Ухвала
іменем україни
25 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 .

Зазначеним вироком, залишеним без зміни судом апеляційної інстанції, засуджено:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Великі Селища, Рівненської області, громадянку України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такої, що не має судимості в силу ст. 89 КК,

за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 259 969,59 грн, та моральну шкоду 5000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 90 192,70 грн, та моральну шкоду 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 67 800 грн, та моральну шкоду 2000 грн.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за скоєння злочинів за таких обставин.

На початку липня 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи в м. Ковелі, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_8 під приводом виконання обрядів зі зняття порчі заволоділа грошовими коштами останньої в сумі 12 500 грн. та 3 500 доларів США, що в перерахунку на національну валюту становить 41 189,40 грн.

Після цього ОСОБА_6 , в період з вересня по грудень 2014 року, перебуваючи в м. Ковелі, під приводом виконання обрядів зі зняття порчі заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 на загальну суму 15 500 грн. та 7 300 доларів США, що в перерахунку на національну валюту становить 102 894,23 грн.

ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, під приводом виконання обрядів зі зняття порчі 08 березня 2015 року за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 заволоділа грошовими коштами останньої у сумі 3 000 грн. та 195 доларів США, що в перерахунку на національну валюту становить 4307,55 грн, а всього заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 на загальну суму 179 391,18 грн, чим завдала потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_6 , в період з 20 січня 2015 року по 30 січня 2015 року, перебуваючи на території колишньої військової частини, що по АДРЕСА_3 , з корисливих спонукань, повторно під приводом виконання обрядів зі зняття порчі, заволоділа ювелірними прикрасами з золота, належними ОСОБА_11 , загальною вагою 77 грам, вартістю 1100 грн. за 1 грам ювелірного виробу з золота, загальною вартістю 84 700 грн., а також брухтом золота, загальною вагою 15 грам, вартістю 366,18 грн. за 1 грам золота, загальною вартістю 5492,70 грн., чим заподіяла ОСОБА_11 матеріальних збитків на загальну суму 90 192,70 грн., а також ювелірними виробами з золота, належними ОСОБА_10 , загальною вагою 48 грам, вартістю 1100 грн. за 1 грам ювелірного виробу з золота, загальною вартістю 52 800 грн., а також золотими сережками, вагою 10 грам з діамантовими вставками, вартістю 15 000 грн, чим завдала ОСОБА_10 матеріальних збитків на суму 67 800 грн.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 порушує питання про зміну судових рішень у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просить звільнити її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК. Зазначає, що суд при призначенні покарання не дотримався вимог ст. 65 КК та не врахував наявних у матеріалах кримінального провадження даних про її особу й обставин, що пом`якшують покарання, а саме наявність на утриманні малолітньої дитини 2014 року народження у зв`язку з чим безпідставно дійшов висновку про неможливість застосування до призначеного їй покарання положень ст. 75 КК.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про зміну судових рішень у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд належним чином не обґрунтував свого рішення щодо необхідності ізоляції засудженої та не врахував наявних у матеріалах кримінального провадження даних про особу засудженої та обставин, що пом`якшують покарання, а саме перебування засудженої у стані вагітності на час вчинення злочину та наявність на утриманні малолітньої дитини у зв`язку з чим безпідставно дійшов до висновку про неможливість застосування до призначеного їй покарання положень статей 75, 79 КК. Також захисник вказує, на порушення ч. 3 ст. 67 КК. Наголошує, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки всім доводам його апеляційної скарги.

На касаційні скарги засудженої та її захисника надійшли заперечення від потерпілої ОСОБА_8 , у яких вона просить касаційні скарги засудженої та її захисника залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої, яка підтримала доводи касаційних скарг та просила їх задовольнити, пояснення прокурора, який не підтримав доводи касаційних скарг та просив судові рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженої та її захисника не підлягають задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 КК та правильність кваліфікації її дій, захисником та засудженою у касаційних скаргах не оспорюються.
Що стосується доводів захисника та засудженої про те, що призначене засудженій покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та її особі внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання ОСОБА_6 зазначені вимоги закону України про кримінальну відповідальність судом дотримано.
Зокрема, враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів (згідно зі ст. 12 КК належать до тяжких злочинів), обставини їх вчинення, наслідки скоєного, дані про особу засудженої (посередньо характеризується за місцем проживання, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину), обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину). Крім того, судом враховано думку потерпілих, які наполягали на суворій мірі покарання.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, а тому посилання в касаційних скаргах на порушення судом вимог ч. 3 ст. 67 КК є безпідставними.
Згідно вимог ст. 79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі злочини і особливо тяжкі злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Враховуючи тяжкість скоєних ОСОБА_6 злочинів, їх наслідки, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення засудженої від відбування покарання на підставі ст. 79 КК України, що є правом суду, а не обов`язком.
Апеляційний суд, переглянувши це кримінальне провадження в апеляційному порядку, виніс мотивовану ухвалу, якою обґрунтовано визнав вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а призначене покарання таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК. При цьому навів в ухвалі переконливі доводи про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, врахувавши те, що засуджена вчинила тяжкі злочини, завдані збитки не відшкодовано.
За таких обставин підстав для застосування статей 75, 79 КК чи пом`якшення призначеного покарання, яке за своїм розміром є близьким до мінімального розміру установленого санкцією ч.3 ст.190 КК, колегія суддів не вбачає. Призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК та є достатнім й необхідним для виправлення засудженої і попередження вчинення нею нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, чи неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3