Ухвала іменем україни 08 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),
переглянула в судовому засіданні вирок Апеляційного суду Житомирської області від 23 лютого 2016 року за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 .

Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гуменники Коростишівського району Житомирської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 69 КК призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Апеляційний суд Житомирської області зазначений вирок у частині призначення ОСОБА_7 покарання скасував, постановив новий вирок від 23 лютого 2016 року, яким засудив за ч. 2 ст. 286 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, 06 вересня 2015 року, біля 00.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи мотоциклом «Альфа», без реєстраційного номеру, рухаючись по вул. Леніна в с. Гуменники Коростишівського району Житомирської області в напрямку м. Коростишева, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив виїзд свого мотоцикла за межі проїзної частини на праве узбіччя, де здійснив наїзд на залізобетонну опору ліній електропередач № 21/84, чим порушив вимоги пунктів 2.9 (а), 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких померла.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку апеляційного суду у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та його особі через суворість та просить застосувати до нього положення статей 69, 75 КК. В обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що апеляційний суд не врахував наявних у матеріалах кримінального провадження даних про його особу й обставин, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим безпідставно зробив висновок про неможливість застосування до призначеного йому покарання положень ст. 75 КК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали доводи касаційної скарги, пояснення прокурора, який просив скаргу засудженого залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та правильність кваліфікації його дій засудженим у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання тяжкості злочину та його особі через суворість колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно зі ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд переглянув вирок місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора та дійшов обґрунтованого висновку про неправильне застосування цим судом кримінального закону, що призвело до призначення ОСОБА_9 покарання, яке за своїм розміром є несправедливим внаслідок м`якості, а саме немотивованого переходу до іншого основного виду покарання, не зазначеного у санкції ч. 2 ст. 286 КК.
Обґрунтовуючи рішення щодо виду і міри покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд, дотримуючись положень статей 50, 65 КК, правильно врахував ступінь тяжкості злочину та конкретні обставини його вчинення, дані про особу засудженого (працює на підприємстві по обробці природного каменю, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався) та обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. Зважив суд і на обставини, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на викладене суд дійшов вірного висновку, що згадані обставини, які пом`якшують покарання у сукупності із встановленими позитивними даними про особу ОСОБА_7 , є підставами для призначення основного покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 286 КК із застосуванням ст. 69 КК, тобто нижче нижчої межі, установленої санкцією цього закону.
Апеляційний суд при розгляді поданої прокурором апеляційної скарги дотримався положень статей 404, 405, 407, 414 КПК. Постановлений в апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_10 відповідає вимогам статей 374, 420 КПК.
Твердження у касаційній скарзі засудженого про неврахування апеляційним судом того, що засуджений ОСОБА_7 є інвалідом другої групи є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
За таких обставин слід визнати, що призначене покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати призначене ОСОБА_9 покарання явно несправедливим через його суворість, про що у касаційній скарзі зазначає засуджений, та подальшого пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК не вбачається.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено, а тому у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_10 слід відмовити.
Керуючись статтями 433436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Житомирської області від 23 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3