Справа № 646/6228/16-к
№ провадження 1-кп/646/393/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.06.16 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участі адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції між Червонозаводським районним судом м. Харкова та Диканівською виправною колонією Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 12) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001068 від 12 травня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хотєєвка Корюківського району Чернігівської області, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1. 26 липня 2010 року вироком Кролівецького районного суду Сумської області за ч. 3 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України до 30 діб арешту; 2. 27 грудня 2010 року вироком Корюківського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75, 76 КК України на 2 роки; 3. 09 серпня 2012 року вироком Менського районного суду Чернігівської області за п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 194, 71 КК України до 15 років позбавленні волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України

в с т а н о в и в :
Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 09.02.2012 року.

В період часу 02.07.2013 року, 06.05.2014 року, 11.11.2014 року, 18.03.2016 року, 06.05.2016 року по теперішній час ОСОБА_6 відбуває покарання в Диканівській виправній колонії (№ 12), де порушував режим відбування покарання та розпорядок дня, за що має дев`ять дисциплінарних стягнень, з них сім разів поміщувався в дисциплінарний ізолятор та двічі поміщувався в приміщення камерного типу, а також адміністрацією установи не заохочувався.

Незважаючи на вжиті заходи виховного характеру і дисциплінарного впливу на засудженого ОСОБА_6 , останній належних висновків для себе не зробив, продовжував порушувати встановлений режим відбування покарання. Враховуючи те, що до засудженого ОСОБА_6 були вжиті всі заходи виховного характеру і дисциплінарного впливу, але вони позитивних результатів не мали і тому за порушення режиму тримання, що виразилося в невиконанні встановлених законодавством вимог персоналу установи та нетактовній поведінці у відношенні до представників адміністрації, 15.01.2015 року засуджений ОСОБА_6 був покараний правами начальника установи шляхом переведення ОСОБА_6 до приміщення камерного типу строком на три місяці згідно постанови про перевід засудженого до приміщення камерного типу від 15.01.2015 року.

Засудженому ОСОБА_6 були доведені до відома вимоги ст. 107, 118, 132 КВК України, а також вимоги ст. 391 КК України про кримінальну відповідальність у разі злісної непокори законним вимогам адміністрації виправної установи.

11.05.2016 року в 10.00 год. у розташуванні камери № 1 дільниці посиленого контролю Диканівської виправної колонії № 12, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Лелюківська, 1, у присутності начальника дільниці посиленого контролю ОСОБА_7 , ДПНК Диканівської ВК №12 ОСОБА_8 , фельдшера медичної частини Диканівської ВК №12 ОСОБА_9 , а також в присутності засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , засудженому ОСОБА_6 було запропоновано разом із засудженими, приступити до виконання чергування відповідно до затвердженого графіку чергувань та прибирати в камери № 1 дільниці посиленого контролю, а саме: підмести та помити підлогу. При цьому засуджений ОСОБА_6 був забезпечений прибиральним інвентарем (відро з водою, ганчірка, швабра, віник, совок, гумові рукавички), одягнений і взутий по сезону, на стан здоров`я не скаржився. Однак, засуджений ОСОБА_6 в категоричній формі відмовився приступити до виконання прибирання, мотивуючи свою відмову тим, що прибирання принижує його людську гідність. Також, засудженому ОСОБА_6 начальником дільниці посиленого контролю ОСОБА_7 були роз`яснені вимоги ст. 391 КК України, ст. ст. 107, 118, 132 КВК України. Після цього засудженому ОСОБА_6 було запропоновано знову приступити до прибирання, на що останній знову відповів категоричною відмовою. Свою відмову виконати чергування засуджений ОСОБА_6 мотивував тим, що дана робота принижує його людську гідність. Після чого, засуджений ОСОБА_6 був оглянутий фельдшером медичної частини колонії, який за результатами огляду надав довідку, в якій вказано: «здоров, працездатний, виконувати роботи по благоустрою території та місць позбавлення волі може».

Того ж дня, а саме 11.05.2016 року об 11.00 годині та 12.00 годині засудженому ОСОБА_6 повторно було запропоновано приступити до прибирання в камері № 1 дільниці посиленого контролю в присутності вищевказаних осіб, однак ОСОБА_6 повторно в категоричній формі відмовився приступити до виконання прибирання, мотивуючи свою відмову тим, що прибирання принижує його людську гідність.

Своїми протиправними діями, засуджений ОСОБА_6 порушив вимоги п. 29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, де зазначено, що засуджені до позбавлення волі зобов`язані утримувати в чистоті службові житлові приміщення, в установленому порядку виконувати роботи по впорядкуванню місць позбавлення волі і прилеглих до них територій. До цих робіт засуджені залучаються, як правило, в порядку черги, в неробочий час і не більше ніж 2 години в день.

Таким чином, засуджений ОСОБА_6 , маючи умисел, спрямований на злісну непокору вимогам адміністрації установи, порушив вимоги режиму відбування покарання протягом року, як на нього було накладено стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), а саме відкрито тричі відмовився виконувати вимоги представника адміністрації виправної установи, який мав право пред`явити таку вимогу. В свою чергу засуджений ОСОБА_6 був зобов`язаний і міг виконати, але умисно не виконав вимоги представника адміністрації виправної установи. В тому числі, своєю поведінкою ОСОБА_6 подає негативний приклад іншим засудженим.
У всіх випадках відмови засудженого ОСОБА_6 від виконання законних вимог представників адміністрації, співробітники Диканівської ВК № 12 доводили до відома засудженого ОСОБА_6 вимоги ст. 107, 118, 132 КВК України, а також вимоги ст. 391 КК України і попереджали про кримінальну відповідальність у разі його відмови виконати законні вимоги представників адміністрації.

Таким чином, засуджений ОСОБА_6 злісно не виконував законні вимоги представників адміністрації Диканівської ВК № 12, чим протидіяв здійсненню їх функцій, спрямованих на виправлення, перевиховання та ресоціалізацію засуджених. Крім того, засуджений ОСОБА_6 грубо порушив п. 29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а також ст. 107 КВК України.

Дані факти свідчать про затяте небажання засудженого ОСОБА_6 встати на шлях виправлення і перевиховання, а допущені ним порушення відбування покарання, стягнення за які не знято або не погашено в установленому порядку, слід вважати злісними.

Згідно ст. 133 Кримінально-виконавчого кодексу України злісним порушником встановленого порядку відбування покарання є засуджений, який не виконує законних вимог адміністрації, необґрунтовано відмовляється від праці (не менше трьох разів протягом року), також скоїв протягом року більше трьох інших порушень режиму відбування покарання, за кожне з яких ухвалою начальника колонії було накладено стягнення, які достроково не знято або не погашено в установленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 391 КК України, як злісна непокора вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

23 травня 2016 року між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором укладено угоду про визнання винуватості. Згідно з даною угодою ОСОБА_6 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та сприяє досудовому слідству.

Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_6 за вказаною статтею КК України у вигляді одного року позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання до невідбутої частини покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2012 року визначити остаточне покарання у вигляді десяти років двох місяців двадцяти днів.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно вимог ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відноситься до злочинів середньої тяжкості, тобто підпадає під дію ч. 4 ст. 469 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення п. 4, ч. 5 ст. 474 КПК України, що укладання угоди є добровільним, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_6 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 про визнання винуватості та призначення покарання, зазначеного у вказаній угоді.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України, цивільний позов не заявлено, витрати на залучення експертів відсутні.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 призначається покарання у вигляді позбавлення волі, суд вважає за необхідне обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 07 червня 2016 року до набрання цим вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд

З А С У Д И В :
Угоду від 23 травня 2016 року між прокурором Харківської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_3 та обвинувачем ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001068 про визнання винуватості за ст. 391 КК України затвердити.

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2012 року та остаточно ОСОБА_12 призначити покарання у вигляді 10 (десяти) років, 2 (двох) місяців та двадцяти днів позбавлення волі.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 07 червня 2016 року.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-У111) зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 07 червня 2016 року до моменту набрання цим вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1