Номер провадження № 11-кп/785/283/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляції прокурора та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 13.10.2015 р., яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Воробйове Великомихайлівського району Одеської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, працюючий неофіційно, перебуваючий у цивільному шлюбі, на утриманні неповнолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , раніше судимий 27.07.2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області за ст.185 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 71 КК Україниприєднано частково п`ять днів позбавлення волі від покарання, не відбутого за вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 27.07.2012 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді трьох років п`яти днів позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі комунального закладу «Одеська обласна клінічна лікарня» в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 у сумі 10470 гривен; в особі державного закладу «Інститут Стоматології НАМН України в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_10 у сумі 8946,15 гривень; в особі комунального закладу «Іванівська центральна районна лікарня» в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_10 у сумі 282,21 гривень; та потерпілого ОСОБА_9 у сумі 474,39 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 40000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ТОВ «Хавк Холдинг» 2358 гривень процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів для проведення трьох авто-технічних, транспортно-трасологічної експертиз.

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку суду,приблизно о 20 годині 1.05.2013 року ОСОБА_8 , грубо порушуючи правила дорожнього руху п.п.2.3, 2.9, 12.2, 12.3, 21.1 ПДД України, а саме, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, не маючи реєстраційного документу на транспортний засіб, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Sunny» реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухаючись по сухому покриттю автодороги «Київ-Одеса» в напрямку м. Київ, перевозив пасажирів в салоні автомобілю в кількості, не передбаченій технічною характеристикою автомобілю, наближаючись до 402 км. + 500 метрів автодороги не був уважним, за дорожньою обстановкою не слідкував, в результаті чого при виникненні перешкоди для руху автомобіля під його керуванням не зменшив швидкість, не зупинив транспортний засіб, та не здійснив безпечний об`їзд автопоїзда у складі автомобілю «Iveco Magirus» реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходився у статичному положенні в крайній правій смузі розгону, в результаті чого скоїв наїзд на задню частину напівпричепа реєстраційний номер НОМЕР_3 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобілю «Nissan Sunny» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження голови і тулуба з численними переломами ребер, пошкодженням печінки та ін., від яких, наступила його смерть на місці пригоди;пасажиру ОСОБА_9 - тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх завдання, у вигляді закритої травми грудної клітини, переломів правої ключиці, ребер, перелому правої лопатки, обширної рваної рани грудної клітини і ін.; пасажиру ОСОБА_10 - середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді численних переломів кісток обличчя.
В апеляції адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати і постановити виправдувальний вирок, оскільки вирок суду, на її думку, не відповідає фактичним обставинам справи, суд поверхово розглянув справу, одним доказам дав неправильну оцінку, інші докази проігнорував, свої висновки обґрунтував на припущеннях, внаслідок чого ухвалив вирок, що суперечить дійсним обставинам кримінального провадження. При цьому зазначає, що ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 під час руху по автодорозі Київ Одеса на автомобілі «Ніссан» перебували у стані сп`яніння, по черзі сідали за кермо, тому ніхто із них, і також потерпіла ОСОБА_10 , що також була в автомобілі, не пам`ятають хто саме з них був за кермом в момент ДТП. Протокол слідчого експерименту з участю обвинуваченого, у ході якого ОСОБА_8 визнавав себе винним і пояснював про обставини скоєння саме ним ДТП, вважає недопустимим доказом, оскільки, за словами її підзахисного, працівники міліції здійснювали на нього тиск. Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, в ході якого свідок ОСОБА_16 водій грузовика «Iveco Magirus», впізнав ОСОБА_8 , як водія автомобіля «Ніссан» на момент ДТП, а також впізнання обвинуваченого цим свідком в ході судового засідання в режимі відеоконференції, як особи, що скоїла ДТП, що вона також тлумачить як слідча дія - впізнання, вважає недопустимими доказами, оскільки впізнання проведені, на її думку, в порушення вимог ст. 228 КПК України. Крім того, захисник вважає, що на вилучених із водійського місця з автомобіля «Ніссан» туфлях відсутні потові виділення її підзахисного. Власник автомобіля ОСОБА_12 перебував у автомобілі, з його згоди інші особи керували ним, тому відповідальність за наслідки злочину необхідно покласти саме на ОСОБА_12 , а потерпіла ОСОБА_11 не надала жодного доказу на обгрунтованість цивільного позову про відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника, а також на підтвердження того, що автомобіль був їх спільним майном, не визначена вартість відновлювального ремонту автомобіля.

Прокурор в апеляції, не оспорюючи доведеності винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину і кваліфікації його дій, зазначає, що суд не врахував тяжкість вчиненого злочину, а також дані про особу винного, який вчинив вказане кримінальне правопорушення у період іспитового строку, сів за кермо автомобіля, не маючи права керувати транспортними засобами і в стані алкогольного сп`яніння, допустив порушення Правил дорожнього руху, в результаті чого одна особа загинула, іншим завдано тілесних ушкоджень тяжких, середньої тяжкості та легких. У зв`язку з зазначеним, прокурор просить скасувати вирок і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у вигляді 5 років позбавлення, приєднати йому на підставі ст. 71 КК України частково невідбуте покарання за вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 27.07.2012 року за ст.185 ч.1 КК України у вигляді 6 місяців позбавлення волі і остаточно призначити 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Вислухавши доповідача, засудженого та його захисника - адвоката ОСОБА_7 про задоволення її апеляції, скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, прокурора про задоволення його апеляції, скасування вироку, постановлення нового вироку і призначення обвинуваченому більш суворого покарання, вивчивши викладені в апеляціях доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляції захисника і прокурора підлягають частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання - скасуванню з постановленням нового вироку, в частині вирішення цивільного позову скасуванню з направленням справи в цій частині на судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку злочину підтверджується сукупністю відносних, достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким дана належна оцінка, а дії його за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, з урахуванням вимог ст. 91 КПК України, за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно.

Так, із показань свідка ОСОБА_16 в судовому засіданні суду першої інстанції видно, що зіткнення з його автомобілем «Iveco Magirus», який вимушено зупинився у додатковій смузі руху, здійснив легковий автомобіль «Ніссан» червоного кольору, за кермом якого в момент ДТП перебував обвинувачений ОСОБА_8 , окрім якого в цьому автомобілі було іще п`ять чоловік і дівчина. Один із пасажирів був неодягнений і без свідомості, у іншого, що перебував на передньому пасажирському сидінні він бачив відкриту рану грудей, ще один чоловік був затиснутий між сидіннями. Цей свідок впізнав обвинуваченого під час проведення досудового розслідування за фотознімками, як особу, яка керувала автомобілем «Ніссан» на момент ДТП (т. 2 а.п. 84-85). З участю цього ж свідка було проведено слідчий експеримент у таку ж пору доби, в ході якого було встановлено наявність видимості у місці вчинення ДТП при ближньому світлі фар 126.5 м., і при дальньому світлі фар 148.2 м. ( т. 2 а.п. 60-61), а із протоколу огляду місця події від 01.05.2013 року, схеми до нього та фототаблиць (т.2 а.п. 2-18) видно, що позаду грузовика «Iveco Magirus», який зупинився частково на додатковій (третій) смузі руху, був виставлений знак аварійної зупинки. Сліди юзу автомобіля «Ніссан» та пошкодження обох автомобілів свідчать відповідно до висновків судових автотехнічних експертиз (т. 2 а.п. 30-36, 38-42, 44-59) про те, що ДТП сталася саме з вини водія автомобіля «Ніссан».
Відповідно до протоколу повторного огляду місця події (т. 2 а.п. 19-25) з місця сидіння водія було вилучено чоловічі туфлі чорного кольору, які підозрюваний ОСОБА_8 впізнав, як такі, що належать йому (т. 2 а.п. 131-133), а, окрім того, на зазначених туфлях експертами виявлені потові виділення, що належать ОСОБА_8 (т.2 а.п. 118-121). На чохлі водійського сидіння автомобіля «Ніссан» виявлено кров, походження якої від ОСОБА_8 не виключається (т. 2 а.п. 111-117), яка могла там залишитись, виходячи з характеру отриманих ним тілесних ушкоджень у вигляді численних саден обличчя (т. 2 а.п. 107-108).

Доводи обвинуваченого і захисника про непричетність ОСОБА_8 до злочину спростовуються також його поясненнями в ході слідчого експерименту, де він, зокрема, поясняв, що, сидячи за кермом автомобіля «Ніссан» і рухаючись по автодорозі Київ Одеса в напрямку м. Києва рухався спочатку зі швидкістю 40 км/год, а потім на вимогу Пейцера «дать гарі» - збільшив швидкість, почув, що хтось крикнув «фура» і відбувся удар в передній частині автомобіля. Твердження захисника про те, що зазначені показання ОСОБА_8 дав під тиском працівників міліції, не можуть бути прийняті апеляційним судом, адже в ході судового розгляду обвинувачений пояснив, що скарг на дії працівників міліції не подавав, і на наявність доказів незаконного тиску на підозрюваного з боку працівників міліції протягом досудового розслідування не вказали ні сам підозрюваний, обвинувачений, ні його захисник. За таких обставин, зазначені доводи є необґрунтованими, тим більше, що вказані показання були дані підозрюваним в ході слідчого експерименту у присутності адвоката (т.2 а.п. 89-95).

З доводами апеляції про те, що суд розглянув справу поверхово, одним доказам дав неправильну оцінку, інші проігнорував і постановив вирок на припущеннях колегія суддів погодитись не може, оскільки суд з достатньою повнотою дослідив в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, дав їм належну оцінку, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення. Посилання захисника на показання потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_12 та інші особи, що були в автомобілі «Ніссан» почергово сідали за кермо і у зв`язку з цим неможливо встановити хто саме керував автомобілем в момент ДТП необґрунтовані, оскільки вищезазначеними доказами в судовому засіданні достовірно встановлено, що керував цим автомобілем в момент ДТП саме ОСОБА_8 . Потерпіла ОСОБА_10 після вчинення відносно неї дій у даному автомобілі, у зв`язку з якими наявне кримінальне провадження, в тому числі і відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 153 КК України, дійсно могла не запам`ятати хто саме із, раніше незнайомих їй, зазначених 6 осіб був за кермом автомобіля на момент ДТП, зміст пояснень ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 свідчить про їх наміри створити враження про неможливість доведення факту керування автомобілем саме ОСОБА_8 та перекласти винуватість за злочин на загиблого у ДТП володільця автомобіля ОСОБА_12 , чому суд дав належну оцінку у вироку.

Впізнання свідком ОСОБА_16 підозрюваного ОСОБА_8 , як особу, що керувала автомобілем «Ніссан» на момент ДТП проведено у відповідності до вимог ст. 228 КПК України, про що свідчить протокол зазначеної слідчої дії (т. 2 а.п. 84-85), який спростовує відповідні доводи апеляції захисника про, начебто, недотримання слідчим порядку проведення даної слідчої дії, відсутність підстав для її проведення, якісних характеристик фотознімків, наданих для впізнання, і, відповідно недопустимість зазначеного доказу. Окрім того, в судовому засіданні в режимі відеоконференції цей свідок без будь-яких сумнівів вказав на обвинуваченого ОСОБА_8 , як водія винуватця ДТП і ці показання свідка в судовому засіданні не можна трактувати як слідчу дію, як це тлумачить у своїй апеляції захисник.

Вказані докази спростовують доводи апеляційної скарги захисника про те, що досудовим розслідуванням не доведено приналежність вказаного взуття, вилученого з місця водія автомобіля, обвинуваченому і знаходження його за кермом автомобіля на момент ДТП.

Із матеріалів кримінального провадження і технічного запису судового розгляду видно, що перевищення допустимої кількості пасажирів в салоні автомобіля «Ніссан» відбулось за ініціативою та розпорядженням власника автомобіля ОСОБА_12 , на що правильно звернула увагу у своїй апеляції захисник, однак з моменту початку керування автомобілем відповідальним за це порушення Правил дорожнього руху став ОСОБА_8 .

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляції прокурора про те, що при вирішенні питання про обрання обвинуваченому покарання суд не врахував тяжкості вчиненого злочину і даних про особу винного та призначив йому надмірно м`яке покарання.

Так, судом залишено поза увагою ті обставини, що ОСОБА_8 став керувати автомобілем за відсутності у нього посвідчення на право керування транспортними засобами, у стані алкогольного сп`яніння, допустив перевезення непередбаченої для даного транспортного засобу кількості пасажирів, не був уважним до дорожньої обстановки, в результаті допустив порушення Правил дорожнього руху, які спричинили ДТП, смерть однієї людини ОСОБА_12 , тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 , середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_10 та легкі тілесні ушкодження іншим пасажирам. Зазначені дії ним скоєні в період іспитового строку за попередньою судимістю, у зв`язку з чим колегія суддів вважає призначене обвинуваченому судом покарання м`яким.

Разом з тим, апеляційний суд враховує і дії власника автомобіля ОСОБА_12 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, був ініціатором поїздки, запросив до автомобіля шість осіб, передав управління автомобіля ОСОБА_8 , який не мав прав на управління автомобілем, і був у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин вирок суду відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку та призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі за ч. 2 ст. 286 КК України строком на 3 роки 6 місяців і на підставі ст. 71 КК України частково приєднати йому покарання за попереднім вироком - 1 місяць позбавлення волі.

Крім того, суд першої інстанції допустив ряд порушень норм кримінального процесуального закону при вирішенні цивільних позовів. Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження до Суворовського районного суду м. Одеси потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та її законний представник ОСОБА_17 звернулись з позовними заявами про відшкодування шкоди (т.1 а.п. 66,81), які не відповідають вимогам ч. 4 ст. 128 КПК України, а позовна заява ОСОБА_10 та її законного представника не підписана ними. Вказані позовні заяви на порушення вимог ч. 3 ст. 347 КПК України в судовому засіданні не оголошувались, докази на підтвердження чи спростування позовних вимог суду не надавались і судом не досліджувались. Залишення судом цивільного позову ОСОБА_10 та її законного представника без розгляду і часткове задоволення позову ОСОБА_11 за таких обставин суперечить вимогам закону, на що правильно вказано в апеляції адвоката ОСОБА_7 , у зв`язку з чим, з метою забезпечення законних прав потерпілих від кримінального правопорушення осіб вирок в частині вирішення цивільних позовів підлягає скасуванню із направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст.407,409,413,414,420 КПК України, судова колегія,

ЗАСУДИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та прокурора частково задовольнити, вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 13.10.2015 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначення покарання і в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та її законного представника ОСОБА_17 скасувати.

В частині призначення покарання постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України приєднати ОСОБА_8 частково невідбуте покарання за вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 27.07.2012 року за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 місяця позбавлення волі і остаточно призначити йому покарання у вигляді 3 років 7 місяців позбавлення волі.

Засудженого ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду.

Строк відбування покарання йому обчислювати з 01.03.2016 року.

В частині провадження щодо вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та її законного представника ОСОБА_17 призначити новий розгляд вказаних цивільних позовів в тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою у той же строк із дня вручення йому копії вироку.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_1