АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/770/16 Справа № 693/19/16-к Категорія: : ч.2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року, яким

ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княжа Криниця Монастирищенського району Черкаської області, українця, громадянина України, з вищою освітою працюючого викладачем ДНЗ "Уманський професійний ліцей" одруженого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , -

засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2(два) роки.

На підставі ст.75КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 відповідні обов`язки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди залишений без розгляду.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_7 2088 (дві тисячі вісімдесят вісім) грн.. 72 коп. судових витрат у доход держави.

Вирішена доля процесуальних витрат та речових доказів, відповідно до положень ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджений за те, що 18.04.2015 близько 20 години 40 хвилин, керуючи автомобілем «ГАЗ-2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , експлуатація якого була заборонена, у зв`язку з встановленими на одну вісь легкового автомобіля, шинами різних моделей та з різними малюнками протектора, вимогам п. 31.4.5 г) Правил дорожнього руху України, рухаючись по вулиці Шевченка в напрямку від центра с. Вороне Жашківського району Черкаської області, в порушення вимог п.п. 2.3 б), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, у темну пору доби не обрав безпечної швидкості руху та під час виникнення перешкоди для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по правій смузі в попутному з автомобілем напрямку.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 згідно висновку судово-медичної експертизи №140 від 20.04.2015 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, тулуба, кінцівок, що супроводжувалось саднами та забійними ранами голови, переломом основи та склепіння черепа, забоєм головного мозку, крововиливом в шлуночки та під м`які оболонки головного мозку, саднами тулуба, двобічними крововиливами під пристінкову плевру, саднами та синцями нижніх кінцівок, закритим переломом лівого стегна від яких він помер на місці дорожньо - транспортної пригоди.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «ГАЗ-2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , а саме вимог п.п. 2.3 б), 12.2, 12.3 та 31.4.5 г) знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого в наслідок мякості. При цьому зазначає, що суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, яке спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 . Крім того, суд першої інстанції в порушення вимог постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», застосував вимоги ст.75 КК України не тільки до основного виду покарання, а і до додаткового виду покарання, отже вироком суду звільнено ОСОБА_7 від відбування як основного так і додаткового покарання. Просить постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно і об`єктивно та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК ( 2341-14 ) передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Як вбачається з резолютивної частини вироку Жашківського районного суду Черкаської області від 07.06.2016 року, ОСОБА_7 визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири ) роки з позбавленням права керування транспортими засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі ( що і є основним покаранням) з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції в порушення вимог п.8 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вимоги ст.75 КК України застосовані не тільки до основного виду покарання, а і до додаткового виду покарання є безпідставними, надуманими та такими, що не підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що дані доводи прокурора є наслідком неправильного трактування та розуміння закону про кримінальну відповідальність.

Доводи апеляції прокурора про призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді реального позбавлення волі, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував збитки, пов`язані з похованням потерпілого та поминальних заходів, позитивно характеризується, раніше не судимий, вчинив один епізод кримінального правопорушення, відсутні обставини обтяжуючі покарання, вчинений злочин не є навмисним та обвинувачений є особою пенсійного віку.

Доводи апеляції прокурора про збільшення строку додаткового покарання з 2 до 3 років позбавлення права керування транспортним засобом також є необґрунтованими, оскільки призначене в межах санкції ст.286 ч.2 КК України, з урахуванням особи обвинуваченого, ступеня його вини, відношення до скоєного та фактичних обставин справи при яких відбулось ДТП, що не дає підстав для призначення додаткового покарання на максимальний строк.

Також, при цьому, колегія суддів враховує, що призначене додаткове покарання не є мінімальним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність та вищевказану Постанову Пленуму ВСУ та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку Жашківського районного суду Черкаської області від 07.06.2016 року, тому апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Черкаської області залишити без задоволення.

Вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 07.06.2016 року відносно ОСОБА_15 залишити без змін.

Головуючий :

Судді :