П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Київ

Судова палата у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_16,
суддів:ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
при секретарях:ОСОБА_24, ОСОБА_25,
за участю:прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_26, захисника ОСОБА_12,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявами захисника ОСОБА_12 та засудженого ОСОБА_13 про перегляд ухвал колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2015 року та 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_13,

у с т а н о в и л а:

Дзержинський районний суд м. Харкова вироком від 25 квітня 2013 року засудив ОСОБА_13 за: частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; частиною другою статті 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років без конфіскації майна; частиною першою статті 296 КК до покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

На підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_13 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років без конфіскації майна.

На підставі статті 71 КК за сукупністю вироків ОСОБА_13 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років без конфіскації майна.

Апеляційний суд Харківської області ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ від 27 серпня 2013 року вирок місцевого суду залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 18 березня 2014 року рішення судів нижчих інстанцій щодо ОСОБА_13 залишив без зміни.

Червонозаводський районний суд м. Харкова ухвалою від 3 вересня 2015 року задовольнив клопотання захисника ОСОБА_12 та на підставі статті 2 Закону України від 8 квітня 2014 року № 1185-VII «Про амністію у 2014 році» (далі - Закон № 1185-VII) звільнив ОСОБА_13 від подальшого відбування покарання.

Апеляційний суд Харківської області ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року задовольнив апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, скасував ухвалу суду першої інстанції та відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 про застосування до засудженого ОСОБА_13 Закону № 1185-VII.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалами колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 27 листопада 2015 року та 22 грудня 2015 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відповідно на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року.

У заяві, яка надійшла на адресу Верховного Суду України 26 квітня 2016 року, захисник ОСОБА_12 порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2015 року щодо ОСОБА_13 на підставі пункту 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

На його думку, рішення касаційного суду про відмову у відкритті касаційного провадження не відповідає висновку щодо касаційного оскарження судових рішень про застосування амністії, який викладено у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2016 року в справі № 5-331 (15) 15 щодо ОСОБА_14 та 24 березня 2016 року в справі № 5-39кс (15) 16 щодо ОСОБА_15

Зазначає, що у наведених рішеннях Верховний Суд України дійшов висновку, що положення частини другої статті 424 КПК необхідно тлумачити цілісно і питання про те, чи підлягають оскарженню в касаційному порядку судові рішення про застосування амністії, слід вирішувати, виходячи з положень Конституції України, згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 якої повнота касаційного перегляду обмежена лише випадками прямого, недвозначного виключення (заборони) на рівні закону.

Оскільки нормативні акти, які регулюють порядок і процедуру застосування амністії, не визначають порядку оскарження ухвалених на їх підставі судових рішень, а КПК не встановлює заборони на касаційне оскарження судових рішень про застосування амністії, висновки касаційного суду про те, що рішення суду про застосування амністії не підлягає оскарженню в касаційному порядку, визнані Верховним Судом України такими, що суперечать нормам права, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України.

У доповненні до заяви захисника ОСОБА_12, яке надійшло на адресу Верховного Суду України 4 липня 2016 року, порушено питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2015 року щодо ОСОБА_13 на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

У заяві, яка надійшла на адресу Верховного Суду України 4 липня 2016 року, засуджений ОСОБА_13 порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2015 року щодо нього на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК.

На думку засудженого та захисника, норма права, передбачена у статті 539 КПК, на яку послався касаційний суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, не належить до норм права, які регулюють провадження у суді касаційної інстанції. Вважають, що оскільки КПК не встановлює заборони на оскарження в касаційному порядку судових рішень про застосування амністії, то рішення касаційного суду про відмову у відкритті касаційного провадження суперечить процесуальним нормам.

На підтвердження неоднакового правозастосування до заяви ОСОБА_13 та доповнення до заяви його захисника додано копію ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року в справі № 2197км 16. Заявники вказують, що у наведеній справі касаційний суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на судові рішення, ухвалені за наслідками розгляду клопотання про застосування амністії, розглянув справу по суті та ухвалив відповідне рішення.

Захисник ОСОБА_12 та засуджений ОСОБА_13 просять скасувати рішення касаційного суду від 27 листопада 2015 року та 22 грудня 2015 року відповідно та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України (далі - Суд) заслухала суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_12 на підтримання заяв, який висловив прохання здійснювати перегляд зазначених судових рішень на підставі пункту 3 частини першої статті 445 КПК, оскільки з даного питання вже є відповідний висновок Суду, який міститься у постановах, прийнятих за результатами перегляду рішень касаційного суду на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК, прокурора, який висловив доводи про часткове задоволення заяв, вважав, що перегляд необхідно здійснювати на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК, оскільки ухвали касаційного суду від 27 листопада 2015 року та 22 грудня 2015 року, про перегляд яких порушено питання у заявах, постановлено до висновку Суду щодо застосування норм права, який міститься у постанові від 11 лютого 2016 року, просив зазначені рішення касаційного суду скасувати і направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження, дослідила матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_13, матеріали справи за клопотанням захисника ОСОБА_12 про застосування до засудженого ОСОБА_13 Закону № 1185-VII та матеріали, додані до заяв, обговорила доводи заяв й дійшла висновку про таке.

1. Зміст заяв захисника ОСОБА_12 та засудженого ОСОБА_13 стосується застосування судом касаційної інстанції кримінальної процесуальної норми, що регулює питання про відкриття касаційного провадження для перегляду в касаційному порядку судових рішень про застосування/незастосування амністії.

Отже, предметом дослідження Верховного Суду України є питання перегляду в касаційному порядку судових рішень про застосування/незастосування амністії.

2. Вирішуючи питання, з яких підстав переглядати судові рішення, Суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 458 КПК висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.

Висновок про перегляд рішень про застосування/незастосування амністії Суд зробив у постанові від 11 лютого 2016 року в справі № 5-331кс (15) 15 щодо ОСОБА_14, прийнятій за результатами розгляду справи з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК. У цьому рішенні Суд зазначив, що положення частини другої статті 424 КПК необхідно тлумачити цілісно і питання про те, чи підлягають оскарженню в касаційному порядку судові рішення про застосування амністії, слід вирішувати, виходячи з положень Конституції України, згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 якої повнота касаційного перегляду обмежена лише випадками прямого, недвозначного виключення (заборони) на рівні закону.

На час постановлення судових рішень, про перегляд яких порушено питання в заявах, пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції гарантувалось забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У зазначеній постанові Суд також дійшов висновку, що норма права, передбачена статтею 539 КПК, не може слугувати аргументом при розгляді питання про те, чи може зазначене в ній судове рішення бути оскаржене в касаційному порядку, оскільки не належить до норм права, які регулюють провадження в суді касаційної інстанції. Згідно з частиною п'ятою статті 539 КПК за наслідками розгляду клопотання (подання) щодо питань, пов'язаних із виконанням вироку, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку, тобто дана норма за редакційною формою викладення надає правову визначеність перегляду в апеляційному порядку (щодо можливості оскарження) і зовсім не торкається сфери касації - вона не містить ані прямої, ані непрямої заборони щодо перегляду судових рішень про амністію у касаційному порядку. Інститут амністії не належить до кола питань, що регулюються нормами розділу VIIІ КПК «Виконання судових рішень», і за своїм правовим змістом виходить за межі питань, що вирішуються за його правилами.

Висновок касаційного суду у справі щодо ОСОБА_14 про те, що касаційну скаргу ним подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, Суд визнав таким, що суперечить нормам права, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України, оскільки КПК не встановлює заборони на касаційне оскарження в касаційному порядку рішень суду щодо амністії.

Специфіка підстави для перегляду судових рішень Верховним Судом України, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК, полягає у тому, що вона тісно пов'язана з підставою, передбаченою пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, у частині констатації факту неоднакового застосування судом касаційної інстанції процесуальної норми і завжди виникає пізніше.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом верховенства права, складовими якого є, у тому числі, правова визначеність і стабільність судової практики, враховуючи, що Суд вже висловлював правову позицію щодо питання про те, чи підлягають оскарженню в касаційному порядку судові рішення про застосування/незастосування амністії, Судова палата вважає за необхідне переглянути судові рішення щодо ОСОБА_13 лише на підставі пункту 3 частини першої статті 445 КПК.

3. Рішення, про перегляд яких порушено питання у заявах, ухвалено 27 листопада 2015 року та 22 грудня 2015 року у порядку КПК 2012 року, тобто на них поширюється наведена підстава для перегляду судових рішень.

4. Відповідно до частини другої статті 447 КПК заява про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подається заява про перегляд, або з дня прийняття постанови Верховного Суду України, на яку здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК.

Заява про перегляд рішення касаційної інстанції щодо ОСОБА_13 подана у тримісячний строк з дня прийняття постанови Верховного Суду України від 11 лютого 2016 року, яка містить висновок про те, як саме повинна застосовуватися наведена норма процесуального права, що дозволяє здійснити перегляд наведених судових рішень у кримінальному провадженні, не дивлячись на те, що вони постановлені до висновку Верховного Суду України.

5. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішеннях від 27 листопада 2015 року та 22 грудня 2015 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відповідно на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року дійшов наступних висновків: рішення суду апеляційної інстанції, прийняте за результатами розгляду скарги на ухвалу, якою вирішуються питання, пов'язані з виконанням вироку, не підлягає касаційному оскарженню, оскільки таке оскарження не передбачено процесуальним законом; такі ухвали не можуть бути віднесені до ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, які перешкоджають подальшому кримінальному провадженню; вирішення питань, пов'язаних із виконанням вироку, не відноситься до стадій кримінального провадження, а тому ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов'язаних із виконанням вироку, після їх перегляду в апеляційному порядку не підлягають касаційному оскарженню.

Проте така позиція не відповідає зазначеному висновку Суду про правозастосування, який міститься у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2016 року, що дає підстави Суду скасувати ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2015 року та 22 грудня 2015 року, а справу направити на розгляд до суду касаційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_12 та засудженого ОСОБА_13 відповідно.

Керуючись статтями 453, 454, 455 Кримінального процесуального кодексу України, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяви захисника ОСОБА_12 та засудженого ОСОБА_13 задовольнити.

Ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2015 та 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_13 скасувати, а справу направити на розгляд до суду касаційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий ОСОБА_16

Судді:
ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_21 ОСОБА_22

ОСОБА_19 ОСОБА_23

ОСОБА_20