Справа № 645/4357/16-к
Провадження № 1-кс/645/906/16
УХВАЛА
Іменем України
15 вересня 2016 року слідчий суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
заявника ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, якою просив зобов`язати прокурора Фрунзенського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3, відповідно до вимог ст. 214 КПК України, внести до ЄРДР відомості, зазначені у його заяві від 05.09.2016 року, та розпочати слідчі дії; зобов`язати прокурора Фрунзенського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 видати на руки витяг з ЄРДР, який свідчив би про те, що заява від 05.09.2016 року внесена до ЄРДР, та зареєстрована.

В обґрунтування скарги посилався на те, що 05.09.2016 року ОСОБА_3 звернувся до Фрунзенського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 із заявою про вчинення кримінального правопорушення у відповідності зі ст. 214 КПК України, яке має ознаки злочину передбаченого ст. 356 КК України. 07.09.2016 року ОСОБА_3 знову звернувся до Фрунзенського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 з проханням, надати витяг з ЄРДР, який би підтвердив факт того, що його заява від 05.09.2016 року, прийнята і зареєстрована. Але всупереч ст. 214 КПК України йому було відмовлено. На підставі викладеного ОСОБА_3 вимушений звернутися до суду із відповідною скаргою.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу у повному обсязі, просивши про її задоволення, посилаючись на те, що 05.09.2016 року він на особистому прийомі Фрунзенського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 звернувся із заявою, в якій зазначалося, що у грудні 2015 року, на прибудинковій території, власниками транспортних засобів, шляхом самозахвату частки прибудинкової території, збудовано автостоянку для своїх автомобілів. На зауваження мешканців будівників про незаконність їх дій, вони не реагують і вважають, що захоплена ділянка належить їм. В свою чергу прокуратурою було проігноровано, на думку ОСОБА_3 , вимога КПК України, та інші нормативні акти, та не винесено відповідні відомості до ЄРДР.

Прокурор Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, повідомивши, що заява ОСОБА_3 не містить достатніх відомостей про кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим за підписом заступника керівника прокуратури заявнику 12.09.2016 року направлено відповідь, в якій зазначалося, що звернення не містить достатніх даних про ознаки вчинення кримінального правопорушення власниками транспортних засобів при здійсненні паркування на прибудинковій території, підстави для внесення відомостей до ЄРДР та початку розслідування відсутні. Копія заяви ОСОБА_3 направлена в порядку Закону України «Про звернення громадян» для перевірки доводів та прийнятті рішення до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради.

Суд, вислухавши ОСОБА_3 , прокурора, дослідивши матеріали за скаргою, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею ст. 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Стаття 214 КПК України передбачає, що після подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення відповідною посадовою особою обставин, що можуть свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення, слідчий чи прокурор зобов`язані внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

З наведеного вбачається, що обов`язок внесення до ЄРДР стосується тих відомостей, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а тому критерієм внесення відомостей до ЄРДР є саме фактичні дані, що вказують на ознаки конкретного складу злочину.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом (ч. 1ст. 2 КК України).
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

В п. 2, 3 ст. 6, п. 1. ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою частиною чинного законодавства, застосовується термін «кримінальне правопорушення».

В рішенні Європейського суду, ухваленому у справі «Лауко проти Словаччини» від 2 вересня 1998 року, зазначається: «Для того, аби визначити «кримінальний» характер правопорушення у сенсі Конвенції, важливо спочатку з`ясувати, чи належить закон, який визначає останнє, до галузі кримінального права за правовою системою держави-відповідача, потім потрібно дослідити, маючи на увазі об`єкт і мету статті 6, звичайне значення її понять та право Держав, що домовляються, природу правопорушення, а також характер і ступінь/тяжкості санкції, якій може бути піддана зацікавлена особа».

Із змісту самої скарги та пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні вбачається, що суб`єкт оскарження свою скаргу мотивує тим, що ним прокурору надано заяву про злочин за ст. 356 КК України, але дане повідомлення не внесене в ЄРДР та не розпочате досудове розслідування.

Так із доданих до скарги матеріалів (заява ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ) вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , власники автомобілів, шляхом самозахвату частки прибудинкової території збудували автостоянку.

Дана заява була прийнята Фрунзенським відділом Харківської місцевої прокуратури № 3.

Так, ст. 356 КК України, на яку посилається скаржник, передбачає - самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

З об`єктивної сторони для наявності необхідно встановити сукупність таких трьох ознак: 1) самовільне вчинення будь-яких дій; б) оспорювання правомірності цих дій іншими громадянами

або юридичною установою; в)заподіяння такими діями значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власників.

Заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 направлено копію заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_5 для перевірки доводів та прийняття рішення до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради.

Аналізуючи заяву ОСОБА_3 , адресовану Харківській місцевій прокуратурі № 3, слідчий суддя приходить до висновку, що остання не містить в собі наявність фактичних обставин правопорушення, що дали б прокурору підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Необхідно зауважити, що відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже до ЄРДР вносяться відомості про події, які відповідають будь-якій із диспозицій злочинів, вказаних в особливій частині КК України.

Зміст заяви скаржника та надані в судовому засіданні пояснення вказують на не задоволення мешканців житлового будинку щодо побудови автостоянки для автомобілів.

Так, в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93) право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

В постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічне положення вказано і в справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заява № 29458/04 та № 29465/04).

Тому слідчий суддя не наділений компетенцією щодо встановлення складу злочину в діях осіб, на яких вказує заявник, оскільки такі повноваження надаються суду, що розглядає кримінальне обвинувачення у встановленому законом порядку.

В даному судовому засіданні оцінюванню підлягає обґрунтованість заяви про вчинення злочину щодо зазначення в ній об`єктивних фактичних даних про злочин.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що у скарзі, що надійшла до суду відсутні об`єктивні дані, які дійсно свідчать про ознаки злочину: фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Окрім того, в заяві скаржника не зазначено на фактичні обставини, які б містили дані про вчинення злочину. В змісті заяви про вчинення злочину заявником описано обставини цивільно-правового спору щодо будування автостоянки.

Питання вирішення цивільно-правових спорів регулюється матеріальним та процесуальним цивільним законодавством.

Законом не гарантовано право на розслідування цивільно-правових спорів в спосіб і порядку щодо розслідування злочинів.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1