АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/1854/16 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Справа: № 639/2656/16-к
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 травня 2016 року, у відповідності з яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з вищою освітою, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 - задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди - 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що, він, 02 лютого 2016 року близько 22.10 год., керуючи технічно справним автомобілем «Opel-Astra», р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , рухався по проспекту Любові Малої (Постишева) м.Харкова зі сторони пр. Ново-Боварського (Ілліча) в напрямку вул. Дудинської (Наріманова) зі швидкістю 60 км/год.

Під час руху по вказаній вулиці, в районі перехрестя з вул. Грушевського (Цюрупи) м.Харкова, ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.2.3. б) та п.10.1 Правил дорожнього руху України ( далі- ПДР), згідно з якими:

-п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний :

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…»;

- п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»

і допустив виїзд свого автомобіля на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з зустрічним автомобілем «Chevrolet -Lacetti»,р.н. НОМЕР_2 ,під керуванням ОСОБА_11 .

Порушення вимог ПДР України ОСОБА_7 згідно висновку авто-технічної експертизи №181/16 від 25.02.2016р., перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили та виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем «Opel- Astra», виявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху у вигляді стоячого на його смузі тролейбусу, який він міг об`єктивно виявити, не переконався у небезпеці маневру, та змінив напрямок руху вліво для об`їзду тролейбусу, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем «Chevrolet -Lacetti» під керуванням ОСОБА_11 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи №191-А/16 від 22.02.2016р. пасажиру автомобіля «Chevrolet -Lacetti» ОСОБА_8 внаслідок вказаної ДТП були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я у вигляді: закритого перелому зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки без значного зсуву.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок змінити, пом`якшити йому покарання, призначивши штраф, без позбавлення права керувати транспортними засобами, а також зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до однієї тисячі гривень, посилаючись на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт досудової передачі грошей у розмірі 19 тис. гривень на користь потерпілої, а позбавляючи права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції не взяв до уваги необхідність надання соціальних послуг з використанням автомобіля важкохворому ОСОБА_12 , 1940 р.н.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого потерпіла ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, потерпілу та її представника, які підтримали думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості; а також врахував те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; неодружений; офіційно не працює; має постійне місце реєстрації та проживання; за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд визначив повне визнання вини, щире каяття та часткове добровільне відшкодування завданого збитку, а обставини, що обтяжують йому покарання відсутні.
Таким чином суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував всі обставини, на які посилається обвинувачений та призначив покарання із застосуванням ст.75 КК України. А тому, підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначається в апеляційній скарзі обвинуваченого, не вбачається.
Поряд з цим, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованими.

Згідно до вимог ч.2 ст.127, ст.128 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/ або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Що стосується просьби апелянта про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, слід зазначити, що суд першої інстанції вирішуючи питання щодо позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 , встановивши причинно-наслідковий зв`язок між злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_7 і заподіянням потерпілій моральної шкоди, врахував конкретні обставини справи, принцип розумності та справедливості (ст.3 ч.3 ст.23 ЦК України), а також: поведінку обвинуваченого, що ним первинно надавалась матеріальна допомога на лікування потерпілої; сам ОСОБА_7 є безробітним, надає соціальні послуги діду ОСОБА_12 , 1940 р.н., який має ряд тяжких захворювань; ступінь його вини, а саме, що відповідне кримінальне правопорушення було скоєне та шкоду здоров`ю потерпілої ним спричинено з необережності та у зв`язку з чим частково задовольнив позовні вимоги потерпілої у розмірі 25 тис. гривень.
При цьому судом першої інстанції взято до уваги і те, що потерпіла ОСОБА_8 після отриманої травми перебуває на обліку у лікаря-травматолога, час лікування триватиме до відновлення функцій верхньої та нижньої кінцівок, в подальшому потерпіла потребує реабілітації, з урахуванням її психоемоційних переживань, понесених внаслідок отриманої травми, тяжкості вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, необхідного часу та зусиль, направлених для їх відновлення.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що позбавляючи його права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не взяв до уваги необхідність надання соціальних послуг з використанням автомобіля важкохворому ОСОБА_12 , 1940 р.н. є необґрунтоване, оскільки позбавлення його права керування транспортними засобами не перешкоджає йому продовжувати надавати соціальні послуги своєму діду. Окрім того в апеляційній скарзі обвинуваченим не наведено обґрунтування неможливості надання ним цих послуг без використання автомобілю.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді: