АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11кп/796/448/2016 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- з участю прокурора ОСОБА_6
- захисника ОСОБА_7
- законного представника ОСОБА_8
- обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року, згідно з яким:

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, громадянка України, українка, учениця 11-а класу спеціалізованої школи №89, не працює, незаміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, -
- визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 185 КК України, та їй призначене покарання у виді громадських робіт на строк 30 годин. На підставі ст. 105 КК України ОСОБА_9 звільнена від призначеного покарання у виді громадських робіт із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру у виді передання її до досягнення нею вісімнадцятирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , під нагляд матері ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), яке не закінчила з причин, що не залежали від її волі, за таких обставин.
Так, 29 серпня 2015 року, біля 19:00 год., у ОСОБА_9 , яка перебувала за адресою: м. Київ, пр. Оболонський, 1-Б, в ТРЦ «Дрім Таун», в приміщенні магазину «Страдіваріус», що належить ТОВ «Страдіваріус Україна», виник намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме жіночого светра, вартістю 479,20 грн. (без ПДВ).
При цьому, реалізуючи цей намір, ОСОБА_9 , діючи умисно та таємно, з корисливих мотивів, для власного збагачення взяла з полиці в приміщенні магазину жіночий светр та направилась до примірочної кабіни.
У подальшому обвинувачена зайшла до примірочної магазину, де, впевнившись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, руками від`єднала із вказаного светра захисні кліпси та бірку, після чого помістила светр до своєї сумки, з якою прийшла до магазину.
Продовжуючи вчиняти дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , тримаючи при собі светр, за який вона не розрахувалася, пішла до виходу із магазину та вийшла за межі магазину внаслідок чого спрацювала магнітна рамка сигналізації та остання була зупинена працівниками охорони, а викрадене майно у неї було вилучене, у зв`язку з чим, обвинувачена не змогла свій намір довести до кінця з причин, які не залежали від її волі.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_9 могла б спричинити ТОВ «Страдіваріус Україна» матеріальну шкоду на загальну суму 479,20 грн. (без ПДВ).

В апеляційній скарзі, поданої заступником прокурора м. Києва, апелянт, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій неповнолітньої обвинуваченої, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухваливши новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді 60 годин громадських робіт. На підставі ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання і застосувати до неї примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 до досягнення обвинуваченою вісімнадцятирічного віку. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт посилається на порушення судом першої інстанції вимог п. 1 ч. 1 ст. 65, ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим ОСОБА_9 призначене покарання в розмірі, що є нижчим від мінімального розміру даного виду покарання, визначеного відповідною правовою нормою, без застосування до обвинуваченої положень ст. 69 КК України. Відтак, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, його обставин, даних про особу обвинуваченої, пом`якшуючих покарання обставин - щирого каяття та вчинення злочину неповнолітньою, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, апелянт вважає достатнім призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 60 годин громадських робіт.

Іншими учасниками судового процесу вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вислухавши пояснення обвинуваченої, її законного представника та захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у скоєнні нею закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за обставин, викладених у вироку; про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.
При цьому суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченої та іншими учасниками провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченої, яка повністю визнала себе винуватою у інкримінованому їй правопорушенні, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.
Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено, а тому фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_9 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні та юридична кваліфікація її дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду та не перевіряються колегією суддів, оскільки фактично не оспорюються будь-ким із учасників процесу.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_10 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме невідповідність призначеного покарання вимогам санкції ч. 1 ст. 185 КК України, то суд апеляційної інстанції приходить до таких висновків.

Як убачається із змісту вироку, при призначенні покарання неповнолітній ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 185 КК України у виді 30 годин громадських робіт, суд першої інстанції при визначенні розміру покарання врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона є неповнолітньою та відсутність у неї життєвого досвіду, що станом на час розгляду справи особа є не судимою, дала в суді негативну оцінку своїм діям, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, має позитивну активну життєву позицію, намагається встати на шлях виправлення, а також відсутність претензій до обвинуваченої з боку представника потерпілого.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_9 такого виду покарання як громадські роботи, оскільки вважає його обґрунтованим.

Разом з тим, призначивши обвинуваченій за вчинений нею злочин саме такий вид покарання, суд першої інстанції визначив термін цього покарання у розмірі, що не відповідає санкції ч. 1 ст. 185 КК України, яка передбачає у тому числі покарання у виді громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин.
При цьому таке покарання суд першої інстанції призначив без застосування положень ст. 69 КК України, у тому числі і без будь-яких належних обгрунтувань з цього приводу у мотивувальній частині вироку, а відтак допустив істотні порушення вимог закону, що відповідно до КПК України тягнуть за собою скасування або зміну судового рішення в частині призначеного покарання.

Що ж стосується розміру такого покарання, то з огляду у тому числі і на відсутність в апеляційній скарзі будь-яких належних обгрунтувань щодо необхідності визначення такого покарання у розмірі 60 годин громадських робіт, а також доводів апелянта, відповідно до яких прокурор пропонує також застосувати до ОСОБА_9 ст. 105 КК України та звільнити її від відбування покарання із застосуванням до обвинуваченої примусових заходів виховного характеру у виді передачі її до досягнення повноліття під нагляд матері ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції не знаходить достатніх підстав для збільшення терміну покарання з 30 до 60 годин громадських робіт, а тому в цій частині апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
За таких обставин необхідності у скасуванні вироку суду першої інстанції немає, а відтак судове рішення підлягає зміні в частині призначеного ОСОБА_9 покарання.

При цьому колегія суддів, враховуючи наведені раніше обставини, а також наявність необхідних умов для виховання та навчання обвинуваченої, що у суді першої інстанції було підтверджено і представниками служби у справах дітей, позицію матері ОСОБА_9 , яка має вплив на дитину та здатна забезпечити виконання покладених на неї обов`язків, вважає можливим застосувати до обвинуваченої ст. 105 КК України та звільнити її від відбування покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, у зв`язку із чим в цій частині апеляційна скарга прокурора також підлягає задоволенню.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних вимог та зміну вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

З огляду на наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання.
Застосувати до ОСОБА_9 ст. 69 КК України та призначати їй відповідно до цієї статті за ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 30 годин.
На підставі ст. 105 КК України ОСОБА_9 звільнити від призначеного покарання у виді громадських робіт із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру у виді передання її до досягнення нею вісімнадцятирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , під нагляд матері ОСОБА_8 .

В решті вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4