Ухвала
іменем україни

18 жовтня 2016 року м. Київ

Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складіколегії:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,

розглянувши в режимі відеоконференції за участю засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також їх захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001399, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК;

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК,

установив:

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок апеляційного суду, виключити обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_5 стан алкогольного сп`яніння, та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією належного йому майна.
Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 у своїй касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати вирок суду апеляційної інстанції. Стверджує, що апеляційний суд безпідставно визнав стан алкогольного сп`яніння, як обставину, котра обтяжує покарання засудженого.
За вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 27 березня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено кожного за ч. 3 ст. 289 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Апеляційний суд Харківської області, задовольнивши скаргу прокурора, 06 листопада 2015 року скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і постановив свій, яким призначив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є власністю засуджених. У решті вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 20 вересня 2014 року близько 04.00 год., знаходячись в нічному клубі «Меридіан» (вул. Целіноградсься, 38-А, м. Харків), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, викликали таксі до с. Цупівки Дергачівського району Харківської області. На вказаний виклик прибув автомобіль марки ВАЗ-21112 (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_10 .

Під час поїздки ОСОБА_5 , знаходячись на задньому пасажирському сидінні автомобіля, вступив в злочинний зговір з ОСОБА_6 , направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом з метою подальшого його експлуатування.

Реалізуючи вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 свій ремінь від штанів. В свою чергу останній попросив водія таксі ОСОБА_10 зупинити автомобіль, після чого, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, накинув ОСОБА_10 на шию ремінь та почав його душити. В той же час ОСОБА_5 для придушення можливого опору з боку водія наніс потерпілому декілька ударів кулаком в область голови, чим спричинив ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень.

Проте, потерпілий зумів вирватися від нападників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 й утекти, залишивши автомобіль і ключі від нього в замку запалювання.

Таким чином останні незаконно заволоділи транспортним засобом, вирушивши на ньому в напрямку м. Харкова.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених та захисників на підтримання касаційних скарг сторони захисту, думку прокурора, який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційних скарг немає з огляду на нижченаведене.

Подія кримінального правопорушення у виді злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 3 ст. 289 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегією суддів не перевірялись, оскільки законність та обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалися.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У цьому кримінальному провадженні, як убачається з його матеріалів, апеляційний суд керувався саме вказаними нормами матеріального права.
Так, ухвалюючи свій вирок у частині призначення засудженим покарання, суд апеляційної інстанції врахувавступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винуватих й усі інші обставини, які мають правове значення, і дійшов обґрунтованого висновку про неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 69 КК, що призвело до м`якості заходу примусу, незабезпечення досягнення його мети.
Апеляційний суд виходив із того, що вчинений злочин, поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії особливо тяжких. Разом із цим, суд зважив на наслідки цього діяння у виді легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Також судом було взято до уваги, що ОСОБА_5 раніше судимий за умисні корисливі злочини проти власності. Крім того, суд зважив на роль ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, який накинув потерпілому ремінь на шию та почав душити. З огляду на все це апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про суспільну небезпечність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Водночас суд апеляційної інстанції, обираючи вид та розмір заходу примусу, врахував щире каяття засуджених. Указана обставина відповідно до ст. 66 КК визнана такою, що пом`якшує покарання.

Доводи захисників про те, що апеляційний суд безпідставно визнав стан алкогольного сп`яніння як обставину, котра обтяжує покарання засуджених є необґрунтованими, оскільки це підтверджується матеріалами кримінального провадження.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд, належним чином умотивувавши своє рішення, призначив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність, проте без застосування положень ст. 69 КК.

Таким чином, апеляційний суд дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене засудженим покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 й попередження вчинення ними нових злочинів.

Правових підставвважати це покарання явно несправедливим через суворість, про що йдеться в касаційних скаргах, колегія суддів не вбачає.
Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Вирок відповідає вимогам ст. 420 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, суд

постановив:

Касаційні скарги захисників залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 06 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3