Справа180/1770/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2016 року Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Марганці кримінальне провадження № 0000710 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого, вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2012 року за ч.1 ст. 190 КК України до штрафу у розмірі 510 грн., вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року за ч.1 ст. 185 КК України на 200 годин громадських робіт,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 , вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.
10 серпня 2015 року відповідно до ст. 36 Кримінально-виконавчого Кодексу України Марганецьким міським відділом КВІ УДПтС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 був направлений для відбуття покарання у вигляді 200 годин громадських робіт за місцем свого проживання, а саме до ММКП «Житлове господарство», що по вул. Центральній,49 в м.Марганці Дніпропетровської області. Однак, будучи належним чином ознайомлений з умовами та порядком відбування призначеного йому судом покарання, до вказаного підприємства не прибув, належним чином не оформився та до 16 серпня 2016 року умисно ухилявся від відбування вказаного покарання.
16 серпня 2015 року відповідно до ст. 36 Кримінально-виконавчого Кодексу України Марганецьким міським відділом КВІ УДПтС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 повторно був направлений для відбуття покарання у вигляді 200 годин громадських робіт за місцем свого проживання, а саме, до ММКП «Житлове господарство», що по вул. Центральній, 49 в м.Мараганці Дніпропетровської області. Наказом директора ММКП «Житлове господарство» ОСОБА_7 № 35 від 17 серпня 2016 року ОСОБА_6 був прийнятий до відбування громадських робіт, а начальником виробничої служби там же ОСОБА_8 були розроблені графіки виходу на роботу останнього, відповідно до яких, ОСОБА_6 мав виконувати прибирання сміття на території м.Марганець з 17 серпня 2016 по 30 вересня 2016 року. Однак, ОСОБА_6 , який був повторно належним чином ознайомлений з умовами та порядком відбування призначеного йому судом покарання, до вказаного підприємства прибув лише 17 серпня 2016 року, приступив до виконання громадських робіт, але відпрацювавши лише 4 години з призначених йому судом 200 годин, більше до підприємства не з`являвся, про причини своєї неявки не повідомив та умисно продовжував ухилятися від відбуття вказаного покарання.
Таким чином, ОСОБА_6 , починаючи з 10 серпня 2015 року умисно, достовірно знаючи про зобов`язання у вільний час безоплатно виконувати суспільно-корисні роботи, вид та строк яких було визначено вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбуття покарання у вигляді громадських робіт, тривалий час ухилявся від його відбуття, а саме, від виконання робіт з благоустрою території м.Марганець Дніпропетровської області і продовжує ухилятися від відбуття даного покарання до теперішнього часу.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, дав пояснення, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, щиро розкаявся.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки усіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів та документів, що стосуються особи обвинуваченого.
Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування громадських чи виправних робіт особою, засудженою до цього покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, тобто вчинив злочин невеликої тяжкості.
Суд також враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, на обліках у психо-, наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає визнання обвинуваченим своєї вини. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Таким чином, суд вважає, що мірою покарання, необхідною і достатньою для перевиховання обвинуваченого і попередження нових злочинів може бути міра покарання в межах санкцій статті, за якою ОСОБА_6 обвинувачується із застосуванням правил призначення покарання, передбачених ст. ст. 71, 72 КК України.
Крім того, суд вважає за доцільне у відповідності з нормами п.4 ч.1 ст. 72 КК України перевести менш суворий вид покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року, а саме, невідбуту частину покарання у виді 196 годин громадських робіт в більш суворий вид покарання 24 доби арешту.
Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З положень ч.2 ст. 65 КК України вбачається, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Саме такий вид покарання суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Запобіжний захід не обирався. Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витратити у справі відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді 1 місяцю арешту. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати частково невідбуте покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року, із застосуванням ст. 72 КК України, щодо якої перерахунку одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт і остаточно призначити покарання до відбуття у виді 1 місяця 1 дня арешту.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок суду у відповідності з вимогами ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оскаржувалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_9

Оригінал вироку.