Провадження № 11-кп/792/703/16
Справа № 688/2412/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 389 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0000349 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2016 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2016 року обвинувачена
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка і жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, з повною загальною середньою освітою, незаміжня, не працює, судима 15 жовтня 2015 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч.2 ст.125 КК України до 150 годин громадських робіт;
визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та їй призначено покарання у виді 1 місяця арешту.

На підставі ч.ч.1, 4 ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2015 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 місяця 10 днів арешту.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дати її фактичного затримання.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи засудженою вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2015 року за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт, ухилилась від його відбування за таких обставин.

Так, 09 грудня 2015 року Шепетівським міськрайонним відділом кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Хмельницькій області (надалі Шепетівський МРВ КВІ УДПтС України в Хмельницькій області) на виконання вказаного вироку суду обвинувачену ОСОБА_7 направлено для відбування визначеного покарання до Комунальної установи «Шепетівський парк культури та відпочинку» (надалі КУ «Шепетівський парк культури та відпочинку»), що розташована по вул. Героїв Небесної Сотні, 71, в м. Шепетівка, де в подальшому наказом директора цієї установи від 10 грудня 2015 року її було прийнято на посаду підсобного працівника.

Згідно направлення, виданого Шепетівським МРВ КВІ УДПтС України в Хмельницькій області, обвинувачена ОСОБА_7 мала приступити до відбування громадських робіт з 11 грудня 2015 року.

09 грудня 2015 року обвинувачена ОСОБА_7 належним чином ознайомлена з порядком та умовами відбування даного покарання; і попереджена 09 грудня 2015 року, 11 січня 2016 року та 29 лютого 2016 року про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України у разі ухилення від відбування покарання.

Упродовж часу з 11 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року вона умисно, без поважних причин не приступила до відбування громадських робіт у вказаній установі; не з`явилась 04 січня 2016 року та 05 лютого 2016 року на реєстрацію до Шепетівського МРВ КВІ УДПтС України в Хмельницькій області, тим самим порушила вимоги ч.1 ст.37 КВК України, згідно яких засуджені до покарання у виді громадських робіт зобов`язані додержуватися встановлених відповідно до законодавства порядку та умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

У результаті вчинення діянь, передбачених п.п.1, 2 ч.3 ст.40 КВК України, які виразились у невиконанні обвинуваченою ОСОБА_7 встановлених обов`язків, порушення нею порядку і умов відбування покарання та в тому, що не приступила до його виконання без поважних причин, обвинувачена ухилилась від відбування покарання у виді громадських робіт.

В апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 просили вирок суду скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

Посилались на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідність фактичним обставинам висновків суду про ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді громадських робіт, неправильне застосовування закону про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинуваченій призначене покарання, яке не відповідає ступені тяжкості злочину та особі винної.

На думку апелянтів, обвинувачення не довело наявності у ОСОБА_7 прямого умислу на ухилення від відбування покарання, що є обов`язковою умовою суб`єктивної сторони вказаного злочину.

Обвинувачена ОСОБА_7 , окрім іншого, зазначала, що з 07 вересня 2015 року по 22 лютого 2016 року навчалась в Рівненському центрі професійно-технічної освіти державної служби зайнятості в м. Рівному; не ознайомлювалась із умовами і порядком відбування покарання та з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію; підписи на документах в особовій справі їй не належать; пояснень власноручно вона не писала.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник стверджували, що відповідно до вироку ОСОБА_7 мала відбувати покарання з 11 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року згідно складених графіків виходу на роботу. Однак після повідомлення їй про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, за її зверненням 18 травня 2016 року їй було надано повторне направлення для відбуття громадських робіт.

Тому, на переконання апелянтів, незважаючи на наявність кримінального провадження та висунуту підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, обвинуваченій ОСОБА_7 було офіційно видано повторне направлення та був виданий новий наказ про прийняття її на посаду підсобного працівника, який до цього часу не скасований. Таким чином, було враховано її заяву, що свідчить про відсутність умислу на ухилення від відбування громадських робіт у період часу з 11 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року.

Уважали, що оскільки обвинуваченій ОСОБА_7 підозра в ухиленні від відбування громадських робіт з 18 травня 2016 року не висувалась, то в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційних скарг; думку прокурора, який заперечив проти задволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали провадження і доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Обвинувачена ОСОБА_7 у місцевому суді не визнала вини у вчиненому. Стверджувала, що покарання у виді громадських робіт не відбувала з поважних причин, а саме у зв`язку із навчанням у м. Рівному та хворобою. Крім того, вказувала на те, що причиною невідбуття жодної години громадських робіт став конфлікт, який виник між нею та заступником директора установи, в якій вона мала відбувати громадські роботи, через його прискіпливе ставлення до неї, бо він відмовився відмічати її в табелі за її відсутності з умовою відпрацювання нею в подальшому вказаних робіт. Стверджувала, що не ознайомлювалась з умовами та порядком відбування покарання та з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію, підписи на документах в особовій справі їй не належать, пояснень власноручно вона не писала. Про необхідність явки на реєстрацію їй телефоном повідомляв старший інспектор Шепетівського МРВ КВІ ОСОБА_9 .

На реєстрацію до Шепетівського МРВ КВІ не з`явилась лише двічі, точних дат не пам`ятає, знає, що один раз приходила, однак не знайшла вхід у зв`язку із проведенням ремонтних робіт у приміщенні, де розташований Шепетівський МРВ КВІ, а один раз забула про необхідність явки на реєстрацію.

Наміру ухилятись від відбування покарання у виді громадських робіт не мала, у зв`язку з чим повторно зверталась до Шепетівського МРВ КВІ, де їй було видане повторне направлення на роботу в КУ «Шепетівський парк культури та відпочинку», проте жодної години громадських робіт знову не відбула через конфлікт з заступником директора парку.

Незважаючи на заперчення вини обвинуваченою ОСОБА_7 , її вина у вчиненні злочину підтверджена сукупністю досліджених у судовому засіданні та викладених у вироку доказах.

Так, свідок ОСОБА_9 старший інспектор Шепетівського МРВ КВІ УДпТС України в Хмельницькій області у місцевому суді показав, що після поставлення засудженої ОСОБА_7 на облік Шепетівського МРВ КВІ у зв`язку з надходженням на виконання вироку суду від 15 жовтня 2015 року про засудження її до покарання у виді 150 годин громадських робіт, остання була ним особисто ознайомлена під розпис з порядком та умовами відбування покарання, про що відібрана підписка 09 грудня 2015 року.

Також вона під розпис була ознайомлена про встановлення їй днів явки на реєстрацію у першу п`ятницю кожного місяця та відібрано у неї пояснення про неприпустимість вчинення нових злочинів та правопорушень, необхідність відпрацювання громадських робіт.

09 грудня 2015 року їй було видано на руки направлення до КУ «Шепетівський парк культури та відпочинку», згідно якого вона мала розпочати відбувати покарання у виді громадських робіт не пізніше 11 грудня 2015 року. Після з`явлення до парку та визначення їй робіт, які необхідно було виконувати, ухилилась від їх виконання, на роботу не виходила. У зв`язку з неявкою на відпрацювання громадських робіт та неявкою на реєстрацію попереджалась про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України під розпис 09 грудня 2015 року, 11 січня 2016 року та 29 лютого 2016 року. Однак, жодної години так і не відпрацювала. Ним проводилась перевірка відпрацювання громадських робіт, про що складались відповідні акти.

Крім того, КУ «Шепетівський парк культури та відпочинку» надсилав табелі, в яких містились відомості про неявку останньої для відбування покарання. З цього приводу проводив із ОСОБА_7 відповідні бесіди, про що є підтвердження в матеріалах особової справи. Через неявку останньої на реєстрацію відвідував її вдома, на що вона повідомляла, що забула.

ОСОБА_7 отримувала за її ж заявою повторне направлення для відбування покарання у виді громадських робіт у КУ «Шепетівський парк культури та відпочинку», проте жодної години знову не відпрацювала. Поважних причин про невідпрацювання не повідомляла, оскільки вони відсутні. До цього часу ОСОБА_7 перебуває на обліку у Шепетівському MPB KBІ та покарання не відбула.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що працює директором Комунальної установи «ІІІепетівський парк культури та відпочинку». У грудні 2015 року ОСОБА_7 була прийнята на роботу підсобним працівником на підставі направлення Шепетівського MPB КВІ про відбування громадських робіт, про що було видано відповідний наказ, складено графік відбування покарання та проведено відповідні інструктажі. Коли ОСОБА_7 з`явилась на відпрацювання громадських робіт, їй була виділена центральна алея у парку та поставлено завдання вирвати траву повз бордюр. Однак остання роботи не виконала, на зауваження уваги не звертала, вела себе некоректно, пояснювала, що не буде працювати на людях у парку. Також повідомляла, що навчається. При цьому їй було роз`яснено про можливість визначити графік відпрацювання по вихідним, однак жодної години громадських робіт вона так і не відбула, що було відображено у табелях, які направлялись до Шепетівського МРВ КВІ. Заперечив наявність конфліктів між ними.

За таких обставин твердження ОСОБА_7 про те, що навчання у м. Рівному перешкоджало їй відбувати громадські роботи в робочі дні є надуманими.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що громадські роботи вона не відбула через хворобу.

Так, свідок ОСОБА_11 , яка працювала заступником головного лікаря Шепетівської ЦРЛ та за сумісництвом лікарем-терапевтом у відділенні денного стаціонару поліклінічного відділення Шепетівської ЦРЛ, у судовому засіданні показала, що 23 лютого 2016 року ОСОБА_7 була направлена на денний стаціонар лікарем з діагнозом хронічний гастродуоденіт, загострення; лікування проходила до 29 лютого 2016 року шляхом прийняття призначених процедур та ліків декілька годин на день. Стверджувала, що наявна у ОСОБА_7 хвороба не перешкоджала відбуттю покарання у виді громадських робіт після проходження лікування.

Аналогічну думку щодо можливості відбування ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт висловила в суді завідувач терапевтичним відділенням Шепетівської ЦРЛ. ОСОБА_12 , яка також підтвердила перебування обвинуваченої на лікуванні з 05 грудня по 08 грудня 2015 року та самовільне залишення нею відділення, у зв`язку з чим вона була виписана за порушення режиму.

Судом дана належна оцінка непослідовним та суперечливим показанням обвинуваченої ОСОБА_7 про причини невідбуття покарання у виді громадських робіт, а також про те, що вона не була повідомлена про умови та порядок їх відбування, жодних документів не підписувала та пояснень не писала.

Такі її показання спростовані показаннями старшого інспектора Шепетівського МРВ КВІ ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_13 матері обвинуваченої, яка стверджувала, що разом із донькою ходила до Шепетівського МРВ КВІ і інспектор ОСОБА_9 двічі приходив до них додому, спілкувався із донькою, яка підписувала якісь документи. Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 не заперечувала, що 09 грудня 2015 року, 11 січня 2016 року та 29 лютого 2016 року попереджалась про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських роби без поважних причин.

ОСОБА_7 указувала різні причини невідпрацювання громадських робіт: навчання у м. Рівному з 07 вересня 2015 року, з якого вона приїхала лише в березні 2016 року, наявність хвороби, виникнення конфлікту, прискіпливе ставлення, небажання працювати у парку.

Більше того, у своїх поясненнях наполягала на тому, що саме у вересні 2015 року намагалась погодити із керівництвом парку процес відбуття покарання у виді громадських робіт, оскільки від`їжджала на навчання у м.Рівне, однак останні не пішли їй назустріч.

Ці доводи обвинуваченої спростовані копією вироку Шепетівського міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року, який набрав законної сили 17 листопада 2015 року, направленням на відпрацювання громадських робіт, яке вона отримала 09 грудня 2015 року.

Факт ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання підтверджують відомості її особової справи, зокрема: направлення для відбування громадських робіт; постанова про встановлення днів явки на реєстрацію; витяг з наказу №42 від 10 грудня 2015 року про її прийняття на посаду підсобного працівника з 11 грудня 2015 року; табелі та графіки виходу на роботу з 11 по 31 грудня 2015 року, з 04 по 31 січня 2016 року, з 01 по 29 лютого 2016 року, з 01 по 31 березня 2016 року; акти перевірок виконання покарання у виді громадських робіт; лист реєстрації засудженої ОСОБА_7 про її неявку на реєстрацію 04 січня 2016 року та 05 лютого 2016 року; застереження у виді письмового попередження про кримінальну відповідальність за порушення порядку та умов відбування призначеного судом покарання, передбачену ч.2 ст.389 КК України, у зв`язку з неявкою на відмітку .

04 березня 2016 року старшим інспектором Шепетівського МРВ КВІ ОСОБА_9 із ОСОБА_7 також проведено бесіду та попереджено її про кримінальну відповідальність за ухилення від відбуття покарання у виді громадських робіт за ч.2 ст.389 КК України.

Доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_7 не могла відпрацьовувати громадські роботи 29 лютого 2016 року, бо перебувала на лікуванні, спростовані також табелем обліку робочого часу за лютий 2016 року працівників ФОП ОСОБА_14 , у якого вона проходила виробничу практику. Крім того, табелем робочого часу за березень 2016 року працівників ФОП ОСОБА_14 стверджується перебування ОСОБА_7 на практиці в березні 2016 року у м. Шепетівка, а не знаходження у м. Рівному.

Крім того, непереконливими є твердження захисника ОСОБА_8 про те, що стороною обвинувачення не доведено факту, що 09 грудня 2015 року ОСОБА_7 перебувала у Шепетівському МРВ КВІ та ознайомлена з умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а не на навчанні, оскільки в довідці зазначено, що вона навчалась з 07 вересня 2015 року по 22 лютого 2016 року, Ці обставини спростовані довідкою Шепетівської ЦРЛ про перебування ОСОБА_7 на лікуванні з 05 по 08 грудня 2015 року та поясненнями самої обвинуваченої та її матері ОСОБА_13 , які вказували у судовому засіданні на те, що ОСОБА_7 знаходилась в терапевтичному відділенні лише 3 дні за браком коштів, а подальше лікування проходила вдома за місцем проживання.

Не заслуговують на увагу твердження захисника ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 визначено днем явки першу п`ятницю кожного місяця, а в обвинувальному акті вказано, що на відмітку вона не з`явилась 04 січня 2016 року, а це був понеділок, оскільки перша п`ятниця січня 2016 року 01 січня 2016 року являється офіційно вихідним днем, у який всі державні установи не працюють, в тому числі Шепетівський МРВ КВІ.

Судом обґрунтовано не взято до уваги посилання захисника ОСОБА_8 щодо непроведення стороною обвинувачення експертизи документів, у яких, зі слів обвинуваченої, підписи на документах в особовій справі їй не належать, пояснень власноручно вона не писала; не витребувано документів із навчального центру професійної освіти.

Відповідно до ст.93 КПК України сторона захисту не була позбавлена права збирати докази самостійно та можливості ініціювати проведення відповідних слідчих дій, шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань на досудовому розслідуванні і в судовому засіданні, однак такими правами не скористалась.

Наявність умислу на ухилення від відбування покарання ОСОБА_7 підтверджує вся її поведінка упродовж часу з 11 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року, а також після отримання нею 18 травня 2016 року повторного направлення на відбування покарання у виді громадських робіт, зокрема, те, що нею на час розгляду кримінального провадження не відбуто жодної години громадських робіт. Ці обставини однозначно вказують на небажання обвинуваченої відбувати покарання та намагання в будь-який спосіб уникнути його.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, в тому числі пояснення обвинуваченої, які містили істотні суперечності, показання свідків, документи, суд дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, та правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст.389 КК України.

Відповідно до статей 50, 65 КК України при виборі заходу примусу суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має на меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, як останнім, так і іншими особами.

При призначенні ОСОБА_7 покарання місцевий суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої, що не працює, негативно характеризується за місцем навчання, зарекомендувала себе не з найкращого боку, до навчання ставилась недбало, ігнорувала прохання викладачів, з одногрупниками вела себе некоректно і конфліктно, була байдужою до навчання; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, умисно ухилилась від відбування покарання у виді громадських робіт, призначених їй до реального відбування вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2015 року, яким було затверджено угоду про примирення, укладену між обвинуваченою ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_15 ; раніше судима за умисний злочин, проте на шлях виправлення не стала, належних висновків не зробила, продовжила злочинну діяльність, на час розгляду справи судом покарання у виді громадських робіт не відбула.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлені.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення їй покарання у виді арешту.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2