Справа №477/362/16-к 22.11.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка, Жовтневого району Миколаївської області, раніше не судимого, працюючого охоронцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України,
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Миколаївської області просить вирок суду в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. В іншій частині просить залишити вирок суду без змін.
Провадження №11-кп/784/916/16 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст. 119 ч.1 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_5 , вважає вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Стверджує, що судом при призначенні покарання враховано тільки ступінь тяжкості вчиненого, проте не дана оцінка тяжкості наслідків, а саме смерті молодої людини. Крім того, звертає увагу, що судом не надана оцінка наявній у справі обставині, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Апелянт також вважає, що судом безпідставно зроблено висновок про наявність впливу на дії обвинуваченого провокуючо-протиправної поведінки потерпілого. Зазначає, що саме перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння призвело до вчинення кримінального правопорушення.
3. Узагальнений виклад позицій інших учасників судового провадження.
В запереченнях, які надійшли після призначення апеляційної скарги до апеляційного перегляду, старший прокурор групи прокурорів у даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 , посилаючись на врахування судом всіх обставин провадження та даних про особу обвинуваченого, вважає вирок суду законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального права, і просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги першого заступника прокурора Миколаївської області.
4. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2015 року, близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_5 перебував в будинку за місцем свого постійного мешкання по АДРЕСА_1 .
В цей час між ним та його сином ОСОБА_11 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, в кухні вищевказаного будинку, на ґрунті неприязних відносин, виникла словесна сварка, але ОСОБА_5 , щоб не продовжувати її, залишив сина в приміщенні кухні, а сам перейшов до своєї кімнати, де сів їсти, використовуючи кухоний ніж.
Однак, син зайшов до його кімнати та продовжив з`ясовувати стосунки, під час яких штовхнув ОСОБА_5 на диван. Останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, намагаючись відштовхнути сина, різко вставши з ліжка і тримаючи в правій руці ніж, яким перед цим різав їжу, хоча і не мав наміру на спричинення тяжких ушкоджень, в тому числі й таких, які б могли спричинити смерть сина, але у вказаній ситуації повинен був і міг передбачати можливість настання тяжких наслідків, встаючи з ліжка і тримаючи в зігнутій руці ніж, мимовільно наніс ним один удар в область живота ОСОБА_11 , спричинивши йому проникаюче колото-різане поранення.
Усвідомивши наслідки своїх дій, ОСОБА_5 відразу звернувся за допомогою до свого брата і вони разом госпіталізували потерпілого до лікарні, де була констатована його смерть.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 845 від 09 листопада 2015 року, смерть ОСОБА_11 настала в результаті проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням печінки, що супроводжувалась ускладненим геморагічним шоком.
5. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, з підстав викладених в ній; обвинуваченого та його захисника, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін; обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ст. 119 ч.1 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

В цій частині вирок суду не оскаржується.

Що стосується доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі, то колегія суддів з ними не погоджується.

Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року, судам належить обговорювати питання про призначення покарання менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, тощо.

Покарання призначено обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності з вимогами ст. 65-67 КК України, з урахуванням характеру та ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та даних про особу обвинуваченого, який працює охоронцем в сільській школі, за місцем проживання мешканцями села (в матеріалах провадження наявні понад 200 їх підписів), сільським головою та інспектором Жовтневого ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області, а також за місцем роботи характеризується виключно позитивно. В характеристиках зазначено, що він врівноважений, сторониться конфліктних ситуацій, спиртними напоями не зловживає, до адміністративної відповідальності не притягувався. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра ОСОБА_5 не перебуває, раніше не судимий, є пенсіонером, має тяжкі хронічні захворювання сердцево-судинної та ендокринологічних систем, являється інвалідом ІІ групи.
Суд першої інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого. Обставина, що обтяжує покарання, а саме, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, судом при призначенні покарання також врахована і обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі, тоді як санкція ч.1 ст.119 КК України передбачає й інший, більш м`який вид покарання.

Посилання апелянта на те, що дії потерпілого ніяким чином не вплинули на поведінку обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення через перебування в стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними.
Судом визнано доведеним та апелянтом не оскаржується, що потерпілий ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, мав намір продовжити сварку та повалив обвинуваченого на ліжко. Обвинувачений ОСОБА_5 намагався визволитись від потерпілого ОСОБА_11 , і, не маючи наміру спричинення тяжких тілесних ушкоджень, намагаючись встати з ліжка, мимовільно наніс йому один удар ножем в область живота. Дані обставини, які свідчать про провокуючу поведінку потерпілого, підтверджені поясненнями обвинуваченого, даними слідчого експерименту, висновком судово-медичної експертизи, згідно з якими судово-токсикологічне дослідження крові потерпілого вказує, що він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння (3,24 проміле). Таким чином, судом надано вірну оцінку протиправній поведінці потерпілого, яка полягала у застосуванні до обвинуваченого заходів фізичного впливу та стала приводом для конфлікту.

Врахована судом й поведінка обвинуваченого відразу після скоєння злочину, який вжив необхідні заходи для надання потерпілому невідкладної медичної допомоги, а також думка потерпілої сторони, яка не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання, віднесла вказане питання на розсуд суду, цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не заявляла.

З урахуванням наведених обставин в їх сукупності та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та обгрунтовано прийшов до висновку про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд повністю погоджується і підстав для скасування вироку, як просить апелянт, не вбачає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2016 року відносно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12