Справа № 163/225/15-к Провадження №11-кп/773/16/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121, ч.2 ст.127 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000250 за апеляційними скаргами прокурора, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючий, неодружений, несудимий, засуджений за:

- за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.127 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу змінено з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту із-залу суду негайно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту взяття його під варту, тобто з 01.10.2015 року.
Зарахувано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання термін його затримання в порядку ст.211 КПК України з 10.09.2014 року по 12.09.2014 року.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, несудимий, засуджений за:
- за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.127 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 10 вересня 2014 року.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та житель АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, несудимий, визнаний невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, та виправданий за недоведеністю вини у вчиненні даного злочину.
Обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в дохід держави 811,46 грн. судових витрат за проведення імунологічної та дактилоскопічної експертиз в рівних частках, з кожного по 405,73 грн.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 08 вересня 2014 року в період з 21 год. 30 хв. по 22 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння неподалік магазину «Надія», що в селі Заболоття Любомльського району Волинської області, на ґрунті особистих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_13 , які раптово виникли через те, що потерпілий не придбав горілки та не повернув надані йому для цього кошти в сумі 20 грн., усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно наніс ОСОБА_13 рукою удар по обличчю, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю, де, продовжуючи свої насильницькі дії, наніс потерпілому три удари ногою у взутті в ділянку голови.
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що в період часу з 24 години 00 хвилин 08 вересня 2014 року до 02 години 09 вересня 2014 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на узбіччі перехрестя вулиць Молодіжна та Садова, що в селі Заболоття Любомльського району Волинської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс ОСОБА_13 ногою у взутті один удар в ділянку голови.
Внаслідок вищевказаних ударів обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по голові потерпілого ОСОБА_13 , останньому заподіяно закриту черепно-мозкову травму, яка супроводжувалась крововиливами над твердою мозковою оболонкою та під м`які мозкові оболонки (епідуральні та субдуральні крововиливи) і ускладнилась набряком головного мозку та дислокацією стовбуру мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, що спричинило смерть потерпілого.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 , обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен зокрема, вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України.
Крім цього, в період часу з 24 години 00 хвилин 08 вересня 2014 року до 02 години 09 вересня 2014 року на узбіччі перехрестя вулиць Молодіжна та Садова, що в селі Заболоття Любомльського району Волинської області, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючись метою покарати ОСОБА_13 за вчинені раніше ним дії: ОСОБА_7 за неповернення йому грошей в сумі 20 грн., а ОСОБА_8 за скоєння ним насильницьких дій щодо своєї матері, шляхом нанесення побоїв протягом вище вказаного часу, інших жорстоких, нелюдських і таких, що принижують гідність людини насильницьких дій, яке виразилось у тому, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почергово наносили численні удари шкіряним паском з металевою пряжкою в ділянки тулуба та кінцівок потерпілого ОСОБА_13 , якого в певний проміжок часу, під час нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_8 , за його вказівкою, проти власної волі, за руки утримував ОСОБА_9 , для того, щоб ОСОБА_13 не втік. Крім цього, ОСОБА_8 наносив удари по тілу потерпілого самою металевою пряжкою, тримаючи ремінь за його вільний кінець, а також ногами у взутті в ділянки тулуба та кінцівок ОСОБА_13 , справив на останнього природні потреби та запихав йому в ротову порожнину шкарпетки, в результаті чого ОСОБА_13 заподіяно різні за характером та ступенем тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини і живота (тулуба), яка супроводжувалась 24 синцями та 10 саднами, переломом грудини, переломами 3-х ребер зліва, 1 ребра справа, що мають ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я; численних саден і синців на верхніх і нижніх кінцівках, в тому числі і сідницях, по орієнтовним даним, в загальній кількості до 111 синців, до 22 саден; у вигляді крововиливу в ділянці головки статевого члена з переходом на його шкіру, по всій поверхні калитки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, внаслідок яких ОСОБА_13 заподіяно фізичного болю, фізичного та морального страждання.
Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , керуючись метою покарати потерпілого ОСОБА_13 за скоєні ним раніше дії, вчинили відносно останнього катування, яке виразилось в умисному заподіянні йому сильного фізичного болю та фізичного, морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій, чим, кожен із них, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.127 КК України.
В поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор не погоджується з висновками суду у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок Любомльського районного суду від 01.10.2015 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Просить ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.2 ст.127 КК України, та призначити покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 127 КК України - у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, призначити йому остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі. Просить ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.127 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.127 КК України - у виді 8 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

В поданих апеляційних скаргах захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_8 вважають вирок Любомльського районного суду від 01.10.2015 року незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам провадження. Просять вирок Любомльського районного суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що вирок Любомльського суду є надто суворим та має місце неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення. Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, згідно якого в зв`язку з недоведеністю його вини в частині вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, кримінальне провадження закрити, та перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.127 на ч.2 ст.296 КК України, призначивши покарання в межах санкції даної статті з застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , які свою апеляційну скаргу підтримали, скаргу прокурора не визнали, інші апеляції не заперечували, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які свої апеляційні скарги підтримали, інші апеляції частково визнали, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, а інші скарги заперечив, обвинуваченого ОСОБА_9 , який скарги не визнав, його захисника ОСОБА_12 , який апеляційну скаргу прокурора не визнав, вимоги інших апеляцій не заперечував, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.127, ч.2 ст.121 КК України, кожного зокрема, за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши їх дії за вказаними статтями КК України.
Так, з досліджених судом показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що ввечері 08.09.2014 року він перебував разом з ОСОБА_7 і бачив, як даний обвинувачений, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, обурившись на ОСОБА_13 за те, що він не повернув гроші, вдарив останнього один раз рукою (долонею) по обличчю, від чого потерпілий впав лицем на землю. Потім, коли ОСОБА_13 лежав обличчям до землі, ОСОБА_7 завдав потерпілому ще три удари в голову правою взутою ногою.

Свідок ОСОБА_15 вказав, що орієнтовно о 23-24 год. 08.09.2014 року він разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 біля трансформатора в с. Заболоття розпивали спиртне. В той час поряд проходив ОСОБА_13 , якого ОСОБА_8 силою привів до них, при цьому двічі вдарив його долонею по обличчі. До цього у потерпілого на лобі уже була свіжа рана (царапина), однак вона не кровоточила. Через 30-60 хвилин після приходу ОСОБА_13 , до них приєднався ОСОБА_7 , який випивши горілки, зняв свій ремінь, яким, тримаючи за пряжку, наніс потерпілому, що стояв спиною до обвинуваченого ОСОБА_7 , 5 ударів по задній частині тіла. Після цього, відразу цей же ремінь, з власної ініціативи взяв ОСОБА_8 та почав бити ним пряжкою ОСОБА_13 по усіх частинах тіла, при цьому говорив потерпілому, що це йому за матір. ОСОБА_8 бив потерпілого орієнтовно 4 рази. Коли потерпілий хотів йти додому, ОСОБА_8 штохнув його за плече, від чого ОСОБА_13 впав на землю лицем до низу, а ОСОБА_8 , знаходячись з лівої сторони від потерпілого, коли останній намагався піднятись, наніс йому правою ногою один удар в область грудей та один удар в голову знизу в обличчя. Оскільки ОСОБА_13 почав кричати, ОСОБА_8 запхнув йому в рот носка та справив на нього природні потреби. В подальшому ОСОБА_8 наказав ОСОБА_9 , щоб той поклав ОСОБА_13 на паркан. ОСОБА_9 , взявши потерпілого за руки, перекинув його через паркан та, перебуваючи з другої сторони паркану, тримав ОСОБА_13 за руки, а ОСОБА_8 в цей час наносив ременем по потерпілому удари, нанісши у такий спосіб орієнтовно 5-10 ударів. На зауваження даного свідка, ОСОБА_8 відповів, щоб він мовчав, бо сам «получить».

З показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що близько 22-23 год. в вересні 2014 року він, ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 розпивали горілку біля трансформатора, що в с. Заболоття Любомльського району. В цей час повз них йшов ОСОБА_13 , якого до них в компанію покликав ОСОБА_8 . Оскільки потерпілий до них йти не хотів ОСОБА_8 притягнув його силою, проволікши по землі біля 10 метрів, при цьому вдарив його кулаком в груди, наніс удари ногою та рукою по обличчю. Потерпілий на той час уже перебував в стані алкогольного сп`яніння. Потім ОСОБА_8 зателефонував до ОСОБА_7 та повідомив, що він впіймав ОСОБА_13 . Через деякий час до них прийшов ОСОБА_7 та, знявши свій ремінь, перший почав наносити ним удари по сідницях потерпілого, нанісши близько п`яти ударів, при цьому ОСОБА_9 тримав останнього за руки. Потім удари ременем по ОСОБА_13 почав наносити ОСОБА_8 . Удари наносив упродовж 10-20 хв., всього нанісши близько 10-25 ударів по всіх частинах тіла (зверху до низу), в тому числі й по голові потерпілого. Потерпілого в цей час уже ніхто не утримував та він лежав на дорозі в різних положеннях, як на животі, так і на спині. Після цього ОСОБА_8 зняв зі своєї ноги носка і засунув його в рот ОСОБА_13 , а також справив на нього природні потреби. ОСОБА_7 наносив удари ременем, тримаючи в руці пряжку, а ОСОБА_8 утримував ремінь так, що удари наносив пряжкою.

Відповідно, з показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що в період з 21 год. 30 хв. по 22 год. 00 хв. 08.09.2014 року ОСОБА_7 завдав ОСОБА_13 один раз рукою по обличчю та три удари в голову взутою ногою.

З показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 доведено, що ОСОБА_8 в період часу з 24 години 00 хвилин 08 вересня 2014 року до 02 години 09 вересня 2014 року наніс ОСОБА_13 один удар ногою у взутті в ділянку голови.
За результатами дослідження судом лікарського свідоцтва про смерть №68 від 09.09.2014 року (а.с.38 т.1), висновку експерта від 04.11.2014 року №66 (а.с.40-43 т.1), висновку комісійної судово-медичної експертизи від 18.12.2014 року № 74 (а.с.203-234 т.№2), висновку комплексної судово-медичної експертизи від 26.06.2015 року №62 (а.с.34-48 т.№5) встановлено, що внаслідок вищевказаних ударів обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по голові потерпілого ОСОБА_13 , останньому заподіяно закриту черепно-мозкову травму, яка супроводжувалась крововиливами над твердою мозковою оболонкою та під м`які мозкові оболонки (епідуральні та субдуральні крововиливи) і ускладнилась набряком головного мозку та дислокацією стовбуру мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, що спричинило смерть потерпілого.
Крім того з висновку комплексної судово-медичної експертизи від 26.06.2015 року №62 (а.с.34-48 т.№5) та пояснень експерта ОСОБА_17 , даними ним в судовому засіданні з метою роз`яснення вказаного висновку, вбачається, що виявлені при експертизі трупа ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась крововиливами в різні ділянки голови, синцями та саднами на голові, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, виникли не менше чим від 9 контактів голови з твердими тупими предметами, знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю постраждалого.

При цьому, судом першої інстанції у вироку вірно зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожний зокрема, при нанесенні декількох ударів потерпілому, в тому числі, у життєво важливий орган голову, за встановлених обставин, реалізуючі злочинний умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, об`єктивно могли і повинні були передбачити ступінь тяжкості таких ушкоджень та наслідки, які можуть настати, що свідчить про наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 непрямого умислу на спричинення ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили його смерть.

Також виходячи з встановлених фактичних обставин провадження судом зроблено обґрунтований висновок, що внаслідок нанесених обвинуваченим ОСОБА_7 ударів в голову потерпілого, в останнього виник епідуральний крововиливив, після виникнення якого потерпілий міг виконувати осмислені цілеспрямовані дії, а саме: самостійно піднявся з землі, пішов додому, розмовляв, вживав спиртне, тощо; а після удару ОСОБА_8 - субарахноїдальний крововилив, після виникнення якого ОСОБА_13 втратив свідомість, що в достатній мірі вмотивовано у вироку з врахуванням досліджених доказів, в тому числі висновків судово-медичних експертиз.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 ОСОБА_11 щодо недоведеності вини його підзахисного у нанесенні удару в голову потерпілому, оскільки він був взутий у каучукові сланці, а згідно висновку комплексної судово-медичної експертизи від 26.06.2015 року №62 мозкова травма виникла від нанесення ударів твердими предметами, можливо взутими ногами, не заслуговують на увагу, оскільки експертом зроблено припущення щодо механізму нанесення ударів, проте судом було встановлено, що удари різної сили в ділянку голови потерпілого наносились саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в тому числі ногами, що свідчить про доведеність обвинувачення в цій частині.

Щодо твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що його дії невірно кваліфіковано, оскільки ним було вчинене хуліганство, то вони не є слушними, так як в суді було доведено, що в нього виникли особисті неприязні відносини з потерпілим внаслідок не повернення ОСОБА_13 грошових коштів і побої та тілесні ушкодження наносилися обвинуваченим з метою покарати потерпілого за вказані дії, що є складовою суб`єктивної сторони злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.127 КК України, а не ст.296 КК України.

Таким чином в суді доведено, що своїми умисними діями, які виразились в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 , обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен зокрема, вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України.
Крім того, з як показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , так і обвинувачених встановлено, що в період часу з 24 години 00 хвилин 08 вересня 2014 року до 02 години 09 вересня 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючись метою покарати потерпілого ОСОБА_13 за скоєні ним раніше дії, почергово наносили численні удари шкіряним паском з металевою пряжкою в ділянки тулуба та кінцівок потерпілого ОСОБА_13 . При цьому, ОСОБА_8 наносив удари по тілу потерпілого металевою пряжкою, тримаючи ремінь за його вільний кінець, а також ногами у взутті в ділянки тулуба та кінцівок ОСОБА_13 , справив на останнього природні потреби та запихав йому в ротову порожнину шкарпетку.
Встановлено, що зазначені насильницькі дії обвинувачених завдали потерпілому сильного фізичного болю, а також фізичного, морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій, про що свідчить їх тривалість, інтенсивність, періодичність нанесення та характер завдання численної кількості ударів упродовж 2-х годин, від яких на тілі потерпілого утворилось в загальній кількості 135 синців, 32 садна, а також спричинило перелом грудини та 4-х ребер, що доводиться дослідженими судом висновками судово-медичних експертиз, та вірно кваліфіковано судом першої інстанції, як катування людини.

Також судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що обвинувачений ОСОБА_8 своїми діями, які виразились у запиханні носка в ротову порожнину потерпілого та справлянні на нього природних потреб заподіяв потерпілому фізичного та морального страждання, які розцінені, як такі, що принижують гідність людини.

Відповідно за результатами судового розгляду доведено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , керуючись метою покарати потерпілого ОСОБА_13 за скоєні ним раніше дії, вчинили відносно останнього катування, яке виразилось в умисному заподіянні йому сильного фізичного болю та фізичного, морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій, чим, кожен із них, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.127 КК України.
Винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.127 КК України також доводиться дослідженими та оціненими судом наступними доказами, на підставі яких суд мотивував свої висновки у вироку:
- протоколом огляду речей від 17.01.2015 року, відповідно до якого досліджуваласяінформація про сеанси мобільного зв`язку (а.с.40-59 т.3);

- протоколом огляду місця події від 09.09.2014 року та фото-таблицями до протоколу, об`єктом огляду якого є перехрестя доріг с.Заболоття Любомльського району, неподалік трансформатора КТП-254, де зафіксовано факт виявлення біля наявної там дерев`яної огорожі речових доказів у провадженні (а.с.16-25 т.1);

- висновком експерта судової медико-криміналістичної експертизи Волинського обласного бюро судово-медичних експертиз №100-МК від 16.12.2014 року, яким встановлено характер та місця пошкодження одягу потерпілого ОСОБА_13 , (а.с.191-201 т.2);

- протоколами огляду місця події від 10.09.2014 року в обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було вилучено одяг, у який кожен із них був одягнений під час нанесення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень (а.с.110-117 т.1);

- протоколом огляду речей від 17.12.2014 року, а саме вилученого у ОСОБА_7 реміня для штанів (а.с.235-236 т.2);

- висновком експерта судової імунологічної експертизи від 29.09.2014 року №531/531, за результатами дослідження крові на куртці та футболці, які було виявлено та вилучено в ОСОБА_9 (а.с.32-43 т.2);

- протоколом огляду місця події від 09.09.2014 року та фото-таблиць до протоколу, об`єктом огляду якого є житловий будинок в с.Заболоття Любомльського району, де зафіксовано факт виявлення трупа ОСОБА_13 (а.с.9-15 т.1);

- протоколом огляду трупа від 09.09.2014 року (а.с.26-37 т.1);

- лікарським свідоцтвом про смерть №68 від 09.09.2014 року ОСОБА_13 (а.с.38 т.1);

- висновком експерта Любомльського відділення судово-медичної експертизи від 04.11.2014 року №66 (а.с.40-43 т.1);

- висновком від 18.12.2014 року № 74 комісійної судово-медичної експертизи, проведеної судово-медичною експертною комісією Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи (а.с.203-234 т.№2);

- висновком від 26.06.2015 року №62 комплексної судово-медичної експертизи, яка проводилась комісією експертів Житомирського бюро судово-медичної експертизи ДОЗ ЖОР (а.с.34-48 т.№5);

- актом судово-психіатричного експерта №273 від 16.10.2014 року за результатами обстеження ОСОБА_7 (а.с.46-47 т.2);

- актом судово-психіатричного експерта №286 від 03.11.2014 року за результатами обстеження ОСОБА_8 (а.с.51-52 т.2).

На думку колегії суддів є вірним і висновок суду першої інстанції про виключення з обвинувачення такої обтяжуючої обставини, як нанесення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті потерпілого, та кваліфікуючої ознаки - вчинення катування за попередньою змовою групою осіб і, як наслідок, перекваліфікацію дій обвинувачених з ч.2 ст.127 КК України на ч.1 ст.127 КК України.

Так, судом з показань свідків та обвинувачених достовірно встановлено, що ОСОБА_7 при завданні ОСОБА_13 одного удару рукою по обличчю та трьох ударів в голову ногою діяв самостійно, без будь-якої попередньої домовленості, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 на час нанесення вказаних ударів ОСОБА_7 перебував в іншому місці та про ці події взагалі обізнаний не був. Судом також встановлено, що ОСОБА_8 , наносячи ОСОБА_13 один удар ногою в ділянку голови, теж діяв самостійнобез будь-якої обумовленої домовленості.

Належним чином судом першої інстанції вмотивовано у вироку і відсутність такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення за попередньою домовленістю усіма обвинуваченими катування по відношенню до потерпілого, оскільки про вчинення таких дій спільно обвинувачені заздалегідь між собою не домовлялись, діяли в повній мірі самостійно та мали різні мотиви. Даний висновок суду підтверджується показаннями як самих обвинувачених, так і свідків, не є спростований жодним доказом, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Доводи учасників судового розгляду в апеляційних скаргах з приводу наявних розбіжностей в показаннях свідків щодо ролі кожного з обвинувачених, послідовності вчинення ними насильницьких дій щодо потерпілого, неналежності та недопустимості даних доказів, тощо, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в своїй сукупності з іншими доказами в провадженні вони в повній мірі відтворюють фактичні обставини провадження, досліджувані події та їх послідовність, а наявні суперечності є незначними, несуттєвими та такими, що не ставлять під сумнів їх достовірність.

Погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України та його виправдання.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_9 своїми діями побоїв та тілесних ушкоджень потерпілому не спричиняв, а тримав ОСОБА_13 при нанесенні останньому ударів іншими обвинуваченими.

З показань ОСОБА_9 вбачається, що тримати потерпілого за руки йому сказав обвинувачений ОСОБА_8 погрожуючи застосуванням насильницьких дій щодо нього. Будь-яких мотивів завдавати ОСОБА_13 моральних чи фізичних страждань ОСОБА_9 не мав.

Показання ОСОБА_9 також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_15 , який вказав, що чув як ОСОБА_8 сказав ОСОБА_9 , щоб той поклав ОСОБА_13 на паркан. Після чого ОСОБА_9 тримав потерпілого за руки, а даний обвинувачений наносив ОСОБА_13 удари ременем.

З врахуванням положень ст.62 Конституції України ст.17 КПК України суд належним чином оцінив всі докази та прийшов до вірного висновку, що надані стороною обвинувачення докази не доводять наявність умислу в ОСОБА_9 на вчинення катування відносно потерпілого, оскільки його показання не є спростованими належними та допустимими доказами, побоїв та тілесних ушкоджень ОСОБА_13 він не спричиняв, мотиву вчинення інкримінованого злочину не мав, що, в свою чергу, свідчить про недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України.

Доводи прокурора щодо наявності підстав для скасування вироку в частині виправдання ОСОБА_9 , так як судом першої інстанції не дотримано структуру виправдувального вироку, а саме не зазначено обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_9 , не заслуговують на увагу, оскільки враховуючи положення ч.3 ст.409 КПК України дана обставина не може слугувати беззаперечною підставою для скасування виправдувального вироку, що в даному випадку порушуватиме законні права виправданого, які гарантовані йому Конституцією та законами України.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, які є середньої тяжкості та тяжким, особи обвинувачених, їх сімейних та майновий стан, те, що кожен із них неодружений та ніде офіційно не працює, позитивно характеризуються за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, позицію потерпілого, який вказав, що претензій матеріального та морального характеру не має, при призначенні покарання, просив визначити обвинуваченим посередню міру покарання.
До пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд відніс добровільне відшкодування, заподіяної злочинними діями, шкоди. До обтяжуючих покарання обставин обом обвинуваченим суд відніс вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведене, а також тяжкі наслідки вчинених злочинів апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про неможливість досягнення мети покарання без ізоляції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від суспільства, а призначене покарання у виді позбавлення волі на певний строк є необхідним і достатнім для їх виправлення і запобігання вчинення нових злочинів в майбутньому.
Підстав для зміни вироку з врахуванням доводів, зазначених у апеляції, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, Апеляційний суд Волинської області

У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2015 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без зміни.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 10 вересня 2014 року по 11 березня 2016 року (включно), ОСОБА_8 з 10 вересня 2014 року по 12 вересня 2014 року та з 01 жовтня 2015 року по 11 березня 2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 11.03.2016р.

Суддя ОСОБА_2

помічник судді ОСОБА_18