УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора захисника засудженого в режимі відеоконференції при секретарі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 30 червня 2016 року кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2015 року щодо нього,
в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.;
за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Поставлено стягнути із засудженого ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілих:
- ОСОБА_8 - 1 121 242, 04 грн.;
- ОСОБА_9 127 000 грн.;
- ОСОБА_10 159 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2015 року вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він наприкінці грудня 2010 року у м. Харкові, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 , шляхом зловживання довірою, повідомив останньому надуману інформацію щодо укладення інвестиційних договорів із будівельною компанією, працівником якої він нібито являється, з вкладенням грошових коштів і отримання, відповідно 7-10% дивідендів від розміру вкладеної суми. За період часу з 14 лютого 2011 року по 30 вересня 2012 року, ОСОБА_6 , маючи у розпорядженні грошові кошти, отриманні від ОСОБА_8 на підставі заздалегідь виготовлених договорів інвестування, не бажаючи бути викритим в протиправній діяльності та з метою переконання ОСОБА_8 , що він діє з власної волі та у своїх інтересах, виплатив останньому в якості дивідендів 387 800 доларів США, а решту грошей, отриманих від ОСОБА_8 , витратив на власні потреби, в результаті чого заволодів грошима потерпілого на суму 94 400 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30 вересня 2012 року становило 769 036 гривень, що є особливо великим розміром.
Крім того, ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , на початку червня 2012 року при зустрічі з останнім на пр. Леніна м. Харкова повідомив надуману інформацію щодо укладення інвестиційних договорів із будівельною компанією, працівником якої він нібито являється, з вкладення грошових коштів і отримання, відповідно, дивідендів. Згідно переданих на підставі договору інвестування грошових коштів в суму 20 000 доларів США, протягом липня, серпня, вересня 2012 року ОСОБА_6 сплатив ОСОБА_11 кошти в сумі 1400 доларів США в якості дивідендів, однак залишок в сумі 15 800 доларів США привласнив та витратив на власні потреби, що на час вчинення кримінального правопорушення за курсом НБУ становило 126 289, 4 грн.
Також ОСОБА_6 з метою незаконного заволодіння грошима ОСОБА_10 шляхом обману, протягом червня, липня та жовтня 2012 року у м. Харкові отримав від останнього 25 000 доларів США, сплативши при цьому відсотки в сумі 5 600 доларів США, а рештою розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_10 на суму 19 400 доларів США, що за курсом НБУ становило 155 545 грн., що є великим розміром.

У касаційній скарзі та доповненнях засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень із закриттям кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю вини та відсутності доказів, підтверджуючих його участь у вчиненні кримінальних правопорушень, мотивуючи істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість. Зазначає, що під час судового розгляду безпідставно відмовлено в задоволенні клопотань щодо допиту свідків сторони захисту та проведення судово-економічної експертизи. Вважає, що незаконно застосовано до нього запобіжний захід у вигляді тримання під ватою. Стверджує, що докази, які вказують на його вину є сфальсифікованими, оскільки під час досудового розслідування до нього застосовувався психологічний та моральний тиск з погрозами застосування фізичного тиску з боку працівників правоохоронних органів, в результаті чого він обмовив себе. Посилається на те, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було порушено право на захист, оскільки судові засідання 7, 15, 30 квітня та 14 травня 2015 року проведені за участю захисника ОСОБА_12 , який не мав права здійснювати захист його інтересів, а суд, не перевіривши правомірність здійсненням захисником своїх повноважень, не забезпечив його адвокатом для правомірного захисту його інтересів. Також до закінчення строку на касаційне оскарження був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі. Крім того, зазначає, що обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, повідомлення про підозру йому не були вручені. Звертає увагу й на те, що в матеріалах кримінального провадження, у томі першому, другому та третьому відсутні опис змісту, обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування, документ щодо права на захист та відмова ОСОБА_6 від адвоката, а також інші процесуальні документи. Показання ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_13 у тексті вироку частково не відповідають показанням, даних ними під час судового розгляду, що спростовують наявність складу кримінального правопорушення у його діях. Також засуджений указує, що його дії слід було кваліфікувати як заподіяння майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою, що передбачено ст. 192 КК України. Разом із тим, вважає, що при призначенні покарання належним чином не враховано дані про його особу та пом`якшуючі покарання обставини, а саме: стан здоров`я, перебування на його утриманні батьків похилого віку та малолітньої дитини, відсутність судимостей, позитивну характеристику з місця роботи та проживання, що давали підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого в режимі відеоконференції та захисника на підтримання поданої скарги з доповненнями, думку прокурора про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з її невідповідністю ст. 419 КПК України, перевіривши кримінальне провадження, та обговоривши доводи касаційної скарги з доповненнями, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що засуджений та його захисник, не погоджуючись з рішенням місцевого суду, подали апеляції, в яких, окрім іншого, зазначали про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту та необ`єктивність судового розгляду, оскільки було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотань щодо допиту свідків сторони захисту та проведення судово-економічної експертизи. Також наводили доводи про відсутність в діях засудженого складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3, 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційної інстанції, крім іншого, має бути зазначено суть апеляції, результати розгляду справи і докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляції без задоволення підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Однак, апеляційним судом ці вимоги закону не виконано.

За результатами перевірки встановлено, що апеляційний суд в мотивувальній частині ухвали належним чином не виклав вимоги апеляційних скарг, не навів переконливих мотивів прийнятого рішення про безпідставність доводів апеляцій, належним чином свого рішення не обґрунтував, відповіді на викладені доводи не дав, а послався на ті ж докази винуватості засудженого, які викладені у вироку, достовірність яких оскаржувалась в апеляціях.

Окрім того, апеляційний суд у мотивувальній частині, обґрунтовуючи своє рішення щодо відсутності обтяжуючої покарання обставин рецидиву злочину, дійшов до висновку про виключення її з вироку суду. Однак, при цьому, у резолютивній частині ухвали зазначив про залишення вироку щодо ОСОБА_6 без зміни.

Також, як убачається з вироку суду, ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців, але в ухвалі існують протиріччя щодо призначеного покарання за цим Законом.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах засудженого та його захисника й із урахуванням доводів, які зазначені в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_6 , ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 434-436 КПК України суд,
п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3