Номер провадження: 11-кп/785/1112/16
Номер справи місцевого суду: 521/6963/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.09.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2015 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України,
встановила:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Слободзея Слободзейського району р. Молдова, гр-нка Молдови, молдаванка, освіта середня, одружена, має на утриманні 4-х неповнолітніх дітей, що не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
засуджена за ст. 119 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі.
Утримувалася під вартою з 03.03. 2013 року.

ОСОБА_8 засуджена за те, що вона 02.03.2013 року, приблизно о 22 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по місцю свого мешкання по АДРЕСА_2 , під час сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 , виниклої на побутовому грунті, діючи необережно, не передбачаючи та не бажаючи настання смерті потерпілого, підняла з підлоги кухонного ножа та тримала його, направивши лезом у бік потерпілого ОСОБА_9 , який у той час, внаслідок різкого випаду у напрямку ОСОБА_8 напоровся на ніж, отримавши при цьому тілесні ушкодження у виді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені та крововиливом в ліву плевральну порожнину, від яких потерпілий ОСОБА_9 помер на місці події.
В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що вирок суду є необґрунтованим та винесеним з грубими порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, оскільки судове слідство проведено неповно, а висновки суду, які викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, що потягло за собою необґрунтовану перекваліфікацію дій обвинуваченої.
Так, прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 було висунуте обвинувачення у вчиненні умисного вбивства свого співмешканця ОСОБА_9 на побутовому грунті, а її дії були кваліфіковані за ст. 115 ч. 1 КК України, при чому про вчинення обвинуваченою саме умисного вбивства свідчать всі наявні в матеріалах справи докази.
Проте суд, керуючись лише своїми припущеннями, всупереч всім встановленим фактам, зазначив у вироку про недоведеність у обвинуваченій ОСОБА_8 умислу на вчинення умисного вбивства, та перекваліфікував її дії зі ст. 115 ч.1 КК України на ст.119 ч.1 КК України, тобто на вчинення вбивства з необережності.
Враховуючи викладене прокурор просить в призначити в ході апеляційного розгляду додаткову судово-медичну експертизу, на розгляд якої поставити питання щодо встановлення механізму отримання потерпілим ножового поранення, а також скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не заперечуючи проти доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 та правильності кваліфікації її дій судом, стверджує, що призначене ОСОБА_8 покарання є надмірно тяжким і не відповідає тяжкості вчиненого нею злочину та її особі, в зв`язку з чим просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким застосувати до обвинуваченої дію ст.ст. 69, 75 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги частково в частині скасування вироку за недоліками обвинувального акту і призначення нового судового розгляду та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, захисника. який просив задовольнити його скаргу та заперечував проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати з кримінальних справ приходить до висновку про те, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором під час досудового розслідування та судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 були допущені такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду обвинувального акту та при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 , районний суд не дотримався, оскільки не звернув уваги на порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування, повідомлені про підозру та зверненні до суду з обвинувальним актом.
Апеляційним судом встановлені обставини, які унеможливлювали постановлення районним судом обвинувального вироку на підставі обвинувального акту по даному кримінальному провадженню.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як містить в собі не формулювання обвинувачення, а лише перелік обставин, які встановлені органами досудового слідства та правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 .
При цьому в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру, але не вбачається що вона обвинувачується у скоєнні кримінального провадження.
В зв`язку з цим слід вважати, що ОСОБА_8 взагалі не має статусу обвинуваченої у кримінальному провадженні.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 .
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що обвинувачення ОСОБА_8 , у встановленому законом порядку, висунуте не було, оскільки воно, в супереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті, і вона взагалі не притягується до відповідальності.
Незважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції на вищезазначені порушення вимог закону уваги не звернув, розглянув справу, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 за зі ст. 115 ч.1 КК України на ст. 119 ч.1 КК України, та ухвалив обвинувальний вирок (т.2, а.с.158-163).

Вказані порушення, шляхом визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, апеляційний суд визнає їх істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у повній відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст.314 КПК України та прийняти за результатами попереднього розгляду законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурор про необґрунтованість перекваліфікації дії обвинуваченої зі ст. 115 ч.1 КК України на ст. 119 ч.1 КК України, а також доводів апеляційної скарги захисника про надмірну суворість покарання, призначеного обвинуваченій. То, згідно з вимогами ст. 415 ч. 2 КК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність чи покарання.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 409, 412, 415, 419, КПК України, апеляційний суд Одеської області, -
УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2015 року у відношенні ОСОБА_8 , засудженої за ст. 119 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі скасувати.
Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4