Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
02 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003, щодо
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Перемилівка Млинівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, раніше судимого, востаннє 24.07.2013 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ст.70 КК України до 4 /чотирьох/ років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 /три/ роки, міра покарання не відбута,
обвинуваченого за ч. 2 ст.185 КК України,
на вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 19 липня 2016 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника обвинуваченого - ОСОБА_7
потерпілого - ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 19 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України ОСОБА_6 призначено остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 липня 2013 року. Остаточне покарання ОСОБА_6 призначено у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки 1 /один/ місяць.
Строк покарання засудженому ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Судом також вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин, 01 січня 2016 року, приблизно біля 15 години, прийшов в квартиру свого знайомого ОСОБА_9 , яка розташована в АДРЕСА_2 , де в останнього попросив надати його мобільний телефон для того, щоб зателефонувати товаришу. ОСОБА_9 добровільно надав ОСОБА_6 свій мобільний телефон марки «Nokia 225 DS Black» (IMEI 1 - НОМЕР_1 , IMEI 2 - НОМЕР_2 ), а сам вийшов з приміщення квартири та пішов до сусіднього господарства у власних справах, сказавши ОСОБА_6 , що скоро повернеться.
Перебуваючи в будинку ОСОБА_9 у ОСОБА_6 виник умисел на збагачення за рахунок чужого майна шляхом протиправного викрадення належного ОСОБА_9 мобільного телефону.
Реалізуючи свій протиправний намір, в той же день, приблизно о 15 годині, ОСОБА_6 , маючи корисливий мотив, спрямований на викрадення чужого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що його злочинні дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, наданий йому для користування мобільний телефон марки «Nokia 225 DS Black» вартістю 969,36 грн., в якому містилася сім-карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» із абонентським номером « НОМЕР_3 » вартістю 20,00 грн., а також зарядний пристрій до мобільного телефону марки «Microsoft» вартістю 65,00 грн., який він виявив у вбиральні цієї ж квартири, умисно, повторно, таємно помістив в кишеню своєї куртки, вийшов з житла та пішов до місця свого проживання, тобто заволодів чужим майном та розпорядився ним на власний розсуд, в результаті чого заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1054,36 грн.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим за ч.2 ст.185 КК України в умисному таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.
Не погодившись з вироком суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій ним апеляційній скарзі, він, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини обвинуваченого у скоєному та кваліфікації дій останнього, просить вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_6 змінити, пом`якшивши призначене покарання та призначити покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Особливій частині Кримінального Кодексу України та призначивши покарання у вигляді штрафу 1700 /одна тисяча сімсот/ гривень.

Стверджує, що при обранні його підзахисному ОСОБА_6 міри покарання судом не було належним чином враховано тяжкість вчиненого злочину, відшкодування у повному обсязі заподіяної злочином шкоди, а також обставин, котрі пом`якшують покарання, зокрема: щирого каяття обвинуваченого, його молодий вік та активне сприяння у розкриттю злочину, що істотно знижує ступінь тяжкості скоєного злочину.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора проти вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, його прохання щодо залишення вироку суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Висновки суду про доведення вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не оспорюються.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про осіб винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини вчинення злочину, особу винного, який повністю визнав вину у скоєному й вина котрого установлена сукупністю зібраних у справі доказів, те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності і вчинив інкримінований йому злочин під час іспитового строку, а також те, що останній розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, який за ч.2 ст.185 КК відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Покликання ж захисника обвинуваченого ОСОБА_7 щодо призначення його підзахисному - ОСОБА_6 несправедливого, й на його думку, не повністю враховуючого особу обвинуваченого (зокрема його молодий вік) та відшкодування заподіяної злочином шкоди, покарання, колегія суддів розцінює критично виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно (ч.2 ст.185 КК України) повністю доведена показами потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , власними показами обвинуваченого, у котрих він не заперечував обставин вчинення ним повторного таємного викрадення чужого майна, визнав свою вину у скоєному та щиро розкаявся, а також стверджується письмовими матеріалами провадження, зокрема: протоколом огляду місця події від 08.01.2016 року з фототаблицями (а.с.11-16) щодо огляду в присутності понятих приміщення квартири потерпілого ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 ; протоколом огляду речей від 02.01.2016 року за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (а.с.27-28); висновком експерта судової товарознавчої експертизи від 12.01.2016 року за №3.2-2/16 щодо ринкової вартості мобільного телефону «Nokia 225 DS Black» з урахуванням часткової втрати товарних якостей по терміну експлуатації та дефектах у зв`язку з зношенням та пошкодженням від впливу зовнішніх факторів станом на 01.01.2016 року (а.с.48-50); довідками від 04.01.2016 року та 19.01.2016 року щодо підтвердження вартості зарядного пристрою до мобільного телефону марки «Microsoft», вартості стартового пакету «Київстар» (а.с.55,56); протоколом проведення слідчого експерименту від 26.01.2016 року (а.с.105-108), проведеного за участю ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , в присутності понятих, щодо перевірки й уточнення результатів допиту ОСОБА_6 та даних отриманих при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Разом з тим, твердження захисника обвинуваченого щодо неврахування судом відшкодування його підзахисним ОСОБА_6 заподіяної злочином шкоди, колегія суддів розцінює критично.

Так, викрадений обвинуваченим у потерпілого мобільний телефон не був повернутий з власної ініціативи обвинуваченого, а вилучений у нього працівниками поліції по місцю проживання наступного дня, після скоєння злочину. Намір обвинуваченого повернути викрадену річ потерпілому матеріалами кримінального провадження не стверджується, докази на підтвердження наміру обвинуваченого по поверненню викраденого захистом не надано.

У роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Колегією суддів у ході апеляційного розгляду матеріалів провадження встановлено, що обрана судом обвинуваченому міра покарання у виді позбавлення волі строком 3 /три/ роки відповідає санкції інкримінованої обвинуваченому ч.2 ст.185 КК України, яка передбачає призначення покарання за такий злочин у виді позбавлення волі на строк до п`яти років. В даному контексті, обрана судом міра покарання обвинуваченого, на думку колегії суддів, є законною.
Водночас, колегією суддів безпосередньо у ході апеляційного розгляду матеріалів провадження встановлено, що інкримінований ОСОБА_6 злочин скоєний ним у період відбування ним іспитового строку, встановленого судом за попередній злочин. Разом з тим, засуджений висновків для себе не зробив, вчинив під час іспитового строку новий злочин.

Так, ОСОБА_6 раніше судимий вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 липня 2013 року за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ст.70 КК України до позбавлення волі на 4 /чотири/ роки, та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 /три/ роки. Водночас, ОСОБА_6 01 січня 2016 року, у період іспитового строку знову скоїв злочин проти власності, за що його притягнуто до кримінальної відповідальності.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» (п.10) вбачається, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням, і у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Колегією суддів встановлено, що районним судом за інкримінований обвинуваченому злочин, який передбачений санкцією ч.2 ст.185 КК України, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, обрано міру покарання що відповідає санкції інкримінованої обвинуваченому статті КК України 3 /три/ роки позбавлення волі. Враховуючи те, що ОСОБА_6 скоїв корисливий злочин проти власності повторно, у період іспитового строку - обрана судом першої інстанції міра покарання на думку колегії суддів є справедливою, повністю враховуючою обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить достатньо аргументованих підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 з мотивів призначення обвинуваченому покарання, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, висновки суду першої інстанції в даному контексті розцінюються як об`єктивні, відповідаючі фактичним обставинам вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, останні ґрунтуються на доказах, яким судом дана вірна юридична оцінка та у повній мірі стверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження.

За вимогами ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Які порушення закону визначаються істотними зазначено в ст.412 КПК України. Як вбачається із змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та досліджених у ході апеляційного провадження матеріалів, на думку колегії суддів, переконливих доводів щодо порушень кримінального та кримінального процесуального законів, як вважає скаржник, допущених судом що стали б підставою для зміни вироку, не наведено.

Беручи до уваги вищенаведені доводи, колегія суддів підстав для зміни вироку Млинівського районного суду Рівненської області від 19 липня 2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 19 липня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту затримання, взяти його під варту в залі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_____________ __________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3