У Х В А Л А

25 травня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_9., розглянувши заяву захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_8 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

вироком Одеського обласного суду від 11 квітня 2001 року ОСОБА_1 засуджено за статтею 69 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК) до позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна; за частиною першою статті 222 КК до позбавлення волі на строк 4 роки; за частиною третьою статті 142 КК до позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна; за частиною другою статті 82 КК до позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією всього майна; за частиною третьою статті 206 КК до позбавлення волі на строк 4 роки; за статтями 17, 93 пункту «г» КК до позбавлення волі на строк 10 років; за статтею 93 пункту «г» КК до довічного позбавлення волі.

На підставі статті 42 КК остаточно за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено покарання у виді довічного позбавлення волі в тюрмі суворого режиму з конфіскацією всього майна, належного йому на праві особистої власності.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 22 листопада 2001 року вирок судової колегії в кримінальних справах Одеського обласного суду від 11 квітня 2001 року щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в порядку статті 395 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК 1960 року) змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_1 зі статей 222 частини першої, 82 частини другої КК (в редакції 1960 року) на статті 263 частини першої, 186 частини другої КК (в редакції 2001 року). Призначено по цьому закону ОСОБА_1 покарання за статтею 263 частини першої - 4 роки позбавлення волі; за статтею 186 частини другої - 3 роки позбавлення волі і остаточно за сукупністю злочинів, передбачених статтями 69, 142 частини третьої, 206 частини третьої, 17, 93 пункту «г», 93 пункту «г» (в редакції 1960 року) та статей 263 частини першої, 186 частини другої (в редакції 2001 року) КК визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві особистої власності.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2015 року відмовлено у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_8. про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Одеського обласного суду від 11 квітня 2001 року.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2015 року залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8. в інтересах засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року.

18 лютого 2016 року захисник ОСОБА_8. звернувся до Верховного Суду України із заявою, в якій порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_1 на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК), просить її скасувати та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції. Зазначає, що судом касаційної інстанції неоднаково застосовано норму права, передбачену частиною першою статті 463 КПК, щодо визначення суду, до якого має подаватися заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Також вважає, що оскаржуване рішення суду касаційної інстанції не відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

До своєї заяви захисник долучив копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 21 квітня 2015 року.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 23 лютого 2016 року захиснику повідомлено про невідповідність його заяви вимогам статей 448, 449 КПК і визначено строк для усунення недоліків до 23 березня 2016 року.

22 березня 2016 року від захисника ОСОБА_8. на виконання вимог ухвали судді Верховного Суду України надійшла уточнена заява про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року виключно з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК.

Як убачається зі змісту зазначеної заяви, захисник стверджує, що судом касаційної інстанції допущено неоднакове застосування однієї і тієї норми права, передбаченої КПК, а саме частини першої статті 463 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Обґрунтовуючи неоднаковість застосування норм кримінального процесуального права, захисник зазначає, що перегляд вироку Одеського обласного суду від 11 квітня 2001 року щодо ОСОБА_1 за епізодом вбивства ОСОБА_5, ОСОБА_6 і замаху на вбивство ОСОБА_7 в барі «Ідеал» в м. Хмельницькому за нововиявленими обставинами має відбуватись у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області.

На підтвердження неоднаковості застосування судом касаційної інстанції норм кримінального процесуального права захисник долучив до заяви ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2015 року, 30 червня 2015 року, 26 листопада 2015 року, 24 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2016 року.

Здійснюючи перевірку відповідності заяви вимогам КПК, вважаю, що заява підлягає поверненню заявнику з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, зокрема, є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Відповідно до встановленої кримінальним процесуальним законом процедури перегляду Верховним Судом України судових рішень з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, такий перегляд можливий лише за умови надання заявником копій різних за змістом судових рішень.

Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення суду касаційної інстанції, підставою для відмови у відкритті касаційного провадження було те, що визначення підсудності про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами за місцем вчинення окремого конкретного епізоду злочинної діяльності чинним КПК не передбачено.

Стверджуючи протилежне, захисник не долучив до заяви жодного рішення суду касаційної інстанції, яке б свідчило про інший висновок суду касаційної інстанції щодо застосування частини першої статті 463 КПК, зокрема, про можливість перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами за місцем вчинення окремого конкретного епізоду злочинної діяльності, хоча саме про цей недолік йшлося в ухвалі судді від 23 лютого 2016 року.

Надані ж захисником для порівняння копії судових рішень суду касаційної інстанції містять лише висновок про те, що апеляційний суд, який розглядав справи як суд першої інстанції, у зв'язку зі зміною чинного законодавства не є судом першої інстанції, а тому позбавлений можливості здійснювати кримінальне провадження за нововиявленими обставинами (ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2015 року, 30 червня 2015 року, 26 листопада 2015 року, 24 грудня 2015 року), що відповідає й висновку, який міститься і в оскаржуваному рішенні касаційного суду.

Що стосується долученої до заяви захисником ухвали Апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2016 року, то вона не може бути прийнята до уваги, оскільки не є рішенням суду касаційної інстанції.

Отже, оскільки захисник не усунув зазначені в ухвалі судді недоліки, Верховний Суд України позбавлений процесуальної можливості здійснити перегляд судових рішень, про які йдеться в заяві захисника.

З огляду на викладене вважаю, що заява відповідно до вимог частини четвертої пункту 1 статті 450 КПК підлягає поверненню заявнику.

Згідно з вимогами частини п'ятої статті 450 КПК повернення заяви на підставах, передбачених у частині четвертій цієї статті, не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви або на інших підставах, ніж ті, які були предметом розгляду.

Керуючись статтями 444, 445, 448, 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и л а:

заяву захисника ОСОБА_8 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_1 повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_9