Справа №585/913/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/869/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

і його захисника адвоката - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми, об`єднане кримінальне провадження за № 0000287, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 березня 2015 року, за апеляційною скаргою із змінами і доповненнями першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_13 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2016 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кашпури, Роменського району, Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

18 грудня 2014 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за частиною 1 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 60 годин громадських робіт;

засуджено за частиною 1 ст. 357 КК України на 1 рік обмеження волі;

за частиною 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

за частиною 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

На підставі частини 4 ст. 70 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк покарання, призначеного за частиною 3 ст. 185 КК України покарання, відбуте повністю за попереднім вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року у виді 60 годин громадських робіт;

за частиною 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі частини 1 ст. 70 КК України, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з конфіскацією майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_14 2120 грн. матеріальної та 2500 грн. моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 1626 (одна тисяча шістсот двадцять шість) грн. 53 коп. процесуальних витрат.

Вирішена доля речових доказів у відповідності зі ст.100 КПК України.

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Джанкой АР Крим, мешканця АДРЕСА_2 , такого, що немає судимостей в силу ст. 89 КК України,

за частиною 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

за частиною 3 ст. 185 КК на 3 роки позбавлення волі;

за частиною 2 ст. 289 КК України, застосувавши ст. 69 КК України, призначено покарання нижче від нижчої межі, передбаченої санкцією частини статті, у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з конфіскацією майна.

На підставі частини 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_10 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з конфіскацією майна.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області про виправлення описки від 10 серпня 2016 року, остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_10 , до відбування покарання у виді 3-х років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 у відшкодування моральної шкоди 2500 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на користь ОСОБА_15 по 290 грн., з кожного.

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 491 грн.. 04 коп. процесуальних витрат.

Вирішена доля речових доказів у відповідності зі ст.100 КПК України.

Також цим вироком засуджено:

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , раніше судимого:

22.09.2011 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за частиною 2 ст. 289, ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі,

за частиною 3 ст. 185 КК України, застосувавши ст. 69 КК України, суд призначив покарання у виді обмеження волі, на строк 2 роки;

за частиною 2 ст. 289 КК України, застосувавши ст. 69 КК України, призначив покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, з конфіскацією майна.

На підставі частини 1 ст. 70 КК України ОСОБА_11 остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, з конфіскацією майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_11 на користь держави 153 (сто п`ятдесят три) грн. 45 коп. процесуальних витрат.

Вирішена доля речових доказів у відповідності зі ст.100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченого ОСОБА_8 , засуджено за те, що у період з 10 по 20 жовтня 2014 року близько 23 години, на Базарній площі в м. Ромни, з торгівельного павільйону, вчинив крадіжку шуруповерта марки «Ритм» ДА 18-2 №19000001, вартістю 1030 грн. 24 коп. що належав потерпілому ОСОБА_16 ..

ОСОБА_8 засуджено і за те, що 04 березня 2015 року, близько 22 години, на АДРЕСА_4 , незаконно проник до приміщення гаража, і діючи повторно, незаконно заволодів мопедом, марки DELTA, модель EX 50QT-B, номерний знак рами НОМЕР_1 , 2007 року випуску, з державними реєстраційними номерами НОМЕР_2 , вартістю 2120 грн. , що належав потерпілому ОСОБА_14 .

ОСОБА_8 , засуджено і за те, що 05.03.2015 року, о 4 годині 50 хвилин, за попередньою змовою групою осіб, з обвинуваченим ОСОБА_10 , незаконно проникли до приміщення гаража, який знаходиться поряд з будинком АДРЕСА_4 , і заволоділи мотоциклом марки ММВЗ-3112, державний реєстраційний номер якого НОМЕР_3 , 1982 року випуску, вартістю 940 грн., що належав потерпілому ОСОБА_14 .

ОСОБА_8 , засуджено і за те, що 05 березня 2015 року, близько 05 години 00 хв., в стані алкогольного сп`яніння, на АДРЕСА_4 , незаконно проник до приміщення гаража, і повторно, вчинив крадіжку велосипеда , вартістю 300 грн., що належав потерпілому ОСОБА_14 .

ОСОБА_8 засуджено і за те, що 08 березня 2015 року, м. Ромни, по вул. Соборна, 17А, близько 14 год. 00 хв. з автомобіля марки DACIA Logan 1.4, державний номерний знак якого НОМЕР_4 , вчинив крадіжку мобільного телефону марки «Samsung» Е2330, ІМЕІ НОМЕР_5 , вартістю 403 грн., що належав потерпілому ОСОБА_17 .

ОСОБА_8 засуджено і за те, що 10 березня 2015 року, близько 23 години, незаконно проник до приміщення гаража м. Ромни, по 2-му провулку Полтавської, де з салону автомобіля ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , вчинив крадіжку чоловічої сумки типу барсетки, вартістю 167 грн., разом з обручкою із золота вартістю 841 грн., парою сережок та ланцюжком вартістю 2340 грн., а всього майна на загальну суму 3 348 грн., що належало потерпілому ОСОБА_18 .

ОСОБА_8 , засуджено і за те, що 10 березня 2015 року, близько 23 години, з автомобіля, який зберігався в гаражі по 2-му провулку Полтавської, м. Ромни, Сумської області, вчинив крадіжку офіційних документів: банківських карток ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_7 ; ПАТ «Укрсоцбанк» UniCreditCard № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , на ім`я потерпілого ОСОБА_18 .

ОСОБА_8 засуджено і за те, що 11 березня 2015 року, о 3 годині 58 хвилин, вчинив крадіжку грошей, з рахунку банківської картки ПАТ Укрсоцбанк» UniCreditCard № НОМЕР_8 , що належала потерпілому ОСОБА_18 , через банкомат ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташований в м. Ромни Сумської області по вул. Полтавській, 117А, в сумі 700 грн. Після цього, близько 03 год. 59 хвилин, обвинувачений ОСОБА_8 , здійснив перевірку наявності коштів на картці "Укрсоцбанку" за що з рахунку картки, банком, стягнуто комісію в сумі 51 грн. 73 коп. Близько 4 години 34 хвилин, обвинувачений ОСОБА_8 , вчинив крадіжку грошей і з рахунку банківської картки ПАТ «Укрсоцбанк» UniCreditCard № НОМЕР_8 , що належала потерпілому ОСОБА_18 , через банкомат ПАТ АБ «Укргазбанк», що розташований в м. Ромни, Сумської області по вул. Руденка, 8Г, в сумі 20 грн., а всього, обвинувачений ОСОБА_8 , вчинив крадіжку грошей з рахунків банківських карток , що належали потерпілому ОСОБА_18 , на суму 771 грн. 73 коп.

ОСОБА_8 , засуджено і за те, що 11 березня 2015 року, близько 00 год. 30 хв. незаконно проник до приміщення гаража, який розташований неподалік будинку АДРЕСА_5 , і повторно, вчинив крадіжку велосипеда вартістю 1 000 грн., та металевої каністри ємністю 10 л, вартістю 100 грн., що належали потерпілому ОСОБА_19 .

ОСОБА_8 , засуджено і за те, що 12 березня 2015 року, близько 21 год. 00 хв., по 3-му АДРЕСА_6 , незаконно проник до металевої будки, і повторно, вчинив крадіжку велосипеда марки «Аіст», вартістю 400 грн., що належав потерпілій ОСОБА_20 .

ОСОБА_8 , засуджено і за те, що 12 березня 2015 року, близько 21 години 30 хвилин, по АДРЕСА_7 , незаконно проник до приміщення сараю, і повторно, вчинив крадіжку велосипеда марки «Ardis», вартістю 600 грн., що належав потерпілій ОСОБА_21 .

ОСОБА_8 , засуджено за те, що 1 травня 2015 року, по закінченню о 16 годині робіт по внутрішньому ремонту приміщення сараю, що розташований по АДРЕСА_8 , повторно, вчинив крадіжку електрорубанка вартістю 311 грн. та електролобзика вартістю 507 грн., що належали потерпілому ОСОБА_17 .

Обвинуваченого ОСОБА_10 , і обвинуваченого ОСОБА_22 , засуджено за те, що 19 травня 2015 року, за попередньою змовою групою осіб, і кожний повторно, незаконно проникли до будинку АДРЕСА_9 , звідки вчинили крадіжку акустичних колонок вартістю 412 грн. 80 коп., що належали потерпілому ОСОБА_23 .

Обвинуваченого ОСОБА_10 і обвинуваченого ОСОБА_11 засуджено і за те, що 17 червня 2015 року, о 19 годині, за попередньою змовою в групі осіб, в стані алкогольного сп`яніння, поблизу магазину "АЙС" по вул.. Дудіна, м. Ромни, Сумської області, скориставшись відсутністю власника транспортного засобу потерпілого ОСОБА_15 , повторно, вчинили незаконне заволодіння його мопедом марки Альфа" вартістю 2540 грн.

Крім того, ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 серпня 2016 року виправлено описку в резолютивній частині вироку, щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , виклавши в такій редакції:

"визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 ст. 289 КК України та із застосуванням ст.. 69 КК України, призначити покарання нижче від нижньої межі, передбаченої санкцією частини статті, у виді позбавлення волі строком на 3 роки і шість місяців, з конфіскацією майна.

На підставі частини 1 ст. 70 КК України, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців, з конфіскацією майна."

У поданій апеляційній скарзі перший заступник прокурора Сумської області ОСОБА_13 стверджує, що суд першої інстанції неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні покарання за сукупністю злочинів обвинуваченому ОСОБА_8 , а тому просить вирок суду щодо нього скасувати, і ухвалити новий вирок апеляційної інстанції яким ОСОБА_24 призначити покарання:

за частиною 3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі ( по епізоду крадіжки від 10-20 жовтня 2014 року).

За сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого призначеного за вироком Роменського міськрайсуду Сумської області від 18 грудня 2014 року, визначити 3 роки позбавлення волі та зарахувати відбуте ОСОБА_8 покарання у виді 60 годин громадських робіт за правилам пункту ґ частини 1 ст.72 КК України.

За частиною 2 ст.185 КК України призначити 2 роки позбавлення волі;

за частиною 3 ст.185 КК України (по інших епізодах) призначити 3 роки позбавлення волі;

за частиною 1 ст.357 КК України призначити 1 рік обмеження волі;

за частиною 2 ст.289 КК України призначити 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

За сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, призначити 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

У порядку частини 1 ст.71 КК України до вказаного покарання частково приєднати покарання, яке є не відбутим від попереднього вироку, оскільки призначено на підставі частини 4 ст.70 КК України у виді 1 місяця позбавлення і остаточно до відбування обвинуваченому ОСОБА_8 , призначити 5 років 1 місяць позбавлення волі, без конфіскації майна. У іншій частині, прокурор просить вирок суду залишити без зміни.

У змінах та доповненнях до апеляційної скарги прокурор стверджує, що вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2016 року стосовно обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , не відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Так, у мотивувальній частині вироку суд виклав епізоди вчинених злочинів обвинуваченими не в послідовності їх вчинення, наслідок чого виникла плутанина у формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним; відображені посилання правової кваліфікації без розкриття їх змісту (наприклад, за частиною 1 ст. 357 КК України); неповно викладені обставини вчинення злочину 10 березня 2016 року з гаража потерпілого ОСОБА_18 ; по епізодам вчинених крадіжок, які не знайшли свого підтвердження, а саме талонів на газ марки "пропан", крадіжка вчинена за попередньою змовою ОСОБА_8 і ОСОБА_10 велосипеда у потерпілого ОСОБА_14 , крадіжка майна у потерпілого ОСОБА_25 , мотивованого рішення судом не прийнято; при застосуванні ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , не наведені підстави такого застосування; неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність при призначенні остаточного покарання обвинуваченим ОСОБА_8 ОСОБА_10 і ОСОБА_11 за сукупністю злочинів, оскільки не вказаний принцип, яким керувався суд при визначенні остаточного покарання.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції допустив істотні порушеннями вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через м`якість, а тому просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження призначити на новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинувачені: ОСОБА_26 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , і їх захисники адвокати: ОСОБА_9 , ОСОБА_27 , і ОСОБА_12 , а також інші учасники кримінального провадження, законність і обґрунтованість вироку суду не оскаржували і заперечення на апеляційну скаргу прокурора не подавали.

Заслухавши доповідь судді про зміст оскарженого судового рішення та доводи, які викладені в апеляційній скарзі із змінами і доповненнями прокурора, думку прокурора на підтримку поданої ним апеляційної скарги в частині скасування вироку і призначення справи на новий розгляд в суді першої інстанції; пояснення ОСОБА_8 , і ОСОБА_10 , які не заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги прокурора; пояснення захисників ОСОБА_9 , і ОСОБА_12 , які вважали, що подані прокурором зміни і доповнення до апеляційної скарги за межами строків на апеляційне оскарження, за своїм змістом - погіршують становище обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , а тому задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання є теж безпідставна і задоволенню не підлягає; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги із змінами і доповненнями, колегія суддів дійшла висновку, що скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно частини 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається насамперед весь обсяг формулювання обвинувачення , визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і його мотивів; статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; а після цього докази покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Вимоги наведеного закону, суд першої інстанції, при складанні вироку відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , і ОСОБА_11 , не виконав, допустив недбалість і непослідовність, оскільки, у мотивувальній частині вироку власного формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним, не складав, а передрукував формулювання обвинувачення органів досудового слідства із обвинувальних актів; до змісту вироку включив обставини, які не мають правового значення; мотиви застосування ст.. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , не навів; принципи призначення покарання обвинуваченим за сукупністю злочинів не вказав; не звернув увагу на те, що має місце призначення покарання за сукупністю вироків щодо обвинуваченого ОСОБА_26 ,; резолютивна частина вироку не чітка і неясна і відображає мотивувальну частину вироку щодо виду і міри покарання, кожному з обвинувачених. Все це викликає сумніви в законності й обґрунтованості ухваленого вироку і на часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги із змінами і доповненнями прокурора.

Зокрема, складання вироку, суд першої інстанції розпочав з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність, які передбачають відповідальність обвинувачених за вчинені кримінальні правопорушення: " Ч.1 ст. 357 КК України. ОСОБА_8 ," " ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_8 ," " ч.2 ст. 185 КК України. ОСОБА_10 ," " ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_8 ," " ч. 3 ст. 185 КК України. ОСОБА_8 і ОСОБА_10 ," " ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , " " ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_8 " " ч. 2 ст. 289 КК України та ОСОБА_10 " " ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_10 і ОСОБА_11 " не розкриваючи і не пояснюючи зміст цих посилань.

Після чого, суд першої інстанції, не виклав опис обставини кримінальних правопорушень встановлених в судовому засіданні при розгляді провадження по суті, а передрукував зміст обвинувачення з обвинувальних актів в редакції слідчого, що є істотним порушенням кримінального процесуального кодексу України, частини1 ст. 412 КПК України . (т. 1 а.с. 2, 39, 40, 73, 88, 131).

Крім того, суд першої інстанції, у вироку, застосовував недопустимі формулювання: "на дослідження інших доказів стосовно вчиненого злочину, сторона обвинувачення і інші учасники судового розгляду не наполягали," або " на дослідженні інших доказів по даному злочину, на підставі ст.. 349 КПК України, сторона обвинувачення та інші учасники судового розгляду не наполягали."

Відповідно до вимог частини 3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. У такому випадку факт незаперечення обставин кримінального провадження, з`ясування правильності розуміння їх учасниками, добровільності їх позиції, роз`яснення обмеження права на апеляційне оскарження обов`язково відмічається у журналі судового засідання, що не було зроблено судом 1 інстанції під час розгляду справи.

Якщо суд, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюють ся, зокрема, за ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України то у вироку викладається формулювання обвинувачення визнаного доведеним і показання обвинуваченого при їх наявності, виклад інших доказів і їх оцінка, не підлягає. Якщо суд ухвалив провести повне дослідження доказів, то суд зобов`язаний дослідити всі надані стороною обвинувачення докази на підтвердження провини і викласти їх у вироку і дати відповідну їм оцінку.

Так, по епізоду вчинення ОСОБА_8 злочину передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, як на докази його провини, суд посилається, на показання обвинуваченого, який повністю визнав свою провину у вчиненні інкримінованого злочину, на показання потерпілого ОСОБА_18 , на дані протокол огляду місця події від 12 березня 2015 року з фото таблицею та на фотокопії банківських карток (а.с.238-342 і т. 2 а.с. 8,10 ) а потім вказує на те, що на дослідження інших доказів стосовно вчинення цього злочину сторона обвинувачення і інші учасники судового розгляду не наполягали. Перевіркою справи і з технічного запису судового засідання, встановити який порядок дослідження доказів по даному епізоду ухвалював суд неможливо. Отже, дослідження в судовому засіданні частини доказів, які доводять або спростовують провину обвинувачених, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону

З інших журналів судового засідання, теж не зрозуміло, який порядок дослідження доказів визначав суд і по епізодам злочинної діяльності обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , і ОСОБА_11 , по крадіжках майна у потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , а у вироку, суд посилається на частину досліджених доказів.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд посилається у вироку на докази, які в судовому засіданні не досліджував, що є істотним порушенням вимог ст. 91 і 94 КПК України, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Недопустимими у вироку, після опису вчиненого злочину, є формулювання, " вина ОСОБА_8 , чи ОСОБА_10 чи ОСОБА_11 , у вчиненні злочину доведена повністю і їх дії вірно кваліфіковані …." і наводить закон України про кримінальну відповідальність. Відповідно до частини 3 п. 2 ст. 374 КПК України, на суд першої інстанції, покладається вирішення питання юридичної кваліфікації діянь обвинуваченого, а не на органи досудового слідства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з висновків суду, в частині кваліфікації діянь обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , не можливо чітко зрозуміти по яким епізодам їх злочинної діяльності, суд кваліфікував за частиною 2 за частиною 3 ст. 185 КК України.

Мотивуючі свої висновки щодо виду і міри покарання, обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , суд першої інстанції, передрукував резолютивну частину вироку, з посиланнями на міру покарання і розмір, як основного так і додаткового покарання, що не передбачено ст. 374 КПК України.

При призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України, в резолютивній частині вироку, вказувати на те що суд " призначає покарання нижче від нижчої межі, передбаченої санкцією частини статті," не передбачено КПК України, оскільки це питання віднесено до мотивувальної частини вироку. Проте суд при призначення покарання ОСОБА_10 , не тільки вказав у резолютивній частині зайво наведене формулювання, а в мотивувальній частині вироку, взагалі не навів обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують (зменшують) ступінь тяжкості вчинених злочинів обвинуваченим ОСОБА_28 , і дають право суду застосувати ст.. 69 КК України. Аналогічно і стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 , стосовно відсутності мотивів застосування ст. 69 КК України в мотивувальній частині вироку.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність обвинуваченому ОСОБА_8 , є теж обґрунтованими.

Згідно з положеннями частини 1 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За правилами частини 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами частини 1 цієї статті.

Проте суд першої інстанції наведені вимоги матеріального закону не виконав.

З вироку суду ухваленого відносно ОСОБА_8 , вбачається, що він визнаний винуватим і засуджений за крадіжку з проникненням до приміщення, вчинену в період з 10 по 20.10.2014 року, тобто, до попереднього вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року.

У такому випадку, суд першої інстанції був зобов`язаний призначивши ОСОБА_8 покарання за частиною 3 ст. 185 КК України, по епізоду крадіжки в період з 10 по 20 жовтня 2014 року, а потім застосувати вимоги частини 4 ст.70 КК України, після чого призначити йому покарання за частинами 2 та 3 статті 185 КК України по інших епізодах злочинної діяльності, за частиною 1 ст.357, частиною 2 ст.289 КК України та за сукупністю злочинів у порядку частин 1 ст.70 КК України і за частиною 1 ст.71 КК України.

Отже, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції припустився ряду помилок у застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до ухвалення відносно обвинуваченого ОСОБА_8 неправосудного судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що суд першої інстанції припустився ряду помилок і при призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

Зокрема, при засудженні ОСОБА_10 за вчинення кількох злочинів передбачених частиною 3 ст. 185 КК України і частиною 2 ст. 289, із застосуванням ст.. 69, 70 КК України, за сукупністю злочинів, суд не визначив за яким принципом визначив остаточне покарання обвинуваченому до відбування чи шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, чи шляхом повного чи часткового складання. Аналогічна ситуація і при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів, що є порушенням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, суд допустив помилку у визначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , у виді позбавлення волі: на строк - 4 роки чи на 3 роки і 6 місяців. Суд першої інстанції намагався усунути помилку шляхом ухвалення додаткового судового рішення від 10 серпня 2016 року у виді виправлення описки у вироку суду, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу України, оскільки, зміст резолютивної частини обвинувального вироку повинен бути чітким і ясним, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом. Виправлення описки у судовому рішення, згідно ст.. 379 КПК України можливо тільки в частині правопису чи арифметичних помилок, а не в частині виду чи розміру покарання.

Перевіркою кримінального провадження виявлено, що у вироку містяться і формулювання обвинувачення, що не мають правового значення, оскільки у провадженні не мають юридичної кваліфікації. Зокрема, викладаючи обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки 10 березня 2015 року, барсетки, виробів із золота у потерпілого ОСОБА_18 , суд вказав, що ним була вчинена і крадіжка документів: паспорта громадянина України з довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера; посвідчення водія з відповідним талоном до посвідчення водія; військового квитка; особистої медичної книжки; медичної довідки на ім`я потерпілого; свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та про реєстрацію транспортних засобів, видаткових накладних на продукцію ПП «Рось». Викрадення зазначених документів не охоплюється ст. 185 КК України і мають самостійну юридичну кваліфікацію за ст. 357 КК України і в провину обвинуваченим не ставилося взагалі. Ці обставини не повинні міститься у вироку.

При викладенні встановлених судом обставин вчинення крадіжки обвинуваченому ОСОБА_8 , 11 березня 2015 року, майна з приміщення гаража, який розташований неподалік будинку АДРЕСА_5 , суд першої інстанції допустив суперечності. Так, в описовій частині вказує, що ОСОБА_8 вчинив крадіжку металевої каністри вартістю 124 грн., а потім посилається, як на докази провини обвинуваченого у вчиненні цього злочину на довідку підприємця про те що вартість каністри 100 грн. Будь-яких мотивів з приводу розбіжностей в оцінці викраденого майна, суд першої інстанції у вироку, не навів.

Доводи захисників ОСОБА_9 , і ОСОБА_12 , висловлені ними в судовому засіданні, під час апеляційного перегляду справи про те, що подані прокурором зміни і доповнення до апеляційної скарги за межами строків на апеляційне оскарження, за своїм змістом - погіршують становище обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , є безпідставними, з огляду на таке.

Згідно частини 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 і їх захисники, потерпілі вирок суду не оскаржували, а прокурор в апеляційній скарзі поданій в межах строків на апеляційне оскарження, оскаржив вирок стовно обвинуваченого ОСОБА_8 , в частині неправильного призначення покарання, і просив ухвалити новий вирок апеляційної інстанції яким призначити ОСОБА_8 , покарання за сукупністю злочинів і сукупністю вироків 5 років і 1 місяць позбавлення волі.

Отже, апеляційна скарга прокурора із змінами і доповненнями підлягає до часткового задоволення, оскільки його доводи, в частині невідповідності вироку закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є правильними; обґрунтованими є доводи прокурора і про те, що вирок суду ухвалений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону як відносно ОСОБА_8 так і відносно інших обвинувачених ОСОБА_10 , і ОСОБА_11 , і за своїм змістом не відповідає вимогам обвинувального вироку передбаченими частинами 3 і 4 ст.. 374 КПК України.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закон України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону України, які перешкодили, суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення відносно всіх обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , що дає суду апеляційної інстанції, відповідно до частини 2 ст. 404, частини 1 п. 6 ст. 407, частини 1 п. 3 і 4 ст.409 та частини 1 ст. 412 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою прокурора на вирок суду, судове рішення скасувати в цілому. Скасування обвинувального вироку відносно всіх обвинувачених за наведених підстав, будь-яким чином, не погіршує їх становище.

Доводи апеляційної скарги прокурора, які викладені у змінах і доповненнях, в частині в частині доводів про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , через м`якість, колегія суддів, вважає безпідставними, оскільки такі вимоги заявлені за межами строку на апеляційне оскарження.

Порушення судом першої інстанції вимог частини 3 і 4 ст. 374, ст.. 370, частини 1 ст. 412 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних процесуальних засад кримінального провадження, не відносяться до передбаченого в частині 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог частини 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 ст. 7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені частиною 1 п. п. 2, 15 ст. 7 КПК України законність, презумпція невинуватості, можливість реалізації права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасного обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст.. 370 КПК України.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, оскаржений вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Дотримуючись вимог ст. 197 ч. 1 ст. 331, ст.. 419 ч. 1 п. 3 КПК України стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , і ОСОБА_10 , з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1-4 ст. 177 КПК України, а саме того, що вони можуть переховуватися від суду, впливати на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, з врахуванням багато епізодичності злочинної діяльності, що дає підстави до висновку що обвинувачені можуть продовжувати вчиняти злочини, колегія суддів вважає за необхідне продовжити ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 січня 2017 року, а запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 залишити у виді домашнього арешту на вказаний термін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 408, 411, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу із змінами і доповненнями першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону скасувати і призначити до нового розгляду у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , 1993 року народження та обвинуваченому ОСОБА_10 , 1994 року народження, в межах об`єднаного кримінального провадження №0000287, залишити у виді тримання під вартою до 13 січня 2017 року, включно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 , 1992 року народження, в межах об`єднаного кримінального провадження №0000287, залишити у виді домашнього арешту до 13 січня 2017 року, включно.

Ухвала суду набирає законнної сили негайно і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5