АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/348/16 Справа № 195/1320/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження № 0000426 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який приймав участь у судовому розгляді кримінального провадження судом 1 інстанції, - прокурора Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Мелітополь Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

02.03.2007 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

13.03.2008 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

13.10.2008 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5-ти років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднане покарання за вироком Мелітопольського міського суду Запорізької області від 13.03.2008 року, до відбуття 6-ти років позбавлення волі, звільнився 15.01.2014 року після відбуття строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 5-ти років позбавлення волі з відбуванням його у кримінально-виконавчій установі. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишений ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили. Строк покарання відраховувати з моменту затримання. Доля речових доказів вирішена.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.07.2015, приблизно о 23 год. 00 хв., ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходився біля кафе-бару ФОП ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в них виникла сутичка з ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Вказана сутичка переросла в бійку, в результаті чого, у ОСОБА_8 на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, викликаних вказаною бійкою, виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень вказаній особі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання ОСОБА_8 в цей же день, тобто 19.07.2015, приблизно о 23 год. 05 хв. знаходячись біля кафе-бару ФОП ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та усвідомлюючи, що в області живота та грудної клітини знаходяться життєво важливі органи і нанесення ушкоджень у вказані частини тіла може спричинити настання тяжких тілесних ушкоджень у людини, умисно наніс ножем, який тримав у правій руці, ОСОБА_7 один удар в область живота, та один удар в область грудної клітини зліва.

Згідно висновку експерта № 229 - Е від 02.09.2015 року у ОСОБА_7 виявлене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке ускладнилося відкритим лівобічним пневмотораксом, яке за ознакою небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Також у ОСОБА_7 виявлене тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки ліворуч, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України за ознаками - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок, перекваліфікувавши його дії з ч. 1 ст. 121 КК України та ст. 123 КК України, та призначити покарання відповідно до санкції вказаної статті, однак не пов`язане з обмеженням волі.

В обґрунтування свої вимог обвинувачений посилається на те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та його особі, а вирок суду не відповідає вимогам діючого матеріального та процесуального права і має бути змінений, оскільки суд не врахував ту обставину, що ОСОБА_8 перебував в психоемоційному стані, під час якого не міг в повній мірі оцінювати свої дії та керувати ними, так як думав про те, як захистити свого товариша від неправомірних дій потерпілого. Вказує, що в судовому засіданні провину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєнні злочину, примирився з потерпілим та повністю відшкодував завдані йому збитки. Але, із-за відсутності правових знань та належної правової допомоги, не до кінця розумів кваліфікацію діяння за ч. 1 ст. 121 КК України як умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Процесуальний прокурор особисто завірив, що захист ОСОБА_8 не потрібен, однак тільки після вироку зрозумів, що його засуджено за більш тяжкою статтею кримінального законодавства, ніж повинно бути.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор, який приймав участь у судовому розгляді кримінального провадження судом 1 інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року, та призначити новий розгляд у суді 1 інстанції.

В обґрунтування свої вимог прокурор посилається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме не зазначено, які саме обставини підтверджують докази щодо визнання вини обвинуваченого. Вказує, що не оспорює доведеності вини засудженого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначає, що при винесенні вироку по кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 судом зазначений лише перелік доказів, які було досліджено в ході судового розгляду, тоді як сам аналіз по кожному з доказів не проводився, та не зазначені, які обставини підтверджують саме ці докази. Також в мотивувальній частині вироку судом не надано аналіз характеризуючи матеріалів відносно особи обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, прокурора, який не підтримав апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 вважав безпідставними та просив залишити вирок суду без змін, думку потерпілого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважав за можливе задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого та пом`якшити йому покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_8 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 при викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які суд всебічно та повно дослідив, правильно оцінив та послався на них у вироку.

Зазначені висновки зокрема підтверджуються:

Показами самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував того факту, що під час бійки 19.07.2015 року біля кафе в с.Виводово Томаківського району, куди він прийшов, оскільки його покликав знайомий ОСОБА_15 , повідомивши про те, що там відбувається бійка, двічі вдарив потерпілого ОСОБА_7 ножем, який приніс з собою до зазначеного кафк за обставин, встановлених у вироку суду.

Також його вина встановлена показами потерпілого ОСОБА_7 , допитаних в судовому засіданні свідків, а саме неповнолітнього ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , якими підтверджується, що при встановлених у вироку обставинах біля кафе у селі Виводово Томаківського району відбулася бійка, під час якої обвинувачений ОСОБА_8 завдав ножевих поранень потерпілому ОСОБА_7 .

Місце та обставини скоєного ОСОБА_8 правопорушення з нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_16 підтверджується й дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме: довідкою Томаківської ЦРЛ, відповідно до якої ОСОБА_7 доставлений до лікарні з ножевим пораненням (а.с.9); протоколами огляду території кафе-бару ФОП ОСОБА_12 по вул.Центральній с.Виводово та вилучених ножів від 20.07.2015 року (а.с.10-12, 13-19 та 20-24), відповідно до яких встановлено обстановку та місце скоєння злочину; протокол проведення слідчого експерименту з неповнолітнім свідком ОСОБА_16 (а.с.42-45), що підтверджує його пояснення з приводу механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та відповідає висновкам експертиз №229 Е від 02.09.2015 року та №233-Е-Д від 07.09.2015 року в частині механізму утворення, локалізації та ступеня тяжкості виявлених у потерпілого ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, одне з яких відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

При встановлених судом фактичних обставинах справи, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 в частині, що вчинене ним кримінальне правопорушення скоєно у стані сильного душевного хвилювання з приводу неправомірних дій потерпілого відносно його приятеля ОСОБА_18 під час бійки біля кафе та неправильного застосування кримінального закону в частині кваліфікації його дій, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений під час судового провадження, визнавши факт спричинення ним потерпілому тілесних ушкоджень, встановлених вироком суду, не вказував на вчинення зазначених дій у стані сильного душевного хвилювання та це не було предметом судового дослідження. Вказуючи на хронологію подій біля кафе-бару в с.Виводово, під час яких ним було завдано потерпілому тілесні ушкодження, обвинуваченим лише зазначено, що удари ножем потерпілому ОСОБА_7 він наніс післі того, як останній вдарив його товариша ОСОБА_18 , але не зазначав при цьому, що це викликало в нього сильне душевне хвилювання. З досліджених судом матеріалів встановлено, що зазначені дії з причинення потерпілому тілесних ушкоджень відбувались під час бійки біля кафе. В які приймали участь декілька осіб, допитаних в судовому засіданні в якості свідків, в тому числі і ОСОБА_11 , а також потерпілий та обвинувачений. Сам свідок ОСОБА_11 підтвердив факт обоюдної бійки декількох осіб, але хто кому наносив удари пояснити не міг та не бачив самого факту нанесення ОСОБА_8 удару ножем потерпілому ОСОБА_7 . Більш того, з пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що до зазначеного кафе він прийшов разом із свідком ОСОБА_11 за викликом свідка ОСОБА_10 через те, що там відбувається бійка, на що обвинувачений ОСОБА_8 , взявши з собою кухонний ніж разом із вказаними особами підбігли до кафе, тобто зазначений факт підтверджує готовність обвинуваченого до нанесення під час конфлікту тілесних ушкоджень з застосуванням принесеного ножа, ще не знаючи суті тих подій, які там відбуваються, що ним в подальшому і було скоєно та виключає вчинення таких дій в стані сильного душевного хвилювання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції були досліджені у повному обсязі всі надані сторонами докази, які зібрані в межах діючого кримінального процесуального кодексу, є належними та допустимими і їм дана належна оцінка у вироку.

Висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не містять протиріч.

Порушень процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, судом 1-ї інстанції допущено не було.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то при визначенні такої міри, суд, як вбачається з вироку, врахував характер і ступень суспільної небезпеки, скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неоднаразово судимий, відшкодував шкоду та примирився з потерпілим, який просить суворо не карати, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який приймав участь у судовому розгляді кримінального провадження судом 1 інстанції залишити без задоволення.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_8 , - залишити без змін.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: