Справа № 154/3429/15 Провадження №11-кп/773/371/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 120 150 300 600 006 60 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка та жителька АДРЕСА_1 , не одружена, не працює, освіта середня спеціальна, раніше судима
вироком Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 29 серпня 2014 року за ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.,
засуджена за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українка, громадянка України, уродженка та жителька АДРЕСА_1 , не одружена, пенсіонерка, освіта середня спеціальна, раніше не судима,
засуджена за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 31 (тридцять одного) неоподаткованого мінімумів доходів громадян, що становить 527 (п`ятсот двадцять сім) гривень.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними і засуджені за те, що вони 10 серпня 2015 року близько 19 години перебуваючи на межі земельних ділянок ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в с. Хмелів, Володимир - Волинського району, Волинської області, на ґрунті особистих довготривалих неприязних відносин, під час словесного конфлікту умисно нанесли удари руками по обличчю ОСОБА_13 , а саме ОСОБА_7 умисно нанесла ОСОБА_13 удар рукою по переніссі, чим спричинила їй умисне тілесне ушкодження у вигляді синця на спинці носа, а ОСОБА_8 в ліве око, які відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження.
Захисник ОСОБА_9 у поданій в інтересах ОСОБА_7 апеляційній скарзі вказує про відсутність у матеріалах провадження доказів, які би підтверджували вину його підзахисної у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що свідок ОСОБА_14 є дочкою потерпілої, а свідок ОСОБА_15 є рідною сестрою, а тому вони в суді дали показання в користь потерпілої ОСОБА_13 . Вважає, що показання цих свідків суд не повинен був брати до уваги.

Разом з тим, суд першої інстанції без наведення мотивів не врахував показань обвинуваченої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_16 , який не є заінтересованою особою, свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , хоча їх показання узгоджуються між собою і підтверджують факт заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченій.

Також вказує, що висновок експерта щодо тілесних ушкоджень потерпілої не може бути самостійним доказом доведеності вини ОСОБА_7 , оскільки він свідчить лише про наявність у ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень.

Зазначає, що у вироку не наведено, які саме дії ОСОБА_7 , а не іншої обвинуваченої, стали наслідком заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень. Вважає, що вина ОСОБА_7 не доведена.

Просить вирок Володимир-Волинського міського суду від 15 квітня 2016 року скасувати та постановити новий, яким виправдати ОСОБА_7 за недоведеністю її винуватості у вчиненні злочину.

Захисник ОСОБА_10 у поданій в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 апеляційній скарзі також вказує, що вирок суду є необґрунтованим, незаконним та не умотивованим, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що за наявності суперечливих доказів, суд у вироку не навів мотивів, чому він взяв до уваги одні докази та відхилив інші. Зокрема не дав оцінку тому, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 є родичами потерпілої ОСОБА_13 , а тому являються зацікавленими особами і їх показань суд не повинен був брати до уваги. Однак суд необґрунтовано не взяв до уваги показань свідків ОСОБА_16 , який є незаінтересованою особою, а також показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , показання яких узгоджуються між собою. Суд також не врахував показань обвинуваченої ОСОБА_8 , яка ствердила, що потерпілу ОСОБА_13 у ліву скроню не била.

Вважає, що показання свідків є суперечливими та не відтворюють реальних подій конфлікту. Суд першої інстанції взяв за основу показання потерпілої ОСОБА_13 та свідків на її стороні і необґрунтовано та без наведення мотивів не взяв показання обвинувачених та їх свідків, а висновок експерта без інших доказів не є достатнім для ухвалення обвинувального вироку. Просить вирок скасувати та постановити новий, яким виправдати ОСОБА_8 з підстав недоведеності вчинення нею кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прокурор Володимир-Волинської місцевої прокуратури в поданому запереченні вказує, що вимоги апелянтів безпідставні, а вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Посилається на те, що судом безпосередньо досліджено усі докази які надані стороною обвинувачення та стороною захисту і на основі цих доказів зробив обґрунтований висновок про винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вказує на те, що вина обвинувачених підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 яка бачила весь конфлікт та свідка ОСОБА_18 , яка в суді також ствердила, що обвинувачені наносили удари потерпілій. Показання вказаних осіб підтверджується висновком судово-медичного експерта та іншими матеріалами кримінального провадження.

Зазначає, що свідок ОСОБА_11 є бабою обвинуваченої ОСОБА_7 та матір`ю ОСОБА_8 , ОСОБА_17 є бувшим чоловіком ОСОБА_7 , ОСОБА_11 є дядьком ОСОБА_7 та рідним братом ОСОБА_8 , а ОСОБА_16 проживає в одному будинку з обвинуваченими. Суд навів мотиви з яких не прийняв до уваги показання цих свідків і такі мотиви є правильними.

Просить вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_13 без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_13 та її представник адвокат ОСОБА_19 подали письмову заяву про розгляд провадження у їх відсутності. Просять апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду щодо обвинувачених без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які апеляційні скарги підтримали, просили вирок скасувати та виправдати обвинувачених, прокурора, який апеляційні скарги заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну юридичну оцінку. Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфікував за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження і така кваліфікація є правильною.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за встановлених судом обставин, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Так, потерпіла ОСОБА_13 в суді першої інстанції показала, що 10 серпня 2015 року близько 19-00 години обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з земельної ділянки своєї матері ОСОБА_11 перекидали зілля на її земельну ділянку. Вона зробила їм зауваження, після чого обвинувачені почали голосно кричати та лаятись до неї та її дочку, яка підійшла на крик. Коли вона сказала обвинуваченим, щоб вони не чіпали її дочку, то до неї підійшла ОСОБА_20 та нанесла удар кулаком руки в ліве око, а ОСОБА_7 нанесла удар рукою у перенісся обличчя, після чого вона була змушена звернутися за медичною допомогою.
Показання потерпілої щодо обставин подій та механізму отримання нею легких тілесних ушкоджень повністю підтверджуються належними доказами, а саме:

показаннями свідка ОСОБА_14 , яка була очевидцем подій і, яка в суді пояснила, що 10.08.2015 року на земельну ділянку, яка межує з їхньою земельною ділянкою, де її мати ОСОБА_13 складала сіно, прийшли ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та трактором приїхав ОСОБА_17 . Обвинувачені почали перекидати зілля із свого огороду на їхній город. ОСОБА_13 підійшла до них, після чого вона почула крики та сварку. Бачила як ОСОБА_7 нанесла удар рукою матері в обличчя по носі, а ОСОБА_8 вдарила ОСОБА_13 в око. Потерпіла тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не наносила, а лише з метою недопущення наступних ударів відштовхнула ОСОБА_7 від себе.
Нанесення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_13 тілесних ушкоджень підтвердила у місцевому суді також свідок ОСОБА_18 , яка ствердила, що 10.08.2015 року почула на вулиці крики. Підійшовши до паркану почула як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обзивали ОСОБА_13 та її доньку, а потім бачила як обвинувачені наносили удари по обличчю ОСОБА_13 , а саме в око і по носі.
Свідок ОСОБА_15 пояснила, що 10.08.2015 року дізналась про побиття своєї сестри. Поїхала до неї у село. У ОСОБА_13 було припухле обличчя і вона скаржилась на головні болі. Почувалась вона погано, тому викликали швидку допомогу. ОСОБА_13 їй пояснила, що побої наносили ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Повідомленням чергового лікаря Майструк за №166 від 10.08.2015 року (а.с.7) та висновком судово - медичної експертизи № 94 від 12 серпня 2015 року (а.с.46-47) підтверджується, що 10 серпня 2015 року ОСОБА_13 зверталась за медичною допомогою зі скаргами на біль в носі та головні болі. Після огляду та рентгенографії було встановлено, що носова перетинка ОСОБА_13 викривлена праворуч, на нижній повіці лівого ока був синець, синець на спині носа та синець на лівому плечі. Вказані тілесні ушкодження утворились від травмуючої дії тупих предметів з обмеженою травмувальною поверхнею, можливо від ударів кулаками при обставинах і в термін вказані потерпілою, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином висновок експерта повністю узгоджується з показаннями потерпілої та свідків щодо обставин і механізму спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, Тому посилання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в апеляційних скаргах на те, що висновок експерта є єдиним належним доказом, який підтверджує нанесення потерпілій тілесних ушкоджень не ґрунтується на матеріалах провадження.

Також винуватість обвинувачених у заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень підтверджується і рядом письмових доказів, а саме протокол-заявою потерпілої про нанесення їй тілесних ушкоджень, повідомленням Володимир-Волинської міської лікарні про доставлення 10.08.2015 року ОСОБА_13 в лікарню з закритою черепно мозковою травмою, струсом головного мозку та гематомою на лівій повіці.

Суд першої інстанції також дав оцінку цим доказам. Врахувавши усі докази у їх сукупності та оцінивши їх відповідно до ст. 94 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у заподіянні ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень доведена матеріалами кримінального провадження і такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Посилання апелянтів в апеляціях про відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю спростована наведеними вище доказами, а невизнання ними вини, є лише мірою захисту їх від обвинувачення.

Суд першої інстанції дав правову оцінку показанням свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , які є родичами обвинувачених, і правомірно не взяв їх уваги, оскільки вони є суперечливими і спростовуються рядом інших доказів.

В матеріалах провадження відсутні будь-які докази про заподіяння потерпілою ОСОБА_13 тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .. Органом досудового розслідування таке обвинувачення ОСОБА_13 не оголошувалось, а тому суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження лише стосовно осіб, яким висунуте обвинувачення, і в межах цього обвинувачення та відповідно до обвинувального акту, що відповідає вимогам ст. 337 КПК України.

Посилання захисників в апеляційних скаргах на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними і спростовуються сукупністю наведених вище доказів. Не заслуговують на увагу і доводи захисника ОСОБА_9 щодо того, що судом так і не встановлено, які конкретно дії ОСОБА_7 стали наслідком заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки у описовій частині вироку чітко вказано, які удари та у які частини тіла потерпілій наносили обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, дані про осіб винних, зокрема, що ОСОБА_7 раніше засуджувалась за вчинення аналогічного злочину і на шлях виправлення не стала, за місцем проживання характеризується посередньо та постійно конфліктує з сусідами, що випливає з приєднаної до матеріалів провадження характеристики (а.с.59). До пом`якшуючих покарання обставин суд відніс те, що остання має постійне місце проживання та утримує чотирьох дітей.

Щодо ОСОБА_8 суд врахував, що до кримінальної відповідальності вона притягується вперше, має постійне місце проживання, є інвалідом другої групи.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченим судом не встановлено.

Врахувавши усі наведені вище обставини у їх сукупності суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання в межах санкції частини статті за якою їх засуджено, а саме у виді громадських робіт та штрафу.

Призначене обвинуваченим покарання відповідає вимогам закону, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи наведене підстав для скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду від 15 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4