АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1339/16 Справа № 205/2651/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі в порядку дистанційного судового провадження, у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, який до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

16 жовтня 2012 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

ВСТАНОВИЛА:
Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, просить застосувати до нього положення ст.81 КК України. Апелянт зазначає про те, що він все усвідомив та розкаявся. За час перебування у виправній колонії він не має порушень. За сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку засуджений має два заохочення. До кінця строку відбування покарання йому лишилося п`ять місяців. Просить суд апеляційної інстанції повірити йому та надати шанс повернутися до своїх батьків, дружини та малолітнього сина.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, протягом останнього року не мав жодного заохочення ні за сумлінну поведінку, ні за ставлення до праці, що не дає можливості зробити висновок про те, що засуджений своєю зразковою поведінкою та ставленням до праці дійсно довів своє виправлення, в наслідок чого підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію засудженого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважає, що законних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання немає, тому апеляція ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, перевіривши надані матеріали в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляцію засудженого необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2012 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням за вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзердинська Дніпропетровської області від 17 липня 2012 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2016 року задоволено клопотання засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України засудженому ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30 березня 2012 року до дня набрання вироком законної сили, тобто по 28 листопада 2016 року.

31 березня 2016 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська за місцем відбування покарання засудженого надійшло клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо нього положень ст.81 КК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироку суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 81 КК України передбачає, що особам, які відбувають покарання у вигляді позбавлення полі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у види позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що засуджений ОСОБА_7 з 24 грудня 2012 року відбував покарання у Синельниківській ВК № 94, де характеризувався задовільно, мав одне заохочення, стягнень не мав. З 07 липня 2014 року відбуває покарання у Дніпропетровській ВК № 89, де характеризується позитивно, має одне заохочення, стягнень не має.

За положеннями ч.1 ст.6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Наявні матеріали провадження свідчать про те, що протягом 2015 та 2016 років засуджений ОСОБА_7 жодного заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці не мав, що, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність позитивних змін в особистості засудженого.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України лише у разі, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 , який відбув більше двох третин призначеного покарання, адміністрацією Дніпропетровської ВК № 89 характеризується позитивно, був двічі заохочений, останній раз 30 грудня 2014 року, однак за весь період відбування покарання своєю зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці не довів свого виправлення.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається; рішення суду є законним, вмотивованим і обґрунтованим, тому у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4