Справа № 344/7258/16-к
Провадження № 1-кс/344/2650/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , прокурора прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -
В С Т А Н О В И Л А :
03 червня 2016 року заявник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Обґрунтовуючи вимоги скарги, заявник зазначає, що 20 травня 2016 року ним направлено рекомендованим листом до Генеральної прокуратури України та надано до Івано-Франківської місцевої прокуратури заяву про вчинення кримінального правопорушення суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 . Звернення заявника Генеральною прокуратурою України було надіслано до прокуратури Івано-Франківської області для розгляду. Листом від 26 травня 2016 року прокуратурою Івано-Франківської області було відмовлено у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не розпочалось досудове розслідування. За таких обставин заявник просить визнати бездіяльність начальника першого наглядового відділу управління наглядової діяльності в кримінальних правопорушеннях слідчих органів прокуратури Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та бездіяльність першого заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 , що задокументована від 26 травня 2016 року, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за попередньою кваліфікацією частини 1 статті 375 Кримінального кодексу України суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 , протиправною, такою, що нею приховується корупційне правопорушення судді ОСОБА_5 та недійсного представника по довіреності (нечинної, фальшивої) ОСОБА_8 , яка не виключно може бути тяжким злочином, який без досудового слідства не встановити, зобов`язати відповідних службових осіб Генеральної прокуратури України та прокуратури Івано-Франківської області невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про відкриття кримінального провадження згідно заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 у цивільній справі № 2о-3700/2010 за попередньою правовою кваліфікацією частини 1 статті 375 Кримінального кодексу України, яка невиключено може бути корупцією за участю судді ОСОБА_5 та ОСОБА_8 тяжким злочином за нормативно-правовим визначенням.
У судовому засіданні заявник скаргу підтримав з підстав, зазначених у скарзі, просив скаргу задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо доводів скарги, пояснила, що підстав вносити відомості за заявою немає, судові рішення, винесені ОСОБА_5 , були залишені в силі, у відкритті дисциплінарних справ щодо судді ОСОБА_5 було відмовлено, просила відмовити у задоволенні даної скарги.
Заслухавши пояснення заявника, прокурора, дослідивши матеріали скарги, наглядового провадження № 17-3547-15, слідчий суддя виходить з наступного.
Перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, і даний перелік є вичерпним.
Зокрема, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
За змістом частини 1 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
У судовому засіданні встановлено, що 20 травня 2016 року заявник звернувся до Івано-Франківської місцевої прокуратури та до Генеральної прокуратури України з заявою про вчинення кримінального правопорушення суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 .
Генеральною прокуратурою України заяву ОСОБА_3 було направлено для розгляду до прокуратури Івано-Франківської області.
Листом від 26 травня 2016 року за вих. № 15-3547-15 прокуратурою Івано-Франківської області повідомлено про відсутність підстав для реагування прокуратури області.

На думку ОСОБА_3 , не внісши зазначені ним в заяві відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не розпочавши розслідування, прокурор порушив вимоги Кримінального процесуального кодексу України та, відповідно, допустив бездіяльність.

Як встановлено слідчим суддею, зі змісту поданої прокурору заяви ОСОБА_3 , його доводи про наявність в діях судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді.

Стосовно посилань заявника на незаконні, на його думку, дії судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 , слідчий суддя звертає увагу на наступне.

У відповідності до положень статей 124, 125 Конституції України, статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 8-рп/2011 від 12 липня 2011 року.
Як зазначено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
У відповідності до вимог частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, мають бути внесені відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, що містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
При цьому, виходячи зі змісту статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, що дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що чинним законодавством України прокурора або слідчого не наділено повноваженнями щодо надання юридичної оцінки процесуальним рішенням суддів, визнання таких рішень законними чи незаконними, оскільки встановлення наявності чи відсутності процесуальних порушень при розгляді справи, встановлення обставин порушення суддею норм матеріального чи недотримання норм процесуального права при розгляді справи можливе тільки в порядку перегляду справи в апеляційному чи касаційному провадженні.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (статті 126 і 129 Конституції України). Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2008 року (справа № 21-319 во 07).
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
У Висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).
Як встановлено в ході розгляду даної скарги, судові рішення, винесені ОСОБА_5 , були залишені в силі, Вищою кваліфікаційною комісією суддів України у відкритті дисциплінарних справ стосовно судді ОСОБА_5 було відмовлено.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що у заяві ОСОБА_3 не міститься обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 з огляду на те, що викладені у заяві факти є суб`єктивним сприйняттям та оцінкою обставин заявником і фактичних даних чи обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, не містять, а відтак слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення даної скарги.
Щодо вимог скарги про визнання бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, протиправною, то суд відмовляє у задоволенні даної вимоги, оскільки підстави для внесення відомостей за заявою ОСОБА_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні.
На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 124, 125 Конституції України, статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2011 від 12 липня 2011 року, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», керуючись статтями 214, 303-307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
У Х В А Л И Л А :
У задоволенні скаргиОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити у повному обсязі.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Відповідно до частини 2 статті 376 Кримінального процесуального кодексу України повний текст ухвали суду оголошений 10 червня 2016 року о 08 годині 30 хвилин.