УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні 23 травня 2016 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 1 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2015 року засуджено
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 149 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України протягом іспитового строку на ОСОБА_4 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації.
Згідно вироку суду, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він за попередньою змовою з невстановленою слідством особою,

17 листопада 2014 року близько 13.55 год та 20.15 год у ресторані «Маестро» по вулиці Лазневій, 3 - А м. Львова та у піцерії «Нью-Йорк» по вулиці Братів Тершаківців, 3 м. Львова, використовуючи уразливий стан, здійснив вербування ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для подальшої сексуальної експлуатації в Державі Ізраїль.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 1 березня 2016 року вирок щодо засудженого залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали щодо ОСОБА_4 в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки вважає відсутні підстави для застосування щодо ОСОБА_4 ст. 75 КК України. Посилається на те, що ухвалу апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України та правильність кваліфікації його дій, в касаційній скарзі прокурора не заперечується.
Доводи прокурора про безпідставність залишення без зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання, не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Рішення суду в частині призначеного ОСОБА_4 покарання мотивовано відповідно до вимог ст. 65 КК України і є правильним.
Так, із наданих копій судових рішень убачається, що суд при призначенні покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 149 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом ІІІ групи, має звання «Почесний донор України», а також пом`якшуючу покарання обставину щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин не встановлено. Із урахування даних у сукупності суд дійшов до вірного висновку про призначення засудженому основного покарання у мінімальній межі санкції, передбаченої ч. 2 ст. 149 КК України без конфіскації майна, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України належним чином умотивувавши своє рішення.
Призначене покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Перевіркою судових рішень встановлено, що апеляційний суд, при розгляді апеляції прокурора, дійшов обґрунтованого висновку про залишення вироку без зміни. Свої висновки апеляційний суд належним чином умотивував та навів у ухвалі переконливі мотиви про відсутність підстав для скасування вироку й ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 .
Із даними висновками погоджується і колегія суддів і не знаходить підстав для скасування ухвали апеляційного, як про це ставить питання у касаційній скарзі прокурор.

За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 1 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3