Апеляційний суд міста Києва
Справа № 11-кп/796/543/16
Категорія: ч.2 ст. 303 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
У х в а л а

Іменем України

24.03.2016 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

виправданої: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження №0000822 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2015, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.
Запоріжжя, українку, громадянку України, освіта середня, не одружену, яка
працює барменом в ТОВ «Волна», зареєстровану за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою:
АДРЕСА_2 , раніше не судиму,-
- визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 303 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вона, будучи фізичною особою та перебуваючи на посаді бармена розважального закладу «Корвет», розташованого по вул. Максима Залізняка, 3 в м. Києві, за попередньою змовою з невстановленими особами, починаючи з 2011 року та по час складання обвинувального акту вчиняла сутенерство, чим забезпечувала зайняття проституцією третіх осіб, які за грошову винагороду надавали клієнтам послуги сексуального характеру.
Так, ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому слідством місці, час та обставинах, з невстановленими досудовим розслідуванням особами вирішила вчиняти протиправну діяльність, пов`язану зі звідництвом клієнтів з особами, які займаються проституцією та які за грошову винагороду надають послуги сексуального характеру.
В подальшому ОСОБА_8 , усвідомлюючи свої протиправні дії та працюючи барменом розважального закладу «Корвет», розташованого по вул. Максима Залізняка, 3 в м. Києві, разом з ОСОБА_10 , матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, та іншими невстановленими особами, з метою незаконного збагачення схиляла осіб жіночої статі, які працювали в розважальному закладі «Корвет» стриптизерами, надавати клієнтам послуги сексуального характеру за грошову винагороду.
При цьому, ОСОБА_8 отримувала від клієнтів закладу грошові кошти за послуги сексуального характеру, які в подальшому надавали танцівниці відвідувачам вказаного закладу, а також контролювала обіг грошових коштів, отриманих від протиправної діяльності.
Таким чином, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що вона своїми умисними діями, за попередньою змовою групою осіб, вчинила сутенерство та втягнення осіб в заняття проституцією, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України,та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 303 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги надані стороною обвинувачення докази, необґрунтовано визнавши їх такими, що не доводять винуватість ОСОБА_8 . Проте, на думку апелянта, винуватість ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколом за результатами проведення негласної слідчої дії, актами огляду осіб від 21 листопада 2014 року, протоколами обшуку в приміщенні клубу від 22 листопада 2014 року та огляду вилучених під час обшуку предметів від 12 грудня 2014 року, та протоколом про зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за номером мобільного телефону, яким користувалася обвинувачена ОСОБА_8 .
Крім того, апелянт стверджує, що усі зібрані по справі письмові докази повністю підтверджують вину ОСОБА_8 в інкримінованому злочині, при цьому в ході досудового слідства встановлено, а в суді доведено саме те, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що будучи фізичною особою та перебуваючи на посаді бармена розважального закладу «Корвет», розташованого по вулиці Максима Залізняка, 3, що в місті Києві, за попередньою змовою з невстановленими особами, починаючи з 2011 року вчиняла сутенерство, забезпечувала зайняття проституцією третіх осіб, які за грошову винагороду надавали клієнтам послуги сексуального характеру.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_14 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України, та призначити їй за вказаною статтею покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, при цьому будь-яких клопотань з приводу дослідження доказів у кримінальному провадженні прокурором заявлено не було, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши виправданій ОСОБА_8 останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, водночас суд першої інстанції виправдав ОСОБА_8 , у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченою особою кримінального правопорушення ухвалюється у тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачена особа його не вчиняла і сторона обвинувачення вичерпала можливість надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли.
Перевіривши кримінальне провадження, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевірив зібрані на досудовому розслідуванні та досліджені в судовому засіданні докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлене обвинувачення, надавши їм належну оцінку.
Під час судового провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Так, виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, суд у вироку зазначив, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченої ОСОБА_8 до кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується, і з таких висновком погоджується колегія суддів.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КПК України, прокурором були представлені суду: постанова про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження від 26.01.2015; постанова про визначення підслідності від 23.07.2014; протокол огляду від 22.10.2014; ухвала слідчого судді від 27.10.2014 про надання тимчасового доступу до документів; доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 28.10.2014; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 10.11.2014 та опис;протокол про результат проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 13.11.2014 - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж; протокол про результат проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 13.11.2014 - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж; протокол про результат проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 13.11.2014;ухвала слідчого судді від 21.11.2014 про надання дозволу на проведення обшуку у розважальному комплексі «Корвет»; протокол обшуку від 22.11.2014; протокол огляду предметів від 04.12.2014; постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 14.12.2014; протокол огляду предметів від 12.12.2014; постанова про проведення контролю за вчиненням злочину від 21.11.2014; доручення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 21.11.2014; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 26.11.2014; акт огляду особи від 21.11.2014; доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 16.12.2014; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 29.12.2014; довідка за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 29.12.2014;довідка про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 14.01.2015 з додатками; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 29.12.2014 з додатком; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.01.2015.

В той же час, і як правильно вказує суд першої інстанції, зазначені письмові докази жодним чином не підтверджують причетність ОСОБА_8 до кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується, оскільки внаданих стороною обвинувачення протоколах проведення негласних слідчих дій не фігурує прізвище або ім`я обвинуваченої, відсутні будь-які посилання на неї чи на її участь в інкримінованому їй злочині.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі прокурора, як на доказ винуватості ОСОБА_8 в умисномувчиненні сутенерства та втягнення осіб в заняття проституцією, за попередньою змовою групою осіб, на дані, що містяться в протоколах за результатами проведення негласної слідчої дії,актах огляду осіб від 21 листопада 2014 року, протоколах обшуку в приміщенні Клубу від 22 листопада 2014 року та огляду вилучених під час обшуку предметів від 12 грудня 2014 року, та протоколах про зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за номером мобільного телефону, якими користувалася обвинувачена ОСОБА_8 , то зазначені письмові докази підтверджують лише те, що органами досудового розслідування проводились певні слідчі дії, які, водночас, жодним чином не підтверджують причетність ОСОБА_8 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України.

Також, судом в судовому засіданні були безпосередньо ретельно досліджені докази, на які посилалась сторона обвинувачення, а саме допитані свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які зазначали, що саме вони були ініціаторами розмови з танцівницями клубу про можливість одержання послуг сексуального характеру; в процесі спілкування дівчата їм повідомили, що для цього їм необхідно замовити сауну та оплатити на барі дві пляшки шампанського;в процесі їх домовленості треті особи участі не приймали; оплата за дві пляшки шампанського проводилася через касу бару грошима, які були раніше ідентифіковані в міліції, як предмет контрольованої закупки, та їм видали касовий чек.

При цьому, свідок ОСОБА_12 вказував, що точно не пам`ятає, чи була ОСОБА_8 в той вечір на барі, бармен йому не казала, що він повинен сплатити за шампанське, щоб отримати послуги сексуального характеру. Вони замовили сауну, скоріше за все через офіціанта, він точно не пам`ятає, та пішли туди разом з дівчатами.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про те, що дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.01.2015, відповідно до якого ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 , як особу, якій він сплачував за надання сексуальних послуг танцівницями закладу «Корвет», на підставі ч. 4 ст. 95 КПК України, можуть не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначене спростованопоказаннями ОСОБА_15 , даними в судовому засіданні суду першої інстанції.

За показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , вони працювали танцівницями у Клубі «Корвет», на роботу їх приймала адміністратор на ім`я ОСОБА_17 . При прийомі на роботу їм роз`яснювали, що вони будуть отримувати «консумацію», тобто відсоток за їжу та напої з меню, які вони вмовлять придбати клієнта. Вони добровільно надавали клієнтам послуги сексуального характеру, хоча вказані послуги не були обов`язковою умовою при прийнятті на роботу. Зазначені свідки вказували, що номеру телефону ОСОБА_8 , у них ніколи не було, жодних стосунків з неювони не підтримували, ОСОБА_8 ніколи не знайомила їх з клієнтами та вони ніколи не розмовляли з приводу надання нею чи іншими особами послуг сексуального характеру.

Також, судом першої інстанції були допитані свідки захисту, а саме, свідок ОСОБА_18 , яка суду показала, що послуги сексуального характеру за винагороду танцівниці клубу «Корвет» надавали виключно за власним бажанням, погоджуючись на пропозицію клієнтів клубу та маючи при цьому реальну можливість її відхилити без будь-яких негативних наслідків для себе; приймаючи рішення про надання таких послуг танцівниці клубу не перебували під обманом, шантажем, тиском у зв`язку з їх можливим уразливим станом, до них не застосовувалося та не висловлювалися погрози застосування насильства (фізичного або психічного); обвинувачена не схиляла танцівниць надавати клієнтам послуги сексуального характеру за грошову винагороду, тим більше не стимулювала їх на зайняття такою діяльністю, сама не отримувала матеріальної вигоди за результатами такої діяльності і не була обізнана про таку діяльність.

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , зокрема, вказували, що їм не відомо, щоб хтось схиляв танцівниць клубу до заняття проституцією, а також про випадки заняття співробітниками клубу проституцією, факти оплати такої діяльності та випадки виплати винагороди за надання приміщення для надання послуг сексуального характеру.

Таким чином суд першої інстанції дослідивши ці та інші докази, дав їм належну оцінку у прийнятому рішенні, та прийшов до правильного висновку, що вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_8 не доведено і стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності ОСОБА_8 до кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд, оцінюючи зібрані у провадженні та досліджені в судовому засіданні докази, дотримався положень ст.ст. 23, 94 КПК України, обґрунтував мотиви, з яких поклав в основу вироку одні докази, зокрема показання обвинуваченої, яка заперечувала свою причетність до інкримінованого їй кримінального правопорушення, свідків обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , свідків захисту ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .. Волобуеву В.М, критично оцінив інші, та дійшов обґрунтовано висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КПК України.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2015, яким ОСОБА_8 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 303 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: