Ухвала іменем україни 16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора виправданого захисника при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000510 за касаційними скаргами заступника прокурора Закарпатської області, представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_12 ,
встановила:
Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року визнано невинуватими та виправдано
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,
- за ст. 124 КК України за відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,
- за ст. 124 КК України за недоведеністю його вини.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Досудовим слідством ОСОБА_5 та ОСОБА_12 обвинувачувались у тому, що вони, разом зі своїм братом ОСОБА_13 , 28 грудня 2009 року, приблизно о 22 год., під час побутового конфлікту, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , побачивши, що до подвір`я приїхали незнайомі їм люди на автомобілях, почали тікати через городи, де на подвір`ї буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 наздогнали ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та почали бити ногам. Помилково сприймаючи ці дії як загрозливі для свого життя, ОСОБА_5 , перевищуючи межі необхідної оборони, дістав з кишені ножа та завдав ним один удар у живіт ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , чим спричинив останнім тяжкі тілесні ушкодження. Разом з цим, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , наздогнавши ОСОБА_12 , завдали йому декілька ударів по голові та по руці, якою він намагався закрити голову від ударів, чим спричинили йому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Внаслідок чого, ОСОБА_12 , помилково вважаючи, що дії нападників створюють реальну загрозу для його життя, підняв з землі предмет, схожий на ніж та, перевищуючи межі необхідної оборони, при явній невідповідності небезпечності посягання та обстановці захисту, завдав один удар у живіт ОСОБА_8 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження. Вказані дії ОСОБА_5 та ОСОБА_12 були визнані судом, як необхідна оборона.

У касаційних скаргах:
- прокурор, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону. Вважає, що розглядаючи дане кримінальне правопорушення, суд залишив поза увагою істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені органом досудового слідства. Крім того, на думку прокурора, суд не перевірив чи затверджений обвинувальний акт процесуальним прокурором;

- потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 викладені вимоги про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог потерпілі посилаються на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону. Вважають, що винуватість виправданих у вчиненні кримінального правопорушення була повністю доведена та вказують на те, що обвинувальний акт складено з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства;
- захисник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , посилаючись на аналогічні підстави просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

У запереченнях на вказані касаційні скарги виправдані ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та їх захисник ОСОБА_6 просять залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційні скари прокурора, захисника ОСОБА_6 тавиправданого ОСОБА_5 , які просили залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судом було ретельно перевірено докази обвинувачення та докази захисту, внаслідок чого, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 124 КК України.
Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що аналогічні доводи прокурора та потерпілих були перевірені апеляційним судом, який встановив, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, з посиланням у вироку, чому суд відхилив докази обвинувачення, а виправдовуючи кожного з обвинувачених, навів мотиви прийнятого рішення та вказав норму закону.
Як вбачається з вироку, суд вірно оцінив обстановку, у якій відбулась подія між обвинуваченими та потерпілими, врахував неприязні відносини, які склались між ними, участь у конфлікті братів ОСОБА_14 , родичів і знайомих потерпілих. З вироку вбачається, що ОСОБА_13 разом з братами ОСОБА_5 і ОСОБА_12 очікували приїзду працівників міліції через конфлікт із зятем ОСОБА_8 , а побачивши, що до будинку під`їхали три автомобілі, з яких вийшло 12-15 молодих, агресивно налаштованих чоловіків, вони злякалися, так як самі були особами похилого віку, та почали втікати з подвір`я через городи до сусідів. Проте, деякі з чоловіків, якими потім виявилися ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 побігли навздогін, наносячи тілесні ушкодження ОСОБА_14 , від чого вони змушені були захищатись.
Судом правильно встановлено, що з урахуванням віку обвинувачених, стану їх здоров`я, один з братів є інвалідом, обстановки (нічний час), останні не могли протистояти потерпілим, і та обставина, що ОСОБА_5 скористався перочиним ножем (складеним) з метою самозахисту та захисту своїх братів, не маючи можливості інакше відвернути посягання на життя і здоров`я, судом правильно розцінено як необхідна оборона. Окрім того, протягом слідства потерпілі не змогли пояснити причину погоні за обвинуваченими і нанесення останнім тілесних ушкоджень.
У вироку суд навів показання обвинувачених, потерпілих, свідків, проаналізував їх, як і інші письмові докази, з повнотою їх перевіривши у судовому засіданні.
Перевіркою матеріалів провадження (а.п. 1-4 т. 7) встановлено, що після проведення додаткового розслідування, яке продовжилось в рамках КПК України в редакції Закону 2012 року, обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_12 14 листопада 2013 року надійшов до суду першої інстанції з необхідними реквізитами, тобто підписами слідчого СВ Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_15 та прокурора прокуратури Тячівського району ОСОБА_16 і, як встановив суд першої інстанції, такий відповідав вимогам ст. 291 КПК України та був призначений до судового розгляду, про що свідчать супровідний лист прокурора району ОСОБА_17 від 08.12.2013 та сам обвинувальний акт. Підготовче судове засідання проведено у відповідності до ст. ст. 314, 315 КПК України, питання про порушення цього порядку, учасниками не висувались.
Обвинувальний акт, на якій посилається заступник прокурора Закарпатської області у касаційній скарзі, і який міститься у т. 6 на а. п. 39, є копією обвинувального акту, який був наданий разом з іншими матеріалами кримінального провадження після призначення його до розгляду, що також підтверджено листом прокурора від 06.12.2013 року (т. 7 а. с. 1, 28).
Щодо інших тверджень, які, на думку прокурора, вказують на істотні порушення кримінального процесуального закону під час досудового слідства, а саме: те, що вказівки слідчому у справі давав заступник прокурора Тячівського району, а не керівник групи процесуальних прокурорів, були ретельно перевірені апеляційним судом та не знайшли свого підтвердження.
Прокурор не вказав, як саме вплинули на хід кримінального провадження чи доказову базу ці вказівки, або яким чином вони перешкодили кримінальному провадженню, з урахуванням того, що такі вказівки були дані на виконання постанови суду від 28.02.2012 про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, постановленої в рамках КПК України 1960 року.
Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження та судові рішення за доводами касаційних скарг, касаційним судом встановлено, що судом першої інстанції об`єктивно перевірені та отримали належну оцінку усі докази, покладені в основу обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , а ухвала апеляційного суду про залишення виправдувального вироку щодо них без зміни, містить висновки, що ґрунтуються на матеріалах провадження, якими спростовані доводи апеляцій прокурора та потерпілих щодо незаконності виправдувального вироку.
Посилання прокурора на те, що судом першої інстанції були порушені вимоги КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки оцінка доказів, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, є прерогативою суду, який ретельно дослідив усі зібрані стороною обвинувачення докази та дав їм оцінку як кожному окремо, так і в їх сукупності з урахуванням встановлених стороною обвинувачення фактичних обставин.
Доводи прокурора, потерпілих та їх представників про порушення апеляційним судом вимог статей 404 та 419 КПК України також є безпідставними, оскільки ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, бо усі доводи апеляцій обвинувачення були ретельно перевірені та отримали належну оцінку в ухвалі в межах ст. 404 КПК України.
Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанції у провадженні не допущено, тому підстав вважати, що судові інстанції допустили упередженість чи необ`єктивність при розгляді провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_12 у колегії суддів немає.
Істотних порушень, які були б підставою для безумовного скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_12 колегією суддів також не встановлено. Тому касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постановлені щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_12 судові рішення - без зміни.
Керуючись ст.ст. 433-436, 438 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
Касаційні скарги заступника прокурора Закарпатської області, представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення.Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_12 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3