Провадження №1-кс/200/6736/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Справа №200/11918/16-к
12 липня 2016р. Слідчий суддя Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровська ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участі прокурора - ОСОБА_3
адвоката - ОСОБА_4
розглянувши у приміщенні суду в м.Дніпропетровську клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до суду із клопотанням, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровська від 01.06.2016р., на належні їй грошові кошти, оскільки вважає, що такий накладено було безпідставно.

В судовому засіданні представник заявниці клопотання підтримав, прокурор та слідчий просили відмовити в його задоволенні, остання відмітила, що арештовані кошти підлягатимуть спеціальній конфіскації, також арешт необхідним є для забезпечення цивільних позовів, які в даний час готуються потерпілими.

Заслухавши вказаних осіб та дослідивши матеріали клопотання і матеріали кримінального провадження доходжу наступного висновку.

Встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000171, що було відкрите 01.12.2014р., 08.12.2014р., 26.05.2016р. і 08.07.2016р. за ознаками ч.3 ст.190 КК України, а також 23.06.2015р., 05.09.2015р. і 16.01.2016р. за ознаками ч.1 ст.190 КК України, за фактом незаконного заволодіння грошовими коштами шляхом обману, зловживання довірою та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, внаслідок перерахування грошових коштів через відділення банківських установ, під час розслідування якого за відповідним клопотанням слідчого ухвалою слідчого судді Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровська від 01.06.2016р. було накладено арешт на грошові кошти в сумі 83615 доларів США, які були вилучені 30 травня 2016р. в ході проведення огляду індивідуального сейфу № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ "ВТВ Банк" на підставі договору вказаного банку із заявницею ОСОБА_5 від 17.12.2014р. за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 36-а.

Відповідно до ухвали слідчого судді Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровська від 01.06.2016р. арешт накладено з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки зазначені кошти можуть бути предметом або доказом вчиненого кримінального правопорушення, а також набуті злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину або отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину.

За правилами ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Накладення арешту на певне майно може бути здійснено лише за наявності передбачених у КПК України нормативних підстав, а саме за ст.170 КПК України (в редакції статті від 18.02.2016р.) за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно: є речовим доказом злочину; підлягає спеціальній конфіскації; підлягає конфіскації як покарання чи заходу кримінально-правового характеру щодо юридичних осіб; для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому, можливість накладення арешту за відповідними змінами до ст.170 КПК України окремо встановлюється для: 1) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого; 2) третіх осіб; 3) для юридичних осіб щодо яких застосовуються заходи кримінального провадження.

Згідно ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Встановлено, що при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти їх власник, тобто заявниця, участі в судовому засіданні не приймала.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у редакції Закону №1019-VIII від 18.02.2016р., у випадку, передбаченому п.1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ж зі ст.98 КПК України критерієм приналежності майна до речового доказу є наявність відповідної форми, що виражена в матеріальному об`єкті, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, в ухвалі в якості підстави для накладення арешту зазначається, що ці грошові кошти можуть бути предметом або доказом вчиненого кримінального правопорушення, а також набуті злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину або отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину, тобто речовими доказами в розумінні положень ст.98 КПК України, що, в ході розгляду даного клопотання, не знайшло свого підтвердження.

Так однією з підстав для накладення арешту відмічено, що з метою конспірації своєї злочинної діяльності, приховування речей та документів, що пов`язані з такою діяльністю, а також з метою зберігання грошових коштів, здобутих незаконним шляхом, ОСОБА_6 , якому у даному кримінальному провадженні 29 травня 2016р. було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, через свою матір ОСОБА_5 , тобто заявницю, яка уклала договір №R8214|105310OS|DP00 від 17 грудня 2014р. на право володіння індивідуального сейфу в ПАТ "ВТБ Банк" під №575, отримав доступ до вказаного сейфу. 15.09.2015р., з метою прямого і вільного доступу до зазначеного сейфу для приховування своїх речей та документів, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_5 довіреність, зареєстровану в реєстрі №845 нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_7 , якою ОСОБА_6 уповноважується мати доступ до індивідуального сейфу № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ "ВТБ Банк", а саме має право подавати від імені ОСОБА_5 заяви, брати чи класти до сейфу речі у будь-який час, відведений для цього установою банку, представляти її інтереси з зазначеним банком, як сторони за укладеним з банком договором, в тому числі продовження, закриття, відкривання на новий термін зазначеного договору, розписуватися за ОСОБА_5 у разі необхідності, а також виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень. Строк довіреності до 15.09.2018 року.

Таким чином висновок про злочинне походження арештованих грошових коштів зроблено було на підставі припущення того, що вони зберігались у індивідуальному банківському сейфі, доступ до якого, згідно вищевказаної довіреності, мав підозрюваний ОСОБА_6 .

Разом з тим зазначену обставину категорично заперечила заявниця, пояснивши що видавала таку довіреність на крайній випадок, однак її син ніколи сейфом не користувався, що об`єктивно підтверджується довідкою ПАТ "ВТБ Банк" №7984/1-2 від 24.06.2016р., згідно якої з моменту укладення договору оренди індивідуального сейфу № НОМЕР_2 від 17 грудня 2014р. єдиною особою, що здійснювала доступ до сейфу №575 (користувалася ним), є клієнт ОСОБА_5 . А про будь-яку її причетність до скоєного злочину, що розслідується у кримінальному провадженні №0000171, матеріали провадження не містять і про таке не стверджують слідчий та прокурор.

Відтак, підстава для накладення арешту на грошові кошти з метою забезпечення кримінального провадження (збереження речових доказів) - відсутня.

Крім того, висновок щодо неможливості накладення арешту на майно осіб, які не є підозрюваними у кримінальному провадженні, наголошується у підп. 2) п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р., відповідно до якого арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.

Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень ініціювати накладення арешту на майно особи, яка не є підозрюваною.

Також необхідно відмітити, що вказані грошові кошти не підлягають ні конфіскації, ні спеціальній конфіскації у третьої особи, що підтверджується наступним.

За правилами абзацу 2 ч.4 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 962 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.961 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей, у тому числі коштів, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, іншого майна, включаючи майно третіх осіб, у випадках, визначених цим Кодексом, за вчинення злочину, передбаченого статтями 146-1501, 152-156, 190-192, 198, 201, 209-2121, 222, 233, 255-260, 301-320, 354, 361-3652, 368-3692 цього Кодексу.

А випадки застосування спеціальної конфіскації визначені ст.962 КК України і такими можуть бути, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Гроші, цінності, у тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, передані особою, яка вчинила злочин, передбачений цим Кодексом, третій особі, яка отримала чи придбала у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно, одержане злочинним шляхом, у випадках передбачених частиною першою статті 961 цього Кодексу, безоплатно або в обмін, на суму, нижчу ринкової вартості, або знала чи повинна була знати, що мета такої передачі - уникнення конфіскації або спеціальної конфіскації, підлягають спеціальній конфіскації.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Разом з тим у даному випадку арештовані кошти не підпадають під випадки, за яких можлива спеціальна конфіскація - будь-яких доказів цьому слідчим чи прокурором не надано, не встановлено в даному судовому засіданні і обставин, зазначених у вищевказаній ч.4 ст.962 КК України, що також виключає можливість застосування спеціальної конфіскації.

Окрім цього, по даному кримінальному провадженню, станом на даний час, не заявлено ніякого цивільного позову, посилання слідчого на те, що такі готуються - неприйнятне судом. Відтак необхідно вважати, що підстави для накладення арешту на грошові кошти були відсутні.

Приймаючи дане рішення виходжу також з наступного.

Згідно абзацу другого ч.10 ст.170 КПК України - не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як зазначалось вище, грошові кошти у даному кримінальному провадженні не можуть вважатися речовими доказами і відповідної постанови про визнання їх речовими доказами слідчим не виносилось, заявниця є їх добросовісним набувачем і набуття нею у власність зазначених коштів ніким не оспорюється.

З урахуванням викладеного арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.174 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Арешт, накладений ухвалою Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровська від 01 червня 2016р. у кримінальному провадженні №0000864 на грошові кошти в сумі 83615 (вісімдесят три тисячі шістсот п`ятнадцять) доларів США, які були вилучені під час проведення огляду індивідуального сейфу № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ "ВТБ "Банк" на підставі договору від 17.12.2014р., - скасувати.
Зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 повернути вказані грошові кошти ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя