Справа №487/5986/15-к 30.04.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.03.2016 р., яким

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, не працюючий, не одружений, не зареєстрований та без певного місця проживання, раніше судимий 22.06.2007 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.296 КК України, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на 3 роки на підставі ст.75 КК України; 26.12.2007 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.309 КК України до одного року позбавлення волі, звільнений 21.11.2008 року; 21.12.2009 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 03.02.2013 року

-визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.121 КК України

та апеляційної скарги ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.04.2016 року про виправлення описки.

_____________________________________________________________

Провадження № 11кп/784/453/16 , Головуючий першої інстанції: ОСОБА_6

11кп/784/454/16 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186,

ч. 2 ст. 121 КК України

Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_7

потерпіла: ОСОБА_8

захисник: ОСОБА_9

обвинувачений: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.03.2016 року скасувати в частині визнання його винуватим за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 КК України та визнати його не винним.

В апеляційній скарзі на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.04.2016 обвинувачений просить скасувати ухвалу та не накладати на нього грошове стягнення.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання
-за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі, строком на 4 роки,

-за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі, строком 8 роки,

-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, строком 3 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, строком на 8 років. Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_5 час знаходження його під вартою з 16.05.2015 року по 31.03.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом стягнуто з ОСОБА_5 витрати на проведення експертизи в сумі 489,44 грн. на користь держави в особі НДЕКЦ при УМВС України на Одеській залізниці.

Ухвалою від 05.04.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва виправив допущену у вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.03.2016 року, описку, а саме замість слів: «Стягнути з ОСОБА_5 витрати на проведення експертизи в сумі 489,44 грн. на користь держави в особі НДЕКЦ при УМВС України на Одеській залізниці» вказав «Стягнути з ОСОБА_5 витрати на проведення експертизи в сумі 21849,18 грн. на користь держави в особі НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області та залишити позов ОСОБА_10 без розгляду»

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 не згоден з вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.03.2016 року в частині визнання його винним за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.121 КК України. Зазначає, що вказаних злочинів не вчиняв.

Апелянт вказує, що 07.05.2015 року він з ОСОБА_12 зустріли потерпілу ОСОБА_13 та під час вживання алкогольних напоїв вона сама передала куртку, в якій знаходився мобільний телефон «Нокіа», свідку ОСОБА_12 , однак слідчі органи ігнорували всі його заяви з цього приводу.

Крім цього, ОСОБА_5 звертає увагу, що потерпілому ОСОБА_14 він наніс лише один удар долонею по обличчю та ніяких тілесних ушкоджень на ньому не було і після цього наступного дня його, живого, бачила свідок ОСОБА_15 , однак слідчі органи не взяли це до уваги та вся справа була сфабрикована.

Обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_5 не оспорює.

В апеляційній скарзі на ухвалу від 05.04.2016 року про виправлення описки апелянт не погоджується з грошовим стягненням та посилається на те, що в ході судового слідства прокурор заявив про відсутність матеріальних претензій.

Апелянт зазначає, що він є сиротою та хворіє на цироз печінки.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
16 грудня 2014 року близько о 14 год. 00 хв., ОСОБА_5 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою із іншою особою, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи свій корисливий умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, підійшли до ОСОБА_16 , із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_5 наніс один удар рукою в область голови ОСОБА_16 , від чого останній впав на землю, чим заподіяв фізичний біль останньому.

Після чого спільно з іншою особою відкрито викрав майно ОСОБА_16 а саме блок цигарок «Прима оптіма», вартістю 120 грн. та грошові кошти в сумі 80 грн.

07.05.2015 року приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_5 , знаходячись на перехресті вул. Андрєєва та Будьонного в м. Миколаєві, побачив жіночу сумку, що належить ОСОБА_17 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій умисел на повторне викрадення майна, обвинувачений таємно викрав майно ОСОБА_13 , а саме мобільний телефон «Нокіа С-2» вартістю 300 грн. та грошові кошти в сумі 300 грн., заподіявши потерпілій ОСОБА_13 матеріальний збиток на суму 600 грн.

07.05.2015 року приблизно об 11 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, заходячись у домоволодінні АДРЕСА_2 , під час сварки з потерпілим ОСОБА_14 , навмисно наніс ОСОБА_14 множинні удари руками та ногами в область обличчя та тулубу, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких ОСОБА_14 помер.

У суді першої інстанції ОСОБА_5 вину визнав за ч.2 ст.186 КК України, а за ч.2 ст.185 та ч.2 ст.121 КК України вину не визнав.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Суд заслухав пояснення прокурора, та потерпілої ОСОБА_8 які просив залишити апеляційні скарги буз задоволення, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційні скарги задовольнити, вивчив матеріали кримінального провадження та обговорив доводи апеляційних скарг і прийшов до таких висновків.

У суді першої інстанції ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину за ч.2 ст.185, який був скоєний 07.05.2015 року, себе не визнав та пояснив, що потерпіла ОСОБА_13 сама передала свою куртку, в якій знаходився телефон, свідку ОСОБА_12 , оскільки остання змерзла, а телефон марки «НОКІА», який належав ОСОБА_18 , ОСОБА_5 помітив лише наступного дня та не встиг його повернути.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вказані пояснення є такими, що спростовуються дослідженими у суді доказами

Згідно протоколу затримання від 16.05.2015 року, під час обшуку затриманої особи ОСОБА_5 , в нього було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «НОКІА».

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 , вказала, що 07.05.2015 року вона разом з ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_13 розпивали спиртні напої та, оскільки було холодно, ОСОБА_13 їй передала свою куртку. Під час розпивання спиртних напоїв вона побачила, як ОСОБА_5 , тайком, дістав із сумки ОСОБА_13 грошові кошти та вкрав їх. Після цього, зі слів свідка, вони із обвинуваченим пішли, а потерпіла вдогін їм кричала, що в неї зникли грошові кошти та телефон.

На наступний день коли вони вже разом із ОСОБА_5 знаходились на роботі на полях, вона побачила у ОСОБА_5 мобільний телефон ОСОБА_13 , на який надходили дзвінки від доньки потерпілої поки ОСОБА_5 його не відключив.

Окрім цього апелянт не визнає себе винним і у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України оскільки, як він пояснив, він наніс потерпілому ОСОБА_19 , лише один удар долонею по обличчю та ніяких тілесних ушкоджень на ньому не було, коли вони з ОСОБА_12 пішли, та наступного дня потерпілого бачила живим свідок ОСОБА_15 .

Вказані пояснення спростовуються наступними доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Згідно протоколу огляду місця події від 08.05.2015 року (а.с. 230) в домоволодінні розташованому по АДРЕСА_2 , було виявлено труп. Під час огляду було встановлено, що труп належить ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції пояснила, що 07.05.2015 року прийшла до приміщення житлового будинку по АДРЕСА_2 де побачила ОСОБА_14 , який був у поганому стані, та на її запитання він сказав, що його ногами побив ОСОБА_21 . Після цього, 08.05.2015 року, увечері, вона знову прийшла до цього приміщення і почала гукати потерпілого, але він не відізвався. Посвітивши ліхтариком, вона побачила, що він лежав на полу увесь в крові. Вона викликала швидку допомогу та міліцію.

Відповідно до висновку експерта №1019 від 12.06.2015 року смерть ОСОБА_14 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді переломів кісток скелету та ушкоджень внутрішніх органів, що ускладнились травматичним шоком. Всі вищевказані тілесні ушкодження носять ознаки прижиттєвих, могли утворитись від багаторазових дій тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, в термін близько доби до моменту настання смерті, по ступеню тяжкості в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що в своєму клінічному перебігу призвели до смерті.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснила, що 07.05.2015 року вона із ОСОБА_5 прийшли до будинку по АДРЕСА_2 де вони мешкали, за своїми речами. Там між ОСОБА_5 та ОСОБА_14 виник конфлікт і ОСОБА_5 , наніс останньому чисельні удари рукою та ногами по обличчю та тулубу. Побиття, зі слів свідка тривало, приблизно 15-20 хвилин.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_22 на початку травня 2015 року він з ОСОБА_14 знаходився в напівзруйнованому будинку неподалік від вул. Водопровідної. З ранку в будинок за своїми речами прийшов ОСОБА_5 із своєю співмешканкою ОСОБА_23 . Через декілька хвилин між ОСОБА_24 та ОСОБА_14 виник конфлікт через якісь речі. ОСОБА_5 , почав наносити потерпілому чисельні удари руками та ногами по тулубу та обличчю.

Допитаний, в суді першої інстанції, експерт ОСОБА_25 , підтвердила висновки медичної експертизи, та показала, що була присутняпри проведені слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , і їх покази, щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень, співпадають із виявленими тілесними ушкодженнями на тілі потерпілого ОСОБА_14 .

Доводи апелянта про те, що наступного дня, після конфлікту, ОСОБА_14 бачила живим свідок ОСОБА_15 спростовуються вище зазначеним висновком експерта №1019 від 12.06.2015 року, згідно якого після заподіяння потерпілому зазначених тілесних ушкоджень, не виключено, що він міг самостійно повільно переміщуватись, розмовляти, в термін близько доби.

Таким чином, дослідивши зібрані докази, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_21 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 та ч.2 ст.121 КК України.

Вироком суду 31.03.2016 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєні злочину передбаченому ч.2 ст.121 КК України та стягнуто з нього судові витрати за проведення експертиз на загальну суму 489,44 грн.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що документально підтверджена сума судових витрат за проведення експертиз складає 21849,18 грн. Згідно ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки судом у вироку, в частині стягнення витрат на проведення експертиз, помилково зазначена сума 489,44 грн. то суд обґрунтовано виправив цю помилку. А тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.04.2016 року, не має.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.03.2016 року, щодо ОСОБА_5 , та ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.04.2016 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3