Справа №484/4853/15-к 01.11.2016

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Первомайськ Миколаївської області, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .
Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.2 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
потерпілий ОСОБА_8
законний представник
потерпілого ОСОБА_9 ,
обвинувачений ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Порушує питання про зміну вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання та вирішення цивільних позовів.
провадження № 11-кп/784/859/16 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_10
категорія: ст.125 ч.2 КК України доповідач в апеляційній інстанції
ОСОБА_1 .
Просить про пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання до 150 годин громадських робіт. Зменшити розмір стягнень з обвинуваченого у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди. Вважає непідтвердженими витрати на пальне та проїзд в сумі 2207 грн. 74 коп. Вказує на відсутність підстав для задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 6000 грн., як заявленого особою, яка не має права на його відшкодування. Вважає про наявність підстав для відмови у задоволенні позову прокурора про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого на користь лікувальної установи.
Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, за якою призначено покарання у вигляді арешту на строк 3 місяці.
Постановлено стягнути з обвинуваченого:
- на користь Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» 7020 грн. - витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 ;
- на користь законного представника потерпілого ОСОБА_9 3521 грн. 91 коп. у відшкодування витрат на лікування та проїзд; 6000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 9251 грн. 91 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає призначене ОСОБА_6 покарання надмірно суворим через неврахування обставин справи та даних про особу обвинуваченого. Вказує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв досудовому розслідуванню та суду у встановлені обставин провадження.
Зазначає про недотримання судом вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Посилається, що санкція ст. 125 ч.2 КК України нарівні з арештом передбачає і більш м`які види покарання, зокрема, громадські роботи. Однак, суд невмотивовано призначив ОСОБА_6 більш суворе покарання. Вважає, що покарання у виді арешту за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Заперечує проти задоволення позову прокурора в інтересах дитячої лікарні «ОХМАТДИТ», оскільки суд, приймаючи таке рішення, послався на представництво прокурором інтересів держави відповідно до ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», яка втратила чинність. Наводить зміст ч.3, ч.4 ст. 23 чинного закону «Про прокуратуру» . Вважає про відсутність підстав здійснювати прокурором представництво вказаної лікарні в суді. Прокурором не надано обґрунтування того, чому вказаний заклад не може самостійно здійснювати свої процесуальні права.
Не погоджується апелянт і з задоволенням позову потерпілої сторони, який обвинувачений визнав частково, заперечуючи витрати на пальне та проїзд між містами Первомайськ, Миколаїв, Київ.
Вважає, що квитанції на пальне не можуть бути сплачені через те, що представником потерпілого не надано доказів того, що саме в цей день та час пальне у зазначених обсягах було використано з метою проїзду до міста Первомайська і саме для доставки потерпілого до лікарні.
Наводить, що потерпіла сторона взагалі не надала доказів про перебування на лікуванні, оскільки до позову не додано відповідних виписок.
Також потерпілою стороною не пояснено, чому не було використано громадський транспорт, витрати на який, як правило, можуть бути підтверджені належними доказами. Витрати ж на власний транспорт апелянт вважає не підтвердженими та не відповідними методиці розрахунку витрат при використанні власного автомобіля.
Заперечуючи проти стягнення і витрат на проїзд до міст Первомайська, Миколаєва та Києва, апелянт вказує, що надані суду квитанції не відповідають вимогам законодавства, а саме: після сплати за проїзд водій повинен відірвати верхню частину квитанції та залишити її у себе, а у самій квитанції вказується відстань до населеного пункту, рейс та час відправлення. Такі відомості у квитанціях відсутні. Тому такий доказ повинен бути визнано недопустимим.
Зазначає про необґрунтованість заявленого розміру моральної шкоди. Вказує, що вона стягнена не на користь потерпілого ОСОБА_8 , а на користь його законного представника ОСОБА_9 , яка від злочину не постраждала, не має статусу потерпілої, а тому й не має права на таке відшкодування.
Встановлені судом 1інстанції обставини.
30 серпня 2015 року, приблизно о 22 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись разом зі своїми товаришами біля сільського клубу, розташованого по АДРЕСА_1 , в той час, коли неповнолітній ОСОБА_8 зігнувся до нього спиною, щоб зав`язати шнурки, умисно наніс потерпілому удар ногою в область сідниць, після чого між ними виникла бійка.
В ході бійки ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_8 2 удари кулаком в область носа, заподіявши перелом кісток носу та крововилив спинки носу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, пояснення потерпілого та його законного представника про залишення оскаржуваного вироку без змін, пояснення прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та додатково надані законним представником потерпілого, обговоривши доводи скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин, кваліфікація дій обвинуваченого за ст. 125 ч.2 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується. Враховуючи визначені ст.404 ч.1 КПК України межі перегляду судом апеляційної інстанції вирок в цій частині не переглядається.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 у межах санкції ст.125 ч.2 КК України у виді арешту на визначений у вироку строк, суд 1 інстанції послався на урахування ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття, обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Дійшов висновку, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого.
Однак, суд апеляційної інстанції з цим висновком не погоджується, оскільки судом 1 інстанції не в повній мірі дотримані вимоги ст.ст.65-67 КК України та передбачена ст. 50 ч. 2 КК України мета покарання.

З числа даних про особу обвинуваченого суд 1 інстанції врахував лише те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Однак, не враховано, що за місцем проживання ОСОБА_6 характеризується позитивно, є особою молодого віку (досяг 19 років на час вчинення злочину), виховувався у багатодітній родині, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Ним вчинено злочин, який за встановленою ст. 12 КК України класифікацією злочинів є злочином невеликої тяжкості.

Дані технічного носія інформації також свідчать, що в судовому засіданні обвинувачений вину визнав повністю, вибачився та запевнив, що в подальшому таких дій не вчинить, що дає підстави вважати про його дійсний намір стати на шлях виправлення.

У кримінальному провадженні не встановленого обставин, які б вказували на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого та необхідність через це тримати його під арештом.

Санкція ст. 125 ч.2 КК України нарівні з арештом передбачає більш м`які види покарання, зокрема, громадські роботи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість пом`якшення виду призначеного ОСОБА_6 покарання до громадських робіт, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі ст.ст. 408 ч. 1 п.1, 414 КПК України оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість. Апеляційна скарга захисника в цій частині підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції також зважає на вимоги ч.3 ст. 439 КПК України щодо неможливості погіршення становища обвинуваченого у даному випадку за результатами нового апеляційного розгляду.

Є необґрунтованими доводи апелянта про недоведеність витрат законного представника потерпілого на пальне та проїзд в сумі 2207 грн. 74 коп. із заявленої суми 3251 грн. 91 коп. про відшкодування матеріальної шкоди. Вказані витрати документально підтверджені відповідними фіскальними чеками, накладними, квитками на проїзд в маршрутному таксі, в громадському транспорті, корінцями квитків на проїзд в автобусі, які були досліджені судом.

Певні недоліки в оформленні квитків на проїзд, які вбачає апелянт та на яких він наголошує, самі по собі не ставлять під сумнів понесені витрати на проїзд. Посилання апелянта на невідповідність цих витрат методиці розрахунку витрат при використанні власного автомобіля є голослівними, оскільки не ґрунтуються на законі.
З урахуванням місця проживання потерпілого с. Довга Пристань Первомайського району Миколаївської області, а також підтвердженого матеріалами кримінального провадження проходження ним експертного обстеження в м. Первомайську, перебування на лікуванні в медичній установі в м. Києві, є слушними показання законного представника потерпілого ОСОБА_9 про витрати на пальне на проїзд між містами Первомайськ, Київ, а також Миколаїв, у якому розташована медична установа, до якій теж звертався потерпілий. Відсутні підстави ставити під сумнів той факт, що поїздки були пов`язані саме з отриманням потерпілим тілесних ушкоджень.
Законним представником неповнолітнього потерпілого апеляційному суду також надані медичні документи на підтвердження необхідності поїздок до міст Миколаєва та Києва.
Оскільки ці витрати понесені законним представником неповнолітнього потерпілого, їх відшкодування належно віднесено судом на її користь.

Також є безпідставним доводи апелянта стосовно неправильного вирішення судом 1 інстанції цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди на користь законного представника потерпілого.
Відповідно до положень ст. 128 ч.2 КПК України на захист інтересів неповнолітніх осіб цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками.
Згідно з положеннями ст. 3 ч.2 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.
У силу вимог ст. 29 ч.1 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. При цьому, як визначено у ч.2 цієї ж статті, неповнолітні особи віком від 14 до 18 років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучати до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.
Відповідно до положень ст. 39 ч.2 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від 14 до 18 років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом.
Таким чином, наведені положення цивільного процесуального та кримінального процесуального законів не передбачають жодних застережень щодо реалізації законними представниками неповнолітніх осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, своїх повноважень під час здійснення ними захисту законних прав, свобод та інтересів останніх, у тому числі щодо відшкодування на їх користь моральної шкоди.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, згідно з частиною другої якої, моральна шкода завдана, зокрема, фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала.

Із позовної заяви законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлені в інтересах самого неповнолітнього, з достатнім обґрунтуванням характеру та обсягу його фізичних та душевних страждань, а заявлений розмір відшкодування 6000 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного відсутні підстави для скасування вироку в частині стягнення з обвинуваченого вказаної суми у відшкодування заподіяної моральної шкоди на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 з наведених апелянтом мотивів.

Що стосується позову прокурора в інтересах дитячої лікарні, то його заявлено в інтересах державної установи, що не суперечить положенням ч.3 ст.128 КПК України.

Здійснення представництва цієї установи у суді прокурор обґрунтував саме тим, що на лікування потерпілого витрачені кошти з державного бюджету, які мають бути відшкодовані державі винною особою.

Прокурор має право самостійно визначити, у чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтувати необхідність їх захисту.

Вказане у цілому не суперечить правилам ст.23 Закону України «Про прокуратуру», на які посилається апелянт та, які нібито порушено прокурором при зверненні з позовом до суду.

Розмір цих витрат 7020 грн. підтверджено належним чином.

Суд апеляційної інстанції також приймає до уваги, що представництво прокурором вказаних інтересів держави було розпочато у суді 1 інстанції, тому воно продовжується до ухвалення у справі остаточного судового рішення.

З урахуванням викладеного та наведених вище правових підстав, оскаржуваний вирок підлягає зміні у частині призначеного обвинуваченому покарання, а апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 409, 414, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Призначене ОСОБА_6 покарання за ст.125 ч.2 КК України пом`якшити до 150 годин громадських робіт.

В іншій частині вищевказаний вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча

Судді: