АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 177/2172/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/102/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 25 лютого 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000559 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, освіта базова загальна середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 368 грн. 28 коп., в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні судової дактилоскопічної експертизи від 06.07.2015 року №58/01-339.
Питання з речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого за ст.121 ч.1 КК України, просить вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року змінити в частині призначеного покарання та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 положення ст.75 КК України, звільнивши його від покарання з випробуванням.

Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за наступних обставин.

31.05.2015 року приблизно о 10.00 год., реалізуючі злочинний намір, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з останнім, взяв з дому кухонний ніж, який мав намір використати як знаряддя злочину, та прийшов до приміщення магазину ПП « ОСОБА_11 » по АДРЕСА_2 .
Того ж дня близько 10.30 год. ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля приміщення магазину ПП «Хоменко» по АДРЕСА_2 , навмисно вступив у мовну сварку з ОСОБА_9 , в ході якої дістав з кишені свого одягу кухонний ніж та, тримаючи його у правій руці, умисно наніс один удар у життєво важливий орган, а саме в черевну порожнину ОСОБА_9 , внаслідок чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням тонкого кишечнику, брижки тонкого кишечнику, великого сальника, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що при призначенні обвинуваченому покарання суд не врахував ряд обставин. Так, допитаний 08.10.2015 року потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що претензій до обвинуваченого не має та не наполягає на суворому покаранні, але під час судових дебатів потерпілий змінив свою думку та просив суд призначити суворе покарання. Судом не була з`ясована причина зміни думки потерпілого. До того ж, після ухвалення вироку, захисник зустрівся з потерпілим та з`ясував причини та обставини з яких потерпілий змінив свою думку. Також, останній погодився примиритись з обвинуваченим, а на судовому засіданні надати пояснення та скласти мирову угоду з обвинуваченим. Крім того, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, повне визнання вини, відсутність судимості, а також наявність хронічного захворювання гепатит, суд першої інстанції мав застосувати до обвинуваченого більш м`яке покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, підтримали викладені в апеляційній скарзі захисника вимоги про призначення йому більш м`якого покарання.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив в задоволенні апеляційної скарги захисника відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_9 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, оскаржуваний вирок просив залишити без змін.

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляції захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ст.121 ч.1 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому відповідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апеляції захисника ОСОБА_6 з приводу зміни вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року в частині призначеного йому покарання та призначення йому більш м`якого покарання, з застосуванням ст.75 КК України, не підлягають задоволенню, так як призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.65 КК України.

Згідно вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини, які пом`якшують його покарання, згідно ст.66 КК України, а саме щиросердне каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст.67 КК України, судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння (том 1 а.кп.186).

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував всі необхідні дані про особу обвинуваченого для призначення справедливого покарання (том 2 а.кп.103-106).

Судом враховані дані про особу ОСОБА_7 , а саме ті обставини, що відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий (том 1 а.кп.183-184), офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (том 1 а.кп.188), перебував на обліку у лікаря-нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, знятий з обліку в січні 2011 року через відсутність відомостей (том 1 а.кп.189).

Судом також враховано стан здоров`я обвинуваченого, який хворіє на туберкульоз легень (том 2 а.кп.43), за місцем мешкання характеризується посередньо (том 1 а.кп.193).

Крім того, судом прийнята до уваги думка потерпілого з приводу призначення обвинуваченому покарання, який наполягав на суворому покаранні для ОСОБА_7 .

В зв`язку з вищевикладеним, на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 достатнє покарання для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, тому законних підстав для застосування до нього положень ст.ст.75, 76 КК України або ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу можливості примирення обвинуваченого з потерпілим та укладення між ними угоди, колегія суддів вважає їх безпідставними, з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України (том 2 а.кп.2-7). Вказаний злочин, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Також, відповідно до ч.1 ст.477 КПК України, не відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення.
Таким чином, укладення угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим за вказаним кримінальним провадженням не передбачено нормами чинного кримінального процесуального закону.
Також, згідно з ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

З матеріалів кримінального провадження видно, що обвинуваченого ОСОБА_7 було взято під варту в залі суду 08 грудня 2015 року (том 2 а.кп.103-106).
В зв`язку з тим, що на вказаний вирок суду першої інстанції захисником обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, вирок щодо нього не набрав законної сили.

Отже, з урахуванням вимог ст.5, ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення ОСОБА_7 має бути зараховано в строк призначеного йому покарання, з моменту фактичного затримання обвинуваченого, до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року залишенню без змін.

Крім того, колегією суддів було встановлено, що судом першої інстанції в абзаці 4 резолютивної частини вироку було допущено описку в написанні імені обвинуваченого, замість правильного « ОСОБА_12 » суд вказав ім`я обвинуваченого « ОСОБА_13 ». Колегія суддів вважає за необхідне рекомендувати суду першої інстанції усунути вказану описку в порядку ст.379 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 08 грудня 2015 року до 25 лютого 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишити тримання під вартою.

Рекомендувати суду першої інстанції усунути описку в написанні імені обвинуваченого в резолютивній частині вироку.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4