Справа №490/8650/14-к 11.05.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/392/16 Головуючий суду 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.122 ч.1, ст.345ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001979 за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2016 року, по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердічев Бердічевського району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.122, ч.2 ст.345 КК України

Учасники судового провадження.
прокурор ОСОБА_8

захисник ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України на підставі статті 48 КК України в зв`язку із зміною обстановки.

Затверджено мирову угоду між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 , відповідно до умов якої ОСОБА_7 зобов`язався відшкодувати ОСОБА_10 матеріальну та моральну шкоду у сумі 8000 грн. у строк до 13 квітня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 8000 грн. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Закрито провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України.

Узагальнені доводи апелянта.
Не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незаконне застосування ст. 48 КК України.

Зазначає, що ст.48 КК України передбачає дві альтернативні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрату діянням суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки і втрату особою суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки.

Вказує, що згідно з ч. 3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільнює підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

На думку апелянта, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, суд лише навів обставини, які позитивно характеризують особу після вчення злочинів, і могли бути враховані лише при призначенні йому покарання, а обставин про те, що обстановка зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення обвинуваченим нових злочинів, та в чому проявилась зміна обстановки, яка зумовила втрату суспільної небезпечності вчиненого діяння або внаслідок чого винна особа перестала бути суспільно небезпечною судом не наведено.

Зазначає, що відповідно до положень статті 48 КК України особу, може бути звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості.

Однак судом не враховано, що ОСОБА_7 скоїв два злочини, передбачені ч.2 ст.345 та ч.1 ст. 122 КК України, які мають реальну сукупність.

Позиції інших учасників процесу.
В запереченнях на апеляцію обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Зазначає, що після скоєння злочинів, в період з вересня 2014р. до вересня 2015р. він був призваний за мобілізацією до Збройних Сил України та направлений для проходження подальшої військової служби в зону АТО, в складі військового підрозділу перебував під Маріуполем та Волновахою.

Це суттєво вплинуло на нього та дуже змінило ставлення до людей, він став більш дисциплінованим, з іншим світоглядом, та життєвими цінностями, більше ніколи не вчинить протиправного насильства щодо людини та охороняємих Законом суспільних відносин.

Вказує, що злочини щодо потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинив фактично одночасно, нанісши кожному з них по одному удару.

Ним вжиті всі заходи для примирення з потерпілими, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_12 подав заяву до суду, в якій просив суд закрити кримінальне провадження щодо нього.

Вважає, що наявні правові підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності, тому суд першої інстанції, правильно врахувавши його річне перебування в зоні АТО, підвищення за цей час у військовому званні, відзначення нагрудними відзнаками «Гвардія», «Честь та гідність», «Захисник вітчизни», за вчинення дій на користь держави та суспільства, прямо протилежних тим протиправним діям, що він вчинив раніше і в яких щиро кається, фактичне примирення з потерпілим ОСОБА_10 звільнив його від кримінальної відповідальності.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 11.04.2014 біля 12.40 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля трамвайної зупинки по вулиці Потьомкінській в місті Миколаєві безпідставно, наніс один удар рукою в область обличчя потерпілого ОСОБА_10 , який рухався йому на зустріч на своєму мопеді. Внаслідок спричиненого удару, потерпілий разом з мопедом впав на асфальтовану поверхню та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з переломом 7-го ребра з ліва по лінії лопатки, забій легені, які згідно висновку експерта № 635 від 16.05.2014 за ступенем тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалості розладу здоров`я терміном понад 21 день, та не є небезпечними для життя.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, тобто умисне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Крім того, 11.04.2014р. біля 12 години 45 хвилин, ОСОБА_7 вів себе не належним чином, а саме виражався нецензурною лайкою і махав руками перед громадянами. Працівники міліції ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зробили зауваження ОСОБА_7 , намагаючись припинити неправомірні дії останнього, та попередили про припинення противоправних дій. ОСОБА_7 агресивно відреагував на зауваження працівників міліції, та знаходячись біля ОСОБА_11 схопив його за передню частини бушлату і відірвав планку з нього, потім наніс останньому удар рукою в область грудної клітини, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця в проекції тіла грудини, які згідно висновку експерта №459 від 11.04.2014р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ці дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Посилаючись на те, що на час розгляду справи внаслідок зміни обстановки ОСОБА_7 перестав бути суспільно небезпечним, на підставі ст. 48 КК України суд звільнив його від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрив.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 48 КК України та п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності за ст.48 КК України можливе у разі, коли особа вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості.

Суд першої інстанції належним чином та з достатньою повнотою обґрунтував свої висновки щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Місце, час вчинення злочинів та дії винної особи свідчать про єдиний умисел обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень оточуючим його особам. Окрема кваліфікація дій обвинуваченого стала можливою лише тому, що потерпілими стали різні об`єкти ( загальний - потерпілий ОСОБА_10 та спеціальний - працівник поліції - ОСОБА_11 ).

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за двома статтями Особливої частини кримінального кодексу, які вчинені одночасно, складає у відповідності до положень ст.33 КК України таку сукупність, яка не є перешкордою для застосування ст.48 КК України.

Таким чином, посилання прокурора на те, що вчинення двох злочинів є перешкодою для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 48 КК України, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Мотивуючи обставини, які суд першої інстанції взяв до уваги, як такі, що свідчать про втрату суспільної небезпечності особи обвинуваченого, суд вірно послався на події та поведінку ОСОБА_7 після вчинення злочину.

Зокрема, дані про те, що ОСОБА_7 був призваний до військової служби на особливий період, брав участь у бойових діях у зоні проведення антитерористичної операції на Сході України, отримав підвищення у військовому званні, був відзначений багатьма нагрудними знаками та подяками командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади, характеризується виключно позитивно, щиро розкаюється у вчиненому та критично відноситься до своєї минулої поведінки, після розгляду справи має наміри знов повернутись у зону АТО для захисту територіальної незалежності України, на думку колегії суддів, свідчать про те, що ця особа на теперішній час дійсно втратила свою суспільну небезпечність. Тобто, об`єктивні умови його життєдіяльності були радикально зміненими та така зміна суттєво вплинула на його особу і робить маловірогідним вчинення ним нового злочину.

До того ж, про закриття кримінальної справи з цих підстав не заперечував і потерпілий ОСОБА_10 .

За такого, доводи прокурора про те, що рішення суду є невмотивованим колегія вважає безпідставними.

Таким чином, рішення суду 1 інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 420, 532 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2016 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 345 КК України та провадження у справі закрито, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді