Справа № 169/216/16-к Провадження № 11-кп/773/427/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Волинської області та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Турійського районного суду Волинської області від 17 травня 2016 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, з неповною середньою освітою, неодружена, не працює, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше судима:

- 26 січня 2006 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ст.ст. 70, 75, 76 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки;

- 24 липня 2006 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 2 ст. 307, ст.ст. 75, 76 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки;

- 02 вересня 2008 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі; постановою Уманського міського суду Черкаської області від 02 лютого 2012 року на підставі ст. 81 КК України звільнена від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 25 днів;

- 14 грудня 2015 року Апеляційним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

засуджена за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
В силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року і призначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Строк відбування покарання обвинуваченій визначено обчислювати з 18 березня 2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувавши у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 березня 2016 року до дня набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Заболоття Ратнівського району Волинської області, жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, з неповною вищою освітою, неодружена, не працює, має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судима,

засуджена за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишено попередній особисте зобов`язання.
В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнані винними та засуджені за те, що 13 лютого 2016 року близько 14 год. 00 хв., за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 повторно, проникли до житлового будинку ОСОБА_10 , що на АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 , представившись соціальним працівником та увійшовши в довіру до ОСОБА_10 , виманила її з будинку та відволікла, в той час як ОСОБА_7 таємно викрала грошові кошти у сумі 7600 (сім тисяч шістсот) гривень з жіночої сумочки, що знаходилася у спальній кімнаті будинку, чим спричинили потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинувачених, прокурор оскаржує вирок суду з мотивів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_7 . Стверджує, що судом першої інстанції не враховано, що остання двічі судима за вчинення корисливих злочинів проти власності, повторно вчинила корисливий злочин, який належить до категорії тяжких, не відбувши попереднього покарання. Наведене свідчить про необхідність призначення обвинуваченій покарання, ближчого до максимального строку позбавлення волі, визначеного санкцією, інкримінованої їй статті. Крім того, вказує на виключення з мотивувальної частини рішення суду обтяжуючої покарання обставини рецидиву злочинів, оскільки повторність як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, врахована судом першої інстанції. Просить скасувати вирок суду в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий, яким визнати останню винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, та на підставі ст. 71 КК України призначити остаточне покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 оскаржує рішення суду з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі та просить пом`якшити призначену їй міру покарання.
Щодо обвинуваченої ОСОБА_9 вирок суду першої інстанції не оскаржується.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, обвинувачену та захисника, які підтримали апеляцію ОСОБА_7 в повному обсязі, а апеляційну скаргу прокурора заперечили, прокурора, який підтримав подану ним апеляцію в повному обсязі, а іншу заперечив, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляція обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з таких підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, вчиненому повторно, і ОСОБА_9 у таємному викраденні чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, стверджуються зібраними та перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Обставини, встановлені у вироку, ґрунтуються на об`єктивному, повному і всебічному дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Кваліфікація дій обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України є правильною та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.
В силу вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання, наведені в апеляційних скаргах про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченої ОСОБА_7 та ступеню тяжкості вчиненого нею злочину, на думку апеляційного суду, є безпідставними.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинила злочин, який належить до категорії тяжких.
З достатньою повнотою судом взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченої та активне сприяння розкриттю злочину.

Судом повною мірою враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судима, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисних корисливих злочинів, на її утриманні перебуває троє малолітніх дітей.

До обтяжуючих покарання обставин кожній з обвинувачених суд відніс вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Однак, на думку апеляційного суду, обґрунтування прокурора про виключення з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, заслуговують на увагу.
Оскільки повторність вже була врахована судом як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, посилання суду у мотивувальні частині вироку на рецидив злочинів як на обставину, що обтяжує ОСОБА_7 покарання, підлягає виключенню.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, наближеного до мінімального строку, передбаченого санкцією відповідної статті.

Таке покрання відповідатиме ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підстав для звільнення її від відбування призначеного покарання з випробуванням апеляційний суд не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для зміни чи скасування вироку та задоволення апеляцій, з наведених у них мотивів, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Волинської області задовольнити частково.
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Турійського районного суду Волинської області від 17 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 рецидив злочинів.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту отримання її копії, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий
Судді