Справа № 1-112/10
Номер провадження 1-112/10
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.10 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Бліщ О.Б.

при секретарі - Вербещук В.А.

з участю: прокурора - Данканич В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів кримінальну справу про обвинувачення.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3., вул. Прикордонна №59, Рахівського району, Закарпатської області, громадянина України, росіянина, ІНФОРМАЦІЯ_4, непрацюючого, вдівця, невійськовозобов'язаного, раніше не судимого, -

У вчиненні злочину, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 скоїв вбивство через необережність при слідуючих обставинах. Так, 07 січ.-я 2010 року, близько 20 години* в селі Біла Церква, по вулиці Прикордонній №59, в приміщенні власного житлового будинку, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, під час побутового конфлікту із своїм сином ОСОБА_2, з мотивів неприязних відносин, не маючи наміру заподіяти йому смерть, але передбачаючи можливість цього га легковажно розраховуючи на відвернення таких наслідків, наніс один удар кулаком в ліву частину голови ОСОБА_2, внаслідок якого потерпілого впав на дерев'яну частину ліжка, об яку вдарився правою частиною голові: га отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми забою головного мозку, внутрішньо-мозкової гематоми, що привело до набряку та ущемлення речовини головного мозку, від чого 17.01.2010 року о 15.50 год. під час лікування в Рахівській РЛ настала його смерть.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 вину свою у вчиненому визнав повністю та показав суду. Гін проживав у ІНФОРМАЦІЯ_5, разом із своєю дружиною ОСОБА_1 Іоною Іванівною, а також із сином ОСОБА_2. Дружина віддавна хворіла психічною хворобою, з листопада 2009 року його другий син - ОСОБА_3, який проживає окремо від них, відвіз її на лікування в Берегівську психіатричну лікарню, де вона знаходилася до 31.01.2010 року, тобто до дня смерті. Син ОСОБА_4 працював на сезонних роботах в м. Київ, звідки приїхав додому в 20-их числах грудня 2009 року, з того часу проживав разом з ним. ОСОБА_4 проявляв ознаки психічної хвороби, а саме, постійно конфліктував із членами сім'ї , говорив дурниці, поводився неадекватно та агресивно. Разом з тим, він постійно говорив, що він психічно здоровий, і на його вимоги оглянутись у психіатра, відмовлявся. Приблизно 08 січня 2010 року, точно дати не пригадує, вранці, він разом з сином ОСОБА_4 та зятем Михайлом, у нього вдома випили одну пляшку горілки. Потім ОСОБА_2 поїхав разом з його дочкою та зятем в смт. Солотвино, додому повернувся ввечері, розповів що вони були в гостях, де пили різні алкогольні напої. Він був сильно пяний. Але, на пропозицію ОСОБА_2 вони ще пішли в гості до сусіда ОСОБА_5, в нього також вживали горілку. Повернувшись додому, ОСОБА_2 розсердився, почувши, що радіо настроєне на хвилю румунського церковного радіо, тому почав на нього кричати. Він взяв в руку радіо, яке знаходилося на тумбочці біля телевізора, з правої сторони від входу в кімнату і кинув це радіо на підлогу та наступив на нього взутою ногою, так що корпус цього радіо розламався. Він зробив зауваження ОСОБА_2, а той вислові зся нецензурними словами в його адресу та хотів його вдарити ним зверху по голові. Але він прикрився рукою тому ОСОБА_2 вдарив його магнітофоном в кисть правої руки. Розсердившись, він наніс ОСОБА_2 удар кулаком правої руки по голові зліва. Від удару син впав на дерев'яну частину дивану та вдарився головою в верхню частину бокової деревяної плити. Якою саме частиною голови ударився ОСОБА_2, точно ствердити не може. При цьому він зразу піднявся, але продовжував сваритися. Він вийшов надвір, для того, щоб не продовжувалася сварка. Коли повернувся в кімнату, ОСОБА_2 лежав на своєму ліжку, - чого не говорив, тому він подумав що син помер, не додзвонившись на швидку допомогу, почав тормосити ОСОБА_2, зробив йому масаж, побачив що він дихає, заспокоївся і ліг спати на своє ліжко. Наступного ранку, ОСОБА_2 розмовляв з ним, навіть вибачався, але з ліжка він більше не вставав, скаржився на головний біль. Він годував сина, також за ним доглядала їхня сусідка ОСОБА_6. Він думав, що ОСОБА_2 видужає і немає необхідності відправляти його в лікарню, до того в нього не було грошей для того щоб його відвезти в лікарню. 10.01.2010 року, ОСОБА_2 ще розмовляв, їв, але його стан не покращувався, тому на його прохання, знайомий ОСОБА_7, привіз лікаря ОСОБА_8, який оглянувши хворого та побачивши його стан сказав їй що його потрібно везти в м. Рахів. Тому він подзвонив своєму сину ОСОБА_9, я лі їй находився на сезонних роботах в м. Київ, розповів що ОСОБА_2 сильне хворий. ОСОБА_9 пообіцяв негайно приїхати. Наступні дні стан ОСОБА_2 не покращувався, він лише лежав на ліжку, періодами втрачав свідомість. 13.01.2010 року коли ОСОБА_3 приїхав додому в с. Біла Церква, він попросив когось із своїх знайомих, і вони після полудня відвезли ОСОБА_2 в лікарню в м. Рахів. Він наніс ОСОБА_1 один удар, але при цьому не мав наміру спричинити його смерть чи будь-які тілесні ушкодження, коли наносив удар, не думав, що ОСОБА_1 впаде на дерев'яну частину ліжка, тим більше, не думав, що від одного удару не можуть настати якісь тяжкі наслідки. Дуже шкодує, що так сталося.

Потерпілий ОСОБА_3 будучи допитаним у ході досудового слідства, показав, що він знаходився в Київській області, на сезонних роботах, коли йому, ввечері 08.01.2009 року подзвонив з сусід ОСОБА_5 та сказав, щоб він їхав додому, оскільки його мати ОСОБА_3 Іона та брат ОСОБА_1, сильно хворі. Він знав, що у матері бувають загострення так як вона хворіє психічною хворобою, а брат якимись явними хворобами не хворів, однак на запитання що трапилося з братом, ОСОБА_5 нічого не пояснив, лише сказав, що ОСОБА_1 лежить, в поганому стані. Потім з того самого приводу йому дзвонили інші сусіди, зокрема ОСОБА_10, але ніхто не знав від чого захворів ОСОБА_1. Годі він зробив висновок, що брат також захворів на психічну хворобу, тому що по лінії матері в їхніх родичів часто проявлялись ознаки психічної хвороби. В с. Біла Церква він приїхав 13.01.2010 року та побачив, що мама і брат хворі, причому ОСОБА_1 перебував майже без свідомості, нічого не говорив, лише відкрив очі. Тоді він пішов в амбулаторію с. Біла Церква, виписав у лікаря направлення та, на автомобілі свого знайомого, відвіз брата в Тахівську районну лікарню. ОСОБА_4 одразу направили в реанімаційне відділення, В розмові із лікарями повідомив їм, що не знає конкретно що трапилося із братом. Наступного дня відвіз маму ОСОБА_1 Іону в м. Берегово в психіатричну лікарню. Після того відвідав брата в суботу 16.01.2009 року, а коти приїхав його відвідати в понеділок, 18.01.2010 року, йому повідомили лікарі, що ОСОБА_1 помер 17.01.2010 року. По даній кримінальній справі не бажає заявляти цивільний позов, не має ні до кого претензій, так як йому відомо про обставини справи, зокрема про те, що в виниклій бійці між братом та батьком є вина брата, тому бажає, щоб по даному факту нікого не карали (а.с. 55-57).

У своїй заяві, поданій до суду 09.06.2010 року ствердив, що претензій до підсудного не має та просив страву слухати у його відсутності.,

Свідок ОСОБА_5, будучи допита шм у ході досудового слідства ствердив, що 08.01.2010 року, біля 19 години, до нього де дому прийшли його сусіди - батько та син ОСОБА_1, обоє були напідпитку та питали чи є в нього щось випити спиртного. Так як він не хотів, щоб вони у нього пили, то сказав що нічого не має і вони пішли геть. Того вечора їх більше не бачив, а наступного дня дізнався, що ОСОБА_2 хворий. Він заходив до нього додому і бачив, що той дійсно хворий. Наступними днями також, коли заходив до них, бач в, що то ОСОБА_2 так само лежав у поганому стані. Хворий нічого не говорив, а ОСОБА_1, на запитання, чому його син хворий, нічого не пояснював (а.с. 46-47).

Свідок ОСОБА_6 у ході досудового слідства ствердила, що 08.01.2010 року, біля 19 години до неї додому прийшли сусіди ОСОБА_1 із сином ОСОБА_2. ОСОБА_2 старший запитав, чи не має вона горілки. Тоді її чоловік, ОСОБА_5, сказав їм, що горілки іемає, а вона їм сказала, щоб ішли додому відпочивати. Вони були кілька хвилин ; пішли геть, більше до них того вечора не приходили і вона їх не бачила. Тоді вони були випивші, але не дуже п'яні. Наступного дня вона зайшла до них додому, разом із своїм чоловіком та побачила, що ОСОБА_2 молодший хворий і лежить на ліжку. На їхні запитання, що із ним, він не відповідав, так як не міг говорити, а ОСОБА_2 старший також нічого не пояснюьав. Так як дружина старшого ОСОБА_2, а матір молодшого - ОСОБА_2 Іона також була сильно хвора, оскільки страждала на психічну хворобу, то вона, по-сусідськи, доглядала за ОСОБА_2, приносила йому їсти та годувала його. Розуміючи, що ОСОБА_1Л знаходиться у дуже поганому стані, в понеділок, 11.01.2010 року пішла в сільську амбулаторію і викликала лікаря ОСОБА_8, який приходив і оглядав хворого. В розмові з ОСОБА_8, повідомила, що ОСОБА_1 сильно хворий, щоб він прийшов і подивився на нього, але більше нічого йому не говорила та більше нічого не робила для того, щоб доставити хворого в лікарню. їй відомо, що через кілька днів приїхав ОСОБА_3 із Києва та відвіз брата в лікарню в м. Рахів (а.с. 48-50).

Свідок ОСОБА_10, допитаний на досудовому слідстві ствердив, що в четвер 07.01.2010 року, біля 18-19 години, він знаходився у дворі свого будинку, коли до нього підійшов ОСОБА_1, який був напідпитку та попросив його подзвонити в міліцію, тому, що він побився із своїм сином ОСОБА_1, інших подробиць не говорив. Він відповів, що в нього немає телефону, після чого ОСОБА_1 пішов далі в напрямку до свого будинку. Після того він до будинку ОСОБА_1 не заходив, лише один раз бачив його на вулиці, та запитав як його син, на що той відповів, що Льоня відходить (а.с. 48-50).

Свідок ОСОБА_11 будучи допитаною у ході досудового слідства ствердила, що 07.01.2010 року біля 10 години вона, із своїм чоловіком Михайлом прийшла в гості до своїх батьків. їх пригощав батько ОСОБА_1 та брат ОСОБА_1. Після розпитої пляшки горілки вона запросила брата в гості до батьків свого чоловіка Михайла, на що він погодився. В батьків ОСОБА_12 вони гостилися різними алкогольним і напоями, від чого брат опянів та сказав, що хоче іти додому. Тоді вона провела його до вулиці, а сама повернулася в будинок (а.с. 60-61).

Сідок ОСОБА_8 допитаний на досудовому слідстві ствердив, що він являється сімейним лікарем та обслуговує с ОСОБА_13 Церква із присілком ОСОБА_13 Церква. Сімя ОСОБА_1 йому відома, проживає в важких матеріальних умовах, ОСОБА_14 давно хворіє психічною хворобою, а інші члени сімї, зокрема її сини, до нього за медичною допомогою жодного разу не зверталися. 08.01.2010 року його по телефону викликали до ОСОБА_14, сказали що воли між собою сваряться і потрібна його допомога, щоб він відправив когось з психіатричну лікарню, як він зрозумів, дзвонив хтось із сусідів. Він відповів, що якщо сваряться, це не його компетенція, порадив викликати міліцію. але все рівно прийшов до будинку ОСОБА_14. Тоді побачив, що Землянхіна Іона дійсно психічно хвора і має загострення хвороби, також оглянув ОСОБА_2, який лежав на ліжку в кімнаті, ніяких слідів побоїв він у нього не виявив. Поміряв його артеріальний тиск, який був 70/9'ї. тобто трохи підвищений, але не на багато. ОСОБА_1 був пяний, також лежав на ліжку, нічого не пояснював, лише сказав, що ОСОБА_2 погано, так як вони перепили минулого дня. На його запитання ОСОБА_2 відповідав нормально, стверджував, що його нічого не болить. Тоді він зробив ОСОБА_2 ін'єкцію для пониження артеріального тиску, в той момент не бачив якоїсь загрози для його життя. Того дня ОСОБА_1 від нього нічого не вимагав, лише сусіди просили, щоб він відправив в психіатричну лікарню ОСОБА_1 Іону та її сина ОСОБА_4, але він відмовив їм та пояснив, що не має права направляти в психіатричну лікарню, а для цього необхідно звернутися в Рахівську РЛ до психіатра. 11.01.2010 року він повторно відвідав сімю ОСОБА_1 разом із депутатом сільської ради. Виявив, що ОСОБА_1 Іона ще вдома, бачив, що ОСОБА_1Л також знаходився вдома, в іншій кімнаті, лежав на ліжку. Коли він зайшов до нього в кімнату, ОСОБА_1 піднявся сам із ліжка і сів. На вигляд він був хворий і слабкий, але цей його стан він повязував із зловживанням алкоголем. Він сказав ОСОБА_1 та його батьку щоб припинили пиячити та порекомендував, щоб хтось поїхав до психіатра, щоб відправити ОСОБА_1 Іону і ОСОБА_2 в психіатричну лікарню. Тоді ОСОБА_1 сказав, що вони дзвонили його сину ОСОБА_3, який скоро приїде із Києва та відвезе хворих в лікарню. Після того через 1 або 2 дні до нього в лікарську амбулаторію біля полудня прийшов ОСОБА_3, який сказав що хоче відправити свою маму і брата на лікування. Про стан хворих ОСОБА_3 йому нічого не говорив, лише попросив направлення для хворих. Тоді він виписав ОСОБА_3 Іоні і ОСОБА_2 направлення до психіатра, для вирішення питання про лікування в обласній психіатричній лікарні (а.с. 72-75).

Окрім повного визнання вини підсудним ОСОБА_1, винність його у вчиненні злочину доведена перевіреними у ході судового слідства матеріалами справи:

-Рапортом слідчого СВ Рахівського РВ ГУМВС України в Закарпатській області, із якого вбачається, що 18.01.2010. року, від чергового лікаря Рахівської РЛ надійшло повідомлення про смерть пацієнта ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6, причиною смерті якого могла бути закрита черепно-мозкова травма, обставини якої не відомі (а.с.2);

-протоколом огляду трупа громадянина ОСОБА_15 та фото таблицею із зображенням загального виду померлого (а.с.3-4, 5-6); -довідкою про уточнення анкетних даних, згідно якої дійсними анкетними даними померлого ОСОБА_15, відповідно до паспорта громадянина України, наданого родичами померлого, є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженець та мешканець с. Біла Церква, вул. Прикордонна №59, Рахівського району ( а.с.7);

-протоколом огляду місця події - будинку №59, розташованого по вул. Прикордонна, в с. Біла Церква, Рахівського району та фото таблицею до протоколу огляду. У ході огляду вилучено одно-касетний

магнітофон марки "ТОХІ". (а.с.8-11, 12-16);

-протоколом відтворення обстановки та обставин події, у ході якого ОСОБА_1, знаходячись в приміщенні будинку в с. Біла Церква, 59, в кімнаті, яка розміщена із входу в будинок через коридор направо, пояснив, що 08.01.2010 року біля 20 години коли він із своїм сином ОСОБА_1 зайшли в цю кімнату від свояка ОСОБА_5, то ОСОБА_1 почав скандал, через те, що програвалося радіо румунської радіостанції. При цьому ОСОБА_2 показав, де знаходилося це радіо-магнітофон, а саме, на колонках біля телевізора, розміщених з правого боку від входу в кімнату. ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_1 тоді взяв і кинув це радіо-магнітофон на підлогу посеред кімнати, а на його зауваження, підняв радіо і хотів ним його вдарити. Тоді він наніс ОСОБА_2 удар кулаком в голову. На пропозицію слідчого Землянухін Л.І. став на те місце в кімнаті де він сам в той момент удару знаходився, а на місце де знаходився ОСОБА_2, поставив платтяний манекен. ОСОБА_1 показав як він наніс удар ОСОБА_2 - кулаком правої руки по лівій частині голови. ОСОБА_1 пояснив, що після цього удару ОСОБА_2 впав на ліжко і ударився головою об деревяну частину ліжка та показав в яку саме частину ліжка він ударився. ОСОБА_1 показав, в якому положенні знаходився ОСОБА_2 зразу після падіння на ліжко, а саме, голова - біля деревяної частини ліжка, тіло на краю ліжка, ноги на підлозі. Фото-таблицею до протоколу огляду (а.с.39-42, 43-45);

-висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_2, згідно якого смерть ОСОБА_2 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, внутрішньо-мозкової гематоми, що привело до набряку та ущемлення речовини головного мозку, що стало безпосередньою причиною його смерті, яка настала

17.01.2010 року о 15.50 год. Виявлені тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму, могли виникнути внаслідок одного удару кулаком в ліву частину голови в стоячому положенні і послідуючого падіння з висоти власного росту на деревяну частину ліжка і ударянням об неї правою частиною голови, тілесні ушкодження вкладаються в строк події, яка мала місце

07.01.2010 року (а.с. 83-88).

Цивільного позову у справі не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Речовий доказ: пошкоджений магнітофон «ТОХІ», що знаходиться при матеріалах кримінальної справи, по вступу вироку в законну силу слід знищити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що органом досудового слідства вірно кваліфіковано дії підсудного ОСОБА_16 за ст. 119 ч.1 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Призначаючи покарання підсудному, суд враховує як помякшуючі обставини те, що ОСОБА_1. раніше не судимий, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, даючи послідовні покази, проживає у важких матеріально-побутових умовах.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_16, є вчинення ним злочину в стані алкогольного сп'яніння.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, особу винного, те, що злочин він скоїв вперше, позитивну характеристику та щире розкаяння, суд вважає, що у відношенні підсудного слід обрати покарання у виді позбавлення волі, що прямо передбачено санкцією ч.1 ст. 119 КК України, але, враховуючи, що виправлення підсудного можливе без відбування покарання, застосувати до нього правила ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_16 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним за ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання - 5 (пять) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_1 від відбування покарання, призначеного за цим вироком, якщо він протягом 2 (двох) років ІСПИТОВОГО строку не вчинить нового злочину та виконає зобовязання, передбачені ст.76 КК України - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально- виконавчої системи про зміну місця проживання чи роботи, періодично зявлятися в орган кримінально-виконавчої системи, для реєстрації.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити попередній - підписку про невиїзд.

Речовий доказ: пошкоджений магнітофон «ТОХІ», що знаходиться при матеріалах кримінальної справи, по вступу вироку в законну силу - знищити.

На вирок може бути внесена апеляція в судову палату з кримінальних справ апеляційного суду Закарпатської області, через Рахівський районний суд, протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Головуюча: О.Б.Бліщ