У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ухвалою від 22 квітня 2016 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Генерального прокурора України у кримінальному провадженні № 0000793.

Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 23 травня 2016 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вищевказану ухвалу слідчого судді місцевого суду на підставі частини четвертої статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 4 серпня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції на підставі пункту 2 частини другої статті 428 КПК.

У поданій до Верховного Суду України (далі - Суд) заяві ОСОБА_1 ставить питання про перегляд ухвали касаційного суду з підстави, визначеної пунктом 2 статті 445 КПК. Заявниця стверджує, що суд касаційної інстанції у даному провадженні неправильно застосував норми частини третьої статті 307, частини другої статті 309 та частини четвертої статті 399 КПК, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення і фактично позбавило її права на апеляційне та касаційне оскарження ухвали слідчого судді.

Як приклад для порівняння ОСОБА_1 долучила до заяви копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2015 року. Згідно з цією ухвалою суд касаційної інстанції встановив, що слідчий суддя не розглянув скаргу заявника на бездіяльність Генерального прокурора України по суті, на що не звернув уваги апеляційний суд, дійшовши хибного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв'язку з неможливістю оскарження такої ухвали слідчого судді в апеляційному порядку. На думку заявниці, така правова позиція суду касаційної інстанції відповідає вимогам процесуального закону, а тому просить оспорюване судове рішення касаційного суду скасувати та призначити новий касаційний розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і долучені до неї матеріали, колегія суддів установила таке.

Відповідно до пункту 2 статті 445 КПК однією з підстав перегляду Судом судових рішень є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Суд у своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію про те, що перегляд рішення касаційного суду можливий, а втручання/невтручання в таке рішення є необхідним/непотрібним, коли є неоднаковість у правозастосуванні, що спонукає Суд висловити свою правову позицію стосовно правильного застосування норми права, передбаченої КПК. Визначальною умовою такого перегляду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції, які базуються на застосуванні однієї і тієї самої норми процесуального права.

Як убачається зі змісту оспорюваного рішення суду касаційної інстанції від 4 серпня 2016 року, суд виходив із того, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність Генерального прокурора України була розглянута слідчим суддею по суті, а тому відповідно до вимог КПК не підлягала оскарженню.

Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційного суду від 29 жовтня 2015 року, наданої заявницею як приклад для порівняння, вбачається, що суд касаційної інстанції в аспекті перевірки доводів заявника дійшов висновку про те, що скарга адвоката в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність Генерального прокурора України не була розглянута слідчим суддею по суті, а тому постановлене рішення відповідно до вимог КПК підлягало апеляційному оскарженню.

Отже, аналіз оспорюваного та наданого для порівняння рішень суду касаційної інстанції не підтверджують наявність підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК, як про це стверджує заявниця.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 у заяві належно не обґрунтувала неоднаковість правозастосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми КПК в аспекті наданих для порівняння рішень цього суду.

Крім того, ОСОБА_1, наводячи у своїй заяві доводи про допущену, на її думку, бездіяльність Генеральним прокурором України, вдається до оцінки установлених судом першої інстанції за її скаргою фактів та оспорює законність постановленого судового рішення саме з цих підстав. Перевірка таких тверджень заявниці, з огляду на вимоги статті 445 КПК, не є предметом перегляду Судом.

Отже, заява ОСОБА_1 є необґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для допуску справи до провадження Суду.

Керуючись статтями 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити ОСОБА_1 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за її заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 серпня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4