АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1465/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 630/103/16-к
Категорія: ст.119 ч.1 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0004890 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Люботинського міського суду Харківської області від 06 квітня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин, Харківської області, громадянина України, українця, який офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, розлученого, має малолітнього сина ОСОБА_9 , 2005 року народження, в силу ст.89 КК України судимостей не має, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенні обов`язки, передбачені п.п.3,4 ч.1 ст. 76 КК України.
Питання про речові докази судом вирішено згідно ст. 100 КПК України.
Як встановив суд, 20.12.2015 року близько 18:00 ОСОБА_7 , перебуваючи разом із ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , під час сумісного вживання спиртних напоїв, почали кидати один в одного ножами, в результаті чого ОСОБА_7 не сприймаючи дії як загрозу життю, хоча повинен був і міг її передбачити, кинув ніж в ОСОБА_10 , який стояв в кімнаті біля виходу, та із необережності влучив ножем у ліву частину грудної клітини, тим самим спричинив потерпілому проникаюче колото різане поранення грудної клітини з ліва, з ураженням легені. В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер за вказаною адресою.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, внаслідок неправильного застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі засудженого у зв`язку із його м`якістю, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги прокурор вказує на те, що суд необґрунтовано застосував норми ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 , звільнивши останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки обвинувачений вчинив злочин проти життя та здоров`я людини, в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, прокурор зазначає про те, що ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України судимостей не має, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що також негативно характеризує особу обвинуваченого.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, що підтримав апеляційну скаргу, а також заперечення обвинуваченого, який вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора належить задоволити частково, з наступних підстав.

Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, а сам обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою провину у вчиненому злочині, передбаченому ч.1 ст.119 КК України.

Зазначеним діям ОСОБА_7 суд дав належну правову оцінку та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.119 КК України, тобто вбивство, вчинене через необережність, яке, згідно норм ст. 12 КК України, класифікується як злочин середньої тяжкості.

Оцінюючи доводи апеляції прокурора щодо зайвої м`якості покарання та безпідставного застосування при призначені покарання обвинуваченому норм ст.75 КК України, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими, у зв`язку з чим вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, так як судом не враховані в повному обсязі вимоги ст.50 та 65 КК України.

Суд, обґрунтовуючи необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, у вироку послався на те, що він має малолітнього сина ОСОБА_9 , визнав вину в повному обсязі, щиро розкаявся, а також вказав про позицію потерпілого, який не має претензій до обвинуваченого та просив його суворо не карати.

Поряд з цим, колегія суддів керуючись нормою ст.3 Конституції України про те, що людина, її життя та здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також виходячи з завдання кримінального провадження, згідно ст.2 КПК України, про захист інтересів особи від кримінальних правопорушень, - дійшла висновку, що при призначені покарання суд першої інстанції недостатньо врахував особу обвинуваченого та обставини по справі, а саме те, що ОСОБА_7 , в стані алкогольного сп`яніння, вчинив злочин середньої тяжкості проти життя та здоров`я особи, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 помер.

Одні і ті самі підстави, якими суд першої інстанції одночасно обґрунтував призначення покарання та можливість застосування до ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням, не є переконливими, що свідчить про однобічну, помилкову оцінку обставин, які повинні враховуватися при призначені особі покарання, а призначене вироком покарання не узгоджується з вимогами, передбаченими ст.65 КК України.

Разом з цим, переглядаючи судове рішення в частині правильності призначення покарання ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів поданої прокурором апеляції щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, конкретних обставин справи, тобто вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що обґрунтовано визнано судом обставиною, що обтяжує покарання, а також фактичного змісту вироку, щодо вказаних у ньому висновків, не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. Суд необґрунтовано призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке хоч і не виходить за межі встановлені санкцією ч.1 ст.119 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через надмірну м`якість, а також безпідставно застосував норми ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування цього покарання з випробуванням, тобто, застосував закон, який не підлягав застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи наведені вище дані про ступінь тяжкості злочину, особу винного, інші наведені обставини, дійшла висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, про що слушно в своїй апеляційній скарзі вказує і прокурор.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення поданої прокурором апеляційної скарги щодо скасування вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання та ухвалення нового вироку в цій частині судом апеляційної інстанції, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строк на три роки та із застосуванням ст.75 КК України не відповідає ступеню тяжкості злочинів і його особі, а тому призначене судом першої інстанції покарання з випробуванням, неможна вважати необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, внаслідок чого колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.119 КК України у виді реального позбавлення волі.

Даючи оцінку доводам прокурора в частині необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, то колегія суддів, з урахуванням того, що у ОСОБА_7 є малолітній син - ОСОБА_9 , 2005 року народження,що він щиро розкаявся, за місцем мешкання характеризується без негативних відомостей, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має середню освіту, вважає покарання запропоноване прокурором занадто суворим, а тому обвинуваченому необхідно призначити покарання за ч.1 ст.119 КК України в розмірі наближеному до мінімального, визначеного межами санкції цієї статті.

При призначенні покарання, з урахуванням підвищеної небезпеки вчиненого злочину середньої тяжкості, об`єктом якого є життя особи, настанням у подальшому невідворотних негативних наслідків для потерпілого у виді смерті, в сукупності з задовільними даними про особу винного, підстав для застосування ст.ст. 69,75 КК України колегія суддів не вбачає. При цьому належить врахувати, що виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання в виді позбавлення волі, з врахуванням обставини, що пом`якшує покарання, тобто щирого каяття, та обставини, що його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, досліджених судом даних про особу обвинуваченого, - в розмірі ближчому до мінімальної межі, встановленої санкцією ч.1 ст. 119 КК України. Такий вид і міра основного покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідно до вимог ст. 50 КК України сприятиме забезпеченню досягнення мети покарання, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, п.3 ч.1 ст.ст.407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Вирок Люботинського міського суду Харківської області від 06 квітня 2016 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3