Роздільнянський районний суд Одеської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження: 1-кп/511/24/16
17 червня 2016 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Долинське, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянки України, освіта середня технічна, пенсіонерки, заміжньої, має на утриманні матір 1927 року народження, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину за ч.2 ст.367 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 вчинила злочин, кваліфікований як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків внаслідок несумлінного ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам юридичної особи, яке спричинило тяжкі наслідки, за наступних обставин.
На підставі наказу №334-к від 02 квітня 2003 року ПАТ «Імексбанк» прийнято ОСОБА_4 на посаду касира-контролера відділення №35, та в подальшому її переведено на посаду старшого касира-контролера відділення. Відповідно до витягу з наказу №214/1-в від 11.04.2013 року ПАТ «Імексбанк» ОСОБА_4 знов була призначена відповідальною особою за схоронність грошових коштів та касових цінностей, за відкриття, закриття депозитарного сховища, за формування касових документів дня.
Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного між ПАТ «Імексбанк» (в особі ОСОБА_6 ) і ОСОБА_4 21.01.2013 року на неї покладено повну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей.
Згідно посадової інструкції ОСОБА_4 наділена обов`язками старшого касира-контролера та несе відповідальність за спричинення матеріального збитку в межах діючого трудового та цивільного законодавства України. Через вказані організаційно-розпорядчі документи, з якими ОСОБА_4 була своєчасно ознайомлена, будучи наділеною організаційно-розпорядчими повноваженнями, матеріально-відповідальна особа старший касир-контролер ОСОБА_4 відносилась до службових осіб відділення №35 ПАТ «Імексбанк».
05.03.2014 року проведено ревізію факту службової недбалості старшого касира-контролера відділення №35 ПАТ «Імексбанк» м.Роздільна. Згідно акту за результатами ревізії від 05.03.2014 року, встановлено, що станом на кінець дня 17.07.2013 року, при перерахуванні грошових коштів у касі відділення №35 ПАТ «Імексбанк», м.Роздільна, Одеської області виявлено нестачу грошових коштів у сумі 195 000 гривень.
У період робочого часу з 09.00 годин до 18.00 годин 17 липня 2013 року в касі відділення №35 ПАТ «Імексбанк» у м.Роздільна по вулиці Леніна,45, старший касир-контролер відділення №35 ПАТ «Імексбанку» ОСОБА_4 , перебуваючи на своєму робочому місці, маючи доступ до грошового сховища цього відділення, розташованого у цьому приміщенні, своїми необережними діями видала невідомим банківським клієнтам через вікно каси грошові кошти у сумі 195 000 гривень, які належать вказаній банківській установі.
Згідно висновку №676-677 судово-економічної експертизи підтверджується нестача грошових коштів у сумі 195 000 гривень, яка встановлена актом за результатами ревізії від 05.03.2014 року у відділенні №35 ПАТ «Імексбанк» в м.Роздільна станом на 17.07.2013 року за період з 16.07.2013 року по 17.07.2013 року.
При цьому встановлено, що матеріально-відповідальною особою старшим касиром-контролером відділення №35 ПАТ «Імексбанк» ОСОБА_4 допущено неналежне виконання службових обов`язків, а саме:
-Пункту 2.1.2 розділу 2 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а саме: працівник зобов`язується забезпечити схоронність переданих йому матеріальних цінностей і вжити всіляких заходів для запобігання їх нестачі, розкраданню, знищенню, псуванню, втратам або іншої шкоди;
-Пункту 2.20 посадової інструкції старшого касира-контролера в частині забезпечення схоронності цінностей відділення Банку;
-Пункту 23 наказу №214/1-в від 11.04.2013 року Голови Правління ПАТ «Імекбанк» «Про призначення відповідальних осіб за схоронність грошових коштів та касових цінностей, відкриття та закриття сховищ сейфа, формування касових документів дня в частині не забезпечення відповідальною особою схоронності грошових коштів та касових цінностей;
-«Положення про зберігання готівки та цінностях в установах ПАТ «Імексбанк» від 12.02.2013 року №17, зокрема:
-п.2.4 посадові особи відповідальні за збереження готівки та цінностей в Банку (філіях, відділеннях) несуть відповідальність за збереження ними готівки та цінностей, приймання готівки (цінностей) та їх видачу із сховища цінностей відповідно чинного законодавства на підставі укладених ними з уповноваженими особами Банку (філії, відділення) Договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (додаток №1);
-п.2.11 в частині відповідальності працівників за зберігання, довіреної їм готівки та цінностей, прийом та видачу готівки та цінностей, недостачу банкнот і монет та цінностей в сформованих ними пачках, корінцях, мішках, інших упаковках тощо. Відповідно до чинного законодавства та Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.
Через вказані порушення та внаслідок необережних дій ОСОБА_4 , що виразилось у неналежному виконанні нею службових обов`язків старшого касира-контролера відділення №35 ПАТ «Імексбанк», заподіяно тяжкі наслідки юридичній особі ПАТ «Імексбанк» у вигляді матеріальної шкоди в сумі 195 000 гривень, яка у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян (понад 143375 гривень).
Суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 своїми необережними діями вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.367 КК України, кваліфікований як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків внаслідок несумлінного ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам юридичної особи, яке спричинило тяжкі наслідки.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому їй злочині визнала повністю та пояснила, що має 38 років трудового стажу, з яких 26 років пропрацювала у банківських установах, зокрема, 10 років у «Імексбанку». Ніколи у неї не було порушень, недостач чи неврахованих залишків, бо вона працювала добросовісно. Зауважень, стягнень за період роботи вона не мала. 17.07.2013 року відділення №35 «Імексбанку», де вона працювала, отримало велику кількість готівкових коштів для видачі та заправки банкоматів; десь 1,5 мільйони гривень каси прийняли від населення, тобто день був напруженим та тяжким. В кінці того дня виявили недостачу 195 тисяч гривень у її касі, у інших касирів залишки та надходження зійшлися. Вона не може пояснити, куди поділися вказані кошти, думає, що могла їх комусь видати зайве, або хтось міг їх викрасти з її столу, коли вона відвернулася, бо доступ до її столу був вільним, або могла бути інша причина нестачі цих коштів, яка їй невідома. Підтвердила, що з нею укладався договір про повну матеріальну відповідальність при прийомі на роботу та вказаний договір діяв на день вчинення злочину. Після проведення ревізії та виявлення даної недостачі, вона звільнилася з роботи за власним бажанням, банк жодних претензій до неї не пред`являв, тому вона вважає, що позов банку до неї у кримінальному провадженні про стягнення матеріальної шкоди на суму 195 тисяч гривень - задоволенню не підлягає. Крім того, у своїх запереченнях на позов наголошує, що позов подано не на тій стадії судового процесу, тобто після підготовчого судового засідання, представник позивача вказує не ті норми КПК України у якості підстави пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, а тому вона та її захисник просять визнати цивільний позов недопустимим доказом по даному кримінальному провадженню і залишити його без розгляду. Щодо своєї винуватості у вчиненні злочину, зазначає, що вчинила цей злочин з необережності, просить врахувати цю обставину при призначенні їй покарання, а також те, що вона є пенсіонеркою, має невеликий розмір пенсії, хворіє, позитивно характеризується по місцю проживання та колишньої роботи, а отже просить не позбавляти її волі.
Частина 1 статті 8 КПК України визначає,що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Частина 2 ст.9 КПК встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Стаття 17 КПК визначає поняття презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яке покладається на сторону обвинувачення, що має довести винуватість особи поза розумним сумнівом. Стаття 20 КПК закріплює право на захист та у ч.1 визначає, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення. Право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Крім повного визнання вини обвинуваченою, її вина у вчиненні злочину повністю доведена доказами, дослідженими судом, а саме: показами представника потерпілого, свідків, письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення та не спростованими стороною захисту.
Представник потерпілого ПАТ «Імексбанк» ОСОБА_7 у судовому засіданні 24.11.2015 року суду пояснив, що 17.07.2013 року обвинувачена старший касир-контролер відділення №35 ПАТ «Імексбанк» допустила нестачу грошових коштів на суму 195 тисяч гривень, що встановлено актом ревізії, а згодом судово-економічною експертизою. Банк звернувся із заявою до правоохоронних органів про притягнення винної особи до кримінальної відповідальності. До теперішнього часу шкода банку не відшкодована, а тому банк пред`явив цивільний позов до обвинуваченої про відшкодування шкоди спричиненої злочином на суму 195 тисяч гривень, який просить задовольнити у повному обсязі. Міру покарання просить обрати на розсуд суду, на суворому покаранні не наполягає. Згодом представник потерпілого у судові засідання не з`являвся, неодноразово надавав заяви про подальший розгляд справи у його відсутності та наполягав на задоволенні позову.
Свідки обвинувачення, допитані у судовому засіданні, також підтвердили обставини викладені у обвинувальному акті.
Свідок обвинувачення ОСОБА_8 , суду пояснила, що вона працювала у відділенні №35 прибиральницею та знає, що у липні 2013 року у ОСОБА_4 виявлена недостача на значну суму. У обвинуваченої був доступ до кас та сховища. Свідок прибирала у присутності ОСОБА_4 , а коли та працювала двері її каси були завжди закриті. На думку свідка, відвідувачі не могли викрасти гроші з каси, бо у залі є охоронець, і раніше таких випадків нестачі ніколи не було.
Свідок обвинувачення ОСОБА_9 суду пояснила, що вона працювала у відділенні №35 «Імексбанку» касиром, а ОСОБА_4 старшим касиром. Свідок у липні 2013 року була у відпустці, але знає. що виявлена нестача грошових коштів на суму 195 тисяч гривень саме у ОСОБА_4 .. До головної каси мали доступ старший касир та начальник відділення У відділенні існував такий порядок отримання грошових коштів касирами: вранці гроші касири отримували у підзвіт з каси ОСОБА_4 (головна каса), про що записувалося у книгу, а потім у кінці робочого дня підзвіт закривався, а різниця здавалась. Ніколи у касирів не було проблем із підзвітами. Свідок також зазначила, що не було випадків, щоб сторонні люди забирали гроші, чи гроші з каси пропадали. У день виявлення недостачі, зі слів її колег, був великий обсяг роботи, то, на її думку, обвинувачена могла відволіктися чи відвернутися від свого робочого столу та хтось міг взяти гроші з її столу непомітно, але, чи це було так, свідок достеменно не знає.
Свідок обвинувачення ОСОБА_10 суду пояснила, що у 2013 -2014 роках вона працювала на посадах касира, а згодом економіста «Імексбанку». У липні 2013 року, дати не пам`ятає, вона підшивала видаткові документи відділення №35 «Імексбанку» та довідалась про нестачу коштів у сумі 195 тисяч гривень. У відділенні була ревізія, яка перевірила всі бухгалтерські документи та виявила недостачу саме у ОСОБА_4 , у інших касирів підзвіт зійшовся повністю. Свідок повідомила, що касири відділення гроші на столах не тримали, клали їх у свою тумбочку, якби хтось забрав гроші зі столу, то касир би помітив одразу та повідомив начальника відділення та охоронця.
Свідок обвинувачення ОСОБА_11 , суду пояснила, що працювала економістом відділення №35 та у липні 2013 року була у відпустці, а коли вийшла на роботу, то довідалася, що ОСОБА_4 не працює, бо у неї виявлена недостача на суму 195 тисяч гривень. Свідок зазначила, що її робоче місце було у операційному залі, і не було випадків, щоб клієнти чи інші сторонні особи крали гроші у касирів. Крім того, у залі був охоронець, який слідкував за порядком.
Свідок обвинувачення ОСОБА_12 суду пояснила, що у 2013-2014 роках вона працювала заступником начальника відділення №35 «Імексбанку». 17.07.2013 року, в кінці робочого дня при перерахунку каси виявлена недостача грошових коштів на суму 195 тисяч гривень. Спочатку вони самі звірили головну касу та не вийшли на цю суму, приход-видаток зійшовся, касири вийшли на свій залишок. Про недостачу повідомили у м.Одесу - головний офіс ПАТ «Імексбанк», представники якого провели ревізію, що підтвердила недостачу грошових коштів на вказану суму у ОСОБА_4 .. Гроші ніхто банку не відшкодовував, віднесли на спец рахунок «Недостачі».
Свідок обвинувачення ОСОБА_13 суду повідомила, що у вказаний у обвинуваченні період працювала на посаді начальника відділення №35 ПАТ «Імексбанк». З обвинуваченою при прийомі на роботу укладено договір про повну матеріальну відповідальність. 17.07.2013 року в кінці дня ОСОБА_4 виявила недостачу грошових коштів на суму 195 тисяч гривень у касі. Свідок разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_12 стали шукати гроші, склали акт ревізії, який відправили на головний банк. З банку приїхала перевірка (відділ безпеки, аудит), яка перерахувала банкомат, всі каси, та не виявила цих коштів. Як виникла така недостача у ОСОБА_4 ні вона сама і ніхто інший пояснити не могли. Свідок стверджує, що ОСОБА_4 важко працювала, обслуговувала зарплату - 40 проектів, валюту, за касирами перераховувала гроші, формувала касети банкоматів, тобто, вся грошова маса йшла через неї. Влітку оборот каси складав 22-24 мільйони гривень, тому недостача могла виникнути у ОСОБА_4 через втому, тобто вона могла помилково видати клієнту цю суму. Непомітно викрасти гроші неможливо, оскільки на столі у касира лише гроші клієнта, який обслуговується. Недостачу ніхто банку не відшкодовував, а віднесли її на спец рахунок. Керівництво банку вирішило, що ОСОБА_4 має звільнитися, що остання і зробила, пішла за власним бажанням. Зараз триває ліквідація банку, тому відділення №35 не працює, а всі працівники звільнені.
Судом не встановлено, що свідки обвинувачення заінтересовані у справі, оскільки всі вони, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих свідчень і за відмову від давання свідчень, приведені судом до присяги, заперечували наявність у них конфлікту з обвинуваченою ОСОБА_4 .. Їх пояснення у судовому засіданні послідовні та не суперечать іншим доказам, дослідженим судом. Наявність причин обмовляти обвинувачену цими свідками, судом не встановлена.
Судом встановлено, що скарг на дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, а також на їх процесуальні рішення ОСОБА_4 під час досудового слідства не подавала, а також не подавала жодних скарг у підготовчому судовому засіданні. Жоден доказ, наданий стороною обвинувачення, не спростований стороною захисту
При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст.65-67 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винної, її соціальне та сімейне становище. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом визнаються: визнання вини, щире каяття, позитивні характеристики з місця проживання, те, що обвинувачена до адміністративної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, стан її здоров`я, відсутність судимостей. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Враховуючи всі пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих вину обвинуваченої обставин, суд приходить до висновку, згідно ч.2 ст.65 КК України,, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів, буде призначення їй покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті 367 ч.2 КК України з позбавленням права обіймати посади пов`язані із фінансово-господарською діяльністю на певний строк, із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням.
Речові докази до кримінального провадження не долучались.
Розглядаючи цивільний позов у кримінальному провадженні суд прийшов до наступного.
Стаття 128 КПК України передбачає право потерпілого пред`явити цивільний позов про відшкодування майнової шкоди до обвинуваченого під час кримінального провадження до початку судового розгляду. Представником ПАТ «Імексбанк» 29.10.2015 року електронною поштою на адресу суду направлено цивільний позов до обвинуваченої про стягнення з неї на користь позивача майнової шкоди на суму 195 000 гривень ( вх..№8189 від 29.10.2015 року). Згодом позовна заява надійшла до суду поштою та зареєстрована за №8279 від 03.11.2015 року. Питання про залучення до справи цивільного позову потерпілого та його спільного розгляду з обвинувальним актом вирішено судом у судовому засіданні 03.11.2015 року (а.с.89), за участю всіх учасників судового розгляду, копії позову вручені учасникам процесу: прокурору, обвинуваченій, захиснику та надано право подати заперечення на позов. Заперечення захисника обвинуваченої надійшли до суду 20.11.2015 року (вх..№8851, а.с.92-93).
Згідно ч.2 ст.347 КПК України судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про оголошення обвинувального акта в повному обсязі. Частина 3 ст.347 КПК зазначає якщо в кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов, цивільний позивач або його представник чи законний представник, а в разі їх відсутності головуючий оголошує короткий виклад позовної заяви, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про її оголошення у повному обсязі.
Судовий розгляд даної справи, за змістом ст.347 КПК України, розпочався 24.11.2015 року, як вбачається із журналу судового засідання (а.с.97-99).
Посилання захисника та обвинуваченої на те, що позов пред`явлений після початку судового розгляду, а тому повинен бути визнаний неналежним доказом, і з цих підстав має бути залишений без розгляду, судом до уваги не приймаються, оскільки не основані на законі. Пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні не регулюється главою 4 КПК (ст.84 КПК докази). Цивільний позов доказом не являється і не може бути визнаний судом недопустимим доказом згідно правил ст.89 КПК.
Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов закріплені у главі 9 КПК України з чіткою регламентацію порядку пред`явлення та вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні під час його судового розгляду.
Судом встановлено, що майнова шкода, завдана злочином, потерпілому не відшкодована.
Право потерпілого на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди належить до найважливіших прав жертв злочинів, що підкреслюється у низці міжнародно-правових актів: у п.8 Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживань владою, прийнятій Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН №40/34 від 29.11.1985 року; Резолюції 1989/57 ЕКОСОР ООН від 24 травня 1989 року; Європейській конвенції про відшкодування збитків жертвам насильницьких злочинів від 23 листопада 1983 року; Рекомендації R (85) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо положення потерпілого в рамках кримінального права та кримінального процесу, яка рекомендувала докласти всебічних зусиль з метою забезпечення компенсації завданої потерпілому шкоди, а обов`язки з цих питань покласти на поліцейську владу, органи обвинувачення чи переслідування та суди; Рекомендації R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи від 17 вересня 1987 року про спрощення кримінального правосуддя, де підкреслювалося, що жертвам необхідно забезпечити можливість одержувати компенсацію за допомогою офіційних чи неофіційних правових процедур, а компенсацією шкоди, завданої потерпілому, може бути обумовлена відмова від кримінального переслідування та інше.
Слід зазначити, що поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначаються з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити з того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Також необхідно враховувати, що факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду.
Суд встановив, що внаслідок необережних дій ОСОБА_4 , що виразилось у неналежному виконанні нею службових обов`язків старшого касира-контролера відділення №35 ПАТ «Імексбанк», заподіяно тяжкі наслідки юридичній особі ПАТ «Імексбанк» у вигляді матеріальної шкоди в сумі 195 000 гривень.
За таких обставин, цивільний позов заявлений Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» про стягнення з обвинуваченої майнової шкоди на суму 195000 гривень є законним та обґрунтованим, доведеним матеріалами, долученими до кримінального провадження, а тому підлягає задоволенню повністю. На користь ПАТ «Імексбанк» з ОСОБА_4 підлягає стягненню документально підтверджена майнова шкода на суму 195 000 гривень.
Запобіжний захід до обвинуваченої не обирався.
Керуючись ст.ст.369-376, 392, 393,395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.367 ч.2 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані із фінансово-господарською діяльністю на строк один рік.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від основного призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції (п.2 ч.1 ст.76 КК України).
Речові докази до кримінального провадження не долучались
Запобіжний захід до ОСОБА_4 - не обирався.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Роздільнянський районний суд Одеської області.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1