Дата документу Справа № 336/7469/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/454/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.121 ч.1 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Басань Пологівського району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_9 засуджено за те, що він 17 липня 2015 року близько о 12.00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля першого під`їзду будинку № 4-а по вул. Мікояна в м. Запоріжжі, діючи умисно на ґрунті особистих неприязних відносин наніс ОСОБА_10 один удар коліном правої ноги в область живота та один удар ліктем правої руки у потиличну область голови, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість і впав. Після чого ОСОБА_9 переніс ОСОБА_10 до квартири АДРЕСА_3 , де потерпілий прийшов до тями, а ОСОБА_9 наніс останньому ще не менше 10 ударів кулаками та ліктями, а також ногами в область голови, грудної клітини, живота та кінцівок. Тим самим, потерпілому ОСОБА_10 було спричинено закриту травму живота з розривом селезінки, жовчного міхура зі скупченням крові в черевній порожнині, яка кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, синці на лівому плечі, на обох передпліччях, синці та садна в проекції обох колінних суглобах, садно на верхній губі зліва, які кваліфікують, як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ст.121 ч.1 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2015 року ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Вирішено питання про судові витрати, речові докази та початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого зауважила на те, що обвинувачений ОСОБА_9 є неповнолітньою особою, повністю визнав свою вину, попросив вибачення у потерпілого, сприяв встановленню істини у справі, щиро розкаявся, позитивно характеризується, не перебуває на диспансерних обліках у нарколога і психіатра. В зв`язку з чим, вважала за можливе вказані обставини визнати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому вважала, що у суду були підстави для призначення ОСОБА_9 покарання згідно зі ст.69 КК нижче від найнижчої межі. В зв`язку з чим, адвокат вимагав вирок суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання змінити.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого і його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги; вивчивши позицію прокурора, який заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги, вважаючи за необхідне залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі обставини справи, докази вини обвинуваченого, вид призначеного ОСОБА_9 покарання не оспорювалися, судова колегія в цій частині вирок суду не переглядала, обмежившись дослідженням питання законності і обґрунтованості визначеного судом розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за обставин зазначених у вироку суду.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченими, зокрема, за обставин зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи апеляційну скаргу, судова колегія виходить з того, що згідно зі ст. 65 КК суд призначає покарання у межах санкції закону з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, районний суд вірно виходив з того, що обвинуваченим скоєно тяжкий злочин. Обвинувачений будучи ще неповнолітньою особою вже страждає на синдром залежності від алкоголю. Дане кримінальне правопорушення вчинено ним у стані алкогольного сп`яніння, що поряд з рецидивом злочину є обставиною, що обтяжує покарання. Суд також врахував, що не дивлячись на досить молодий вік ОСОБА_9 раніше вже двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена. Обвинувачений вчиняв злочини в період іспитового строку. Попри це він знову вчинив жорстокий по своїй суті злочин проти особистості, що беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_9 належних висновків для себе не робить, на шлях виправлення попри призначення йому раніше покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, не стає.

Вказані обставини безумовно свідчать про стійку сталу кримінальну спрямованість поведінки обвинуваченого. Вказують, що за час свого перебування на іспитовому строці ОСОБА_9 не виправився і знову одразу став на злочинний шлях скоєння ним злочину.

Наведені обставини явно вказують на підвищену суспільну небезпеку та стійку криміногенну спрямованість ОСОБА_9 , що ставить під загрозу безпеку суспільства. В зв`язку з чим, єдиним дієвим способом попередження вчинення ОСОБА_9 нових злочинів є лише відбування ним покарання в умовах ізоляції від суспільства.

За змістом ст.69 КК призначення покарання нижче від найнижчої межі можливе не просто за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, але такі обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину. При цьому обов`язково повинні прийматись до уваги дані про особу обвинуваченого.

Проте, як наведено вище обставин, які б істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину не вбачається, а дані про його особу вказують лише про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.

Таким чином, ні під час судового, ні під час апеляційного розгляду стороною захисту не наведено обставин, які б не тільки пом`якшували покарання, але й з огляду на положення ст. 69 КК й істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Разом з тим, судова колегія відмічає, що районний суд прийняв до уваги всі наведені захисником обставини, які пом`якшують покарання, а тому призначив мінімальне покарання передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_9 у відповідності до вимог ст.65 КК. Підстав вважати покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не убачає. Відтоді вирок районного суду є законним і обґрунтованим. Підстав для його зміни судова колегія не вбачає. А тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08 грудня 2015 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 24.07.2015 року (включно) до 14.03.2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4