А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19.09.2013 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: Животова Є.Г. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, за участі секретаря судового засідання Гераська М.М., прокурора Міцовди К.Д., потерпілого ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000508, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_3 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.06.2013, яким ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженого, такого, що має на утримані двох малолітніх дітей, громадянина України, несудимого, визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_5 визнаний винуватим в тому, що він 18.04.2013, біля 20 год. 30 хв., поблизу власного будинку № 85, по вул. Калинській с. Водиця Рахівського району Закарпатської області, під час сварки з ОСОБА_7 наніс останньому два удари кулаками по голові в область лівого ока та чола, після чого лопатою ще один удар по тулубу, а саме в районі грудної клітки зліва та удар в область чола, заподіявши потерпілому умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї потерпілий зазначає, що зазначений вирок є незаконним і підлягає зміні скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його мякості; також зазначає, судом неправильно застосовано кримінальний закон.

Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції ОСОБА_5 призначено покарання, передбачене не ч.2, а ч.1 ст.125 КК України у вигляді штрафу, оскільки ч.2 не передбачає покарання у вигляді штрафу. Також, на думку апелянта, судом не враховано обставин вчинення обвинуваченим правопорушення, зокрема те, що останній наніс потерпілому, який лежав на землі, два удари совковою лопатою і мав намір нанести йому невизначену шкоду, що вказує на більший ступінь тяжкості вчиненого злочину, у звязку із чим ОСОБА_5 слід було призначити більш суворе покарання.

Посилаючись на наведене, потерпілий просить призначити ОСОБА_5 більш суворе покарання, у звязку з чим скасувати вирок Рахівського районного суду з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

В поданому 07.08.2013 запереченні на апеляцію захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 зазначає, що викладені у ній доводи є безпідставними та необґрунтованими, а вид та міра покарання, обрані судом, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, тяжкості злочину та особі, яка його вчинила. Просить вищевказаний вирок залишити без змін, а апеляцію без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, апелянта (потерпілого), промову прокурора, яка проти апеляції заперечила, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, а апеляцію без задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово підсудного, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає, що апеляція задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено по справі, що не заперечувалося сторонами, своїми вищевказаними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя.

Дана обставина, зокрема, стверджується й висновком судово-медичної експертизи Рахівського районного відділення Закарпатського обласного бюро СМЕ від 24.04.2013 № 124 (а.с. 33-35).

Згідно цього висновку у потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді: забійних ран чола, синця пара орбітальної ділянки та лівої бокової поверхні грудної клітки, ЗЧМТ, струс головного мозку; перші два відносяться до легких тілесних ушкоджень, інші до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

У звязку із цим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковано судом за ч.2 ст.125 КК України, що відповідає матеріалам кримінального провадження.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах

від тридцяти (510 грн.) до пятдесяти тисяч (850 000 грн.) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України передбачено покарання у вигляді штрафу в розмірі від пятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста пятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_5 призначено покарання саме за ч.2 ст.125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн.

Тому доводи апелянта про те, що ч.2 ст.125 КК України не передбачено покарання у вигляді штрафу є безпідставними.

З розяснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покараннявід 24.10.2003 № 7 вбачається, що при призначенні покарання слід додержувати вимоги п.1 ч.1 ст.65 КК України. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Призначаючи покарання з обранням його виду і міри, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, майновий стан винного, особу останнього, зокрема його позитивну характеристику, обставини, що помякшують покарання: ОСОБА_5 вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (а.с. 48-51,53,54,78).

З цих підстав суд правомірно та справедливо обрав менш суворий вид покарання з передбачених ч.2 ст.125 КК України, оскільки такий буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З огляду на викладене, твердження апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст.65 КК України також є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 405,407,418,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2013 року без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: