гарантію забезпечення добровільності відмови від захисника і усвідомлення обвинуваченим правових наслідків свого рішення.

В судове засідання 1 грудня 2015 року захисник ОСОБА_9 ОСОБА_8 не з`явилась. Обвинувачений ОСОБА_9 подав заяву про відмову від послуг захисника , а суд в порушення зазначених вимог КПК ухвалив прийняти відмову обвинуваченого від захисника без надання можливості для конфіденційного спілкування (а.с. 22-23 т.3). В тому ж судовому засіданні без участі захисника було завершено судове слідство, проведено дебати , обвинуваченим надано останнє слово і суд пішов до нарадчої кімнати. Вказане свідчить про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_9 .

Відповідно до вимог ч.3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких апеляційним судом скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 16 вересня 2014 року вже було засуджено Московським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 190 , ч.3 ст. 358 , ч.4 ст. 358, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року зазначений вирок було скасовано з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції. В ухвалі апеляційного суду безпосередньо зазначено, «якщо ж суд першої інстанції під час нового судового розгляду цього кримінального провадження дійде до висновку про винуватість ОСОБА_18 та ОСОБА_17 в тому обсязі та при тій же кваліфікації їх дій , які вказані в обвинувальному акті , то призначене ним покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 16.09.2014р. є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених і визнається колегією суддів як таке, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість».

3 грудня 2015 року суд першої інстанції ухвалив відносно ОСОБА_9 вирок, яким визнав його винним в тому обсязі та при тій же кваліфікації , які вказані в обвинувальному акті , але не зважаючи на попередні висновки апеляційного суду та положення ч.3 ст. 415 КПК України, призначив ОСОБА_9 аналогічне покарання за сукупністю злочинів і навіть пом`якшив його за ч.3 ст. 358 КК України.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст.349 КПК України , суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Як вбачається з журналу судового засідання та звукозапису судового засідання від 10.11.2015р. обвинувачений ОСОБА_10 свою вину не визнав та пояснив, що підписав договір дарування квартири в стані алкогольного сп`яніння , оскільки ОСОБА_17 його напоїв. Суд не допитав обвинуваченого , але роз`яснив , що в цьому разі буде викликати свідків та вивчати докази, після чого ОСОБА_10 заявив, що визнає свою провину відповідно до обвинувального акту.

Таким чином суд не пересвідчився чи правильно розуміє обвинувачений зміст обвинувачення та у добровільності його позиції.

Окрім того з звукозапису вбачається, що обвинувачені взагалі від дачі пояснень в судовому засіданні самостійно не відмовлялись , а лише погодились з судом , який роз`яснив їм можливість не давати пояснень відповідно до ст. 63 Конституції України обмежившись загальною згодою зі змістом обвинувального акту.

За таких обставин колегія суддів вважає вимоги ч.3,4 ст. 349 КПК України порушеними.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК України порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.20,54,415,349 КПК України є істотним , оскільки перешкодило суду ухвалити законне судове рішення.

Отже апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого в цій частині є обґрунтованими і вирок суду першої інстанції слід скасувати.

Щодо прохання прокурора про постановлення апеляційним судом свого вироку, то воно задоволенню не підлягає, оскільки в цій справі суд першої інстанції встановив винність обвинувачених з порушенням вимог кримінального процесуального закону, без перевірки пояснень обвинуваченого ОСОБА_21 , який заперечував свою вину, а апеляційний суд не вправі перебирати на себе функції суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин справи, винуватості особи та кваліфікації її дій.

Порушення вимог кримінального процесуального закону не передбачено ст.420 КПК України як підстава для ухвалення апеляційним судом нового вироку.

З врахуванням наявності передбачених ст.412 КПК України підстав для скасування судового рішення, по справі слід призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Якщо при новому судовому розгляді ОСОБА_9 буде визнано винним у скоєнні злочину за обставин зазначених в обвинувальному акті, доводи апеляційної скарги прокурора , щодо безпідставності звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням слід вважати обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 405,407,409, 412 КПК України судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційні скарги прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 та обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 3 грудня 2015 року у відношенні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати і призначити по справі новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів до 24 травня 2015 р. включно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 залишити раніше обраний домашній арешт строком на два місяці , заборонивши йому залишати житло за адресою АДРЕСА_2 з 21 години до 7 години наступного дня.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_9 прибувати за кожною вимогою до суду ; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу с уду ; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді -