Справа №1-121/10
Провадж.№-
В и р о к

І м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2010 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді: Васильченко Н.О.,

при секретарі : Юхименко Т.М.,

за участю прокурора: Грицюка Ю.А.,

адвоката: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина

України, маючого повну середню освіту, не одруженого, не

працюючого, проживаючого за адресою: с. Новоюрївка Новобузького

району Миколаївської області, раніше не судимого,

в скоєні злочинів передбачених ст. ст. 286 ч. 1, 135 ч. 1 КК України

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2010 року, приблизно о 20 годині, ОСОБА_2, порушуючи вимоги п.п. 31.4.5 а, б, г Правил дорожнього руху України ( ПДР України ), а саме з шинами коліс автомобіля, які не відповідають вимогам ПДР України, керуючи автомобілем НОМЕР_1 за довіреністю, спільно з ОСОБА_3, поїхав з с. Новоюрївка Новобузького району, де мешкає, в м. Новий Буг в своїх справах. Проїхавши по дорозі в м. Новий Буг через сел. Жовтневе Новобузького району, ОСОБА_2 продовжив свій рух в напрямку м. Новий Буг по дорозі, яка сполучає вказані населені пункти, рухаючись з дальнім світлом фар зі швидкістю в межах 45-50 км/год. В цей час по цій дорозі, прямолінійно по правому краю проїзної частини дороги в напрямку м. Новий Буг, порушуючи вимоги п.п. 4.3, 4.4 ПДР України, рухався пішохід ОСОБА_4 Наблизившись до вказаного пішохода, ОСОБА_2, керуючи автомобілем, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3-б, 12.2, 12.3, 13.1, 13.3 ПДР України, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, в темну пору доби не обрав відповідну швидкість руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку водій ОСОБА_2 обєктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, залежно від швидкості руху і дорожньої обстановки не обрав безпечного інтервалу щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, в результаті чого скоїв передньою частиною керованого ним автомобіля наїзд на пішохода ОСОБА_4, який рухався попереду в попутному напрямку, тобто скоїв ДТП. Після цього ОСОБА_2, достовірно знаючи про свою причетність до ДТП, грубо порушуючи вимоги п. п. 2.10 ПДР України, зупинивши керований ним автомобіль, і впевнившись, що ним було скоєно наїзд на пішохода, тобто скоєно ДТП, не залишився на місці пригоди, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не повідомив про ДТП орган чи підрозділ міліції, і з місця пригоди втік, залишивши ОСОБА_4 з травмами ніг на дорозі в темну пору доби та за межами населеного пункту.

В результаті ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді поперечного перелому нижньої третини діафіза обох кісток лівої гомілки зі зміщенням кісткових фрагментів; поперечного оскольчатого перелому верхньої третини діафіза обох кісток правої гомілки зі зміщенням кісткових фрагментів і нижньої третини діафіза; ссадин на носі з переходом на верхню губу; травматичного шоку II ст., які, відповідно до висновку судово-медичного експерта № 45/22 від 06.04.2010 року по критерію тривалості розладу здоровя відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Грубе порушення вимог п. п. 2.3-б, 12.2, 12.3, 13.1, 13.3 ПДР України водієм ОСОБА_2 знаходиться в причинному звязку з подією ДТП та її наслідками, тобто заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень пішоходу ОСОБА_4

Крім цього, 26 лютого 2010 року, приблизно о 20 годині, ОСОБА_2, після скоєння ДТП, достовірно знаючи про те, що керуючи автомобілем він скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4, і побачивши результат цієї ДТП, чому ні що не заважало, а саме те, що ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження в результаті ДТП, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.10 а, б, г, д, е, не вжив можливих заходів для надання медичної допомоги потерпілому, не викликав карету швидкої допомоги, не повідомив про ДТП орган чи підрозділ міліції, залишив ОСОБА_4 лежати на дорозі в темний час доби, поза межами населеного пункту, в зимову пору, який в цей час не мав можливості вжити ефективних заходів для самозбереження, і навмисно зник з місця ДТП, достовірно знаючи про наявність у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Таким чином ОСОБА_2 поставив пішохода ОСОБА_4 в небезпечний для життя стан, і обєктивно маючи змогу надати йому допомогу, навмисно залишив його без допомоги на дорозі, ігноруючи обовязок піклуватися про нього.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у скоєні злочинів передбачених ст. ст. 286 ч. 1, 135 ч. 1 КК України визнав повністю, суду пояснив, що 26 лютого 2010 року ОСОБА_3 попросила його поїхати до її батьків, які мешкають по вул. Гребеннікова в м. Новий Буг, в районі кафе « Улибка ». Перед цим він спиртні напої не вживав і був повністю тверезий. Приблизно в 20 годин 26.02.2010 року він разом з ОСОБА_3 на вказаному ним автомобілі виїхали з його двору щоб їхати в м. Новий Буг до її батьків. Він керував автомобілем, а ОСОБА_3 знаходилась на передньому пасажирському сидінні. Проїхавши сел. Жовтневе, і обїхавши по дорозі залізничні колії, він виїхав на дорогу вул. Орджонікідзе сел.. Жовтневе і продовжив свій рух далі в напрямку виїзду з сел. Жовтневе, в сторону м. Новий Буг. В цей час в його автомобілі були увімкнені фари головного освітлення в режимі дальнього світла. Проїхавши деяку відстань, він побачив, що назустріч йому рухається вантажний автомобіль з дальнім світлом фар, і наближаючись до нього, він не перемикався на ближнє світло фар, так як зробив він. В звязку з цим цей автомобіль його засліпив своїм світлом фар, і він зменшив швидкість керованого автомобіля на дуже малу швидкість, не більше 5-10 км/год, оскільки він не бачив нічого перед собою в звязку з засліпленням світлом фар зустрічного автомобіля. Це все відбулося в районі закінчення огородження взуттєвої фабрики, і в цьому районі він розминувся таким чином з цим зустрічним автомобілем. Це був автомобіль КАМАЗ з причепом. Розминувшись з цим автомобілем, він почав набирати швидкість керованого ним автомобіля і у нього фактично зразу проходили наслідки засліплення світлом фар цього автомобіля. Він продовжив рух далі в напрямку м. Новий Буг. Він рухався, керуючи автомобілем, і автомобіль його був розташований в 0,5 метрах від правого краю проїзної частини дороги. При цьому він рухався вже з дальнім світлом фар, оскільки після розїзду з тим КАМАЗОМ він перемкнув режим світла в керованому ним автомобілі на дальній, так як в цей час ні зустрічних, ні попутних автомобілів не було на цій ділянці дороги для нього. Проїхавши приблизно 0,5 км, він рухався не змінюючи напрямку свого руху зі швидкістю приблизно в межах 45-50 км/год, не більше, і в цей час він прикурював сигарету, і в момент, тоді, коли він відволікся, в цей час автомобіль таким чином рухався як і раніше, він відчув удар в передню частину керованого ним автомобіля. В результаті цього удару в керованому ним автомобілі розбилося лобове скло в центральній та правій частині, і він побачив людське тіло задню його частину, яке потім злетіло вправо з капоту керованого ним автомобіля. Напевно він крутнув кермом після удару і потім вліво, оскільки це людське тіло злетіло вправо. Він зразу ж став гальмувати керований ним автомобіль і зупинив його через деякий час. Тобто автомобіль ще проїхав деяку відстань після удару і того моменту, як людське тіло злетіло з капоту керованого ним автомобіля. Але екстрено він не гальмував керований ним автомобіль і слідів гальмування юзом на цьому місці не повинно бути. Він зрозумів, що він скоїв наїзд на людину, хоч не бачив її взагалі перед наїздом. Як ця людина рухалась перед наїздом, він не бачив. Тобто безпосередньо перед наїздом на людину він відволікся від керування автомобілем, оскільки в цей час не було ні зустрічних, ні попутних автомобілів для нього. Зупинившись на дорозі, він увімкнув задню передачу і здав назад заднім ходом. При цьому, через деяку відстань він побачив, що на правій обочині, приблизно в 1 м від краю дороги сидів на сідницях невідомий йому чоловік похилого віку, передньою частиною тіла в сторону м. Новий Буг. Він зупинив свій автомобіль і вийшов до цього чоловіка. Він підійшов до того і запитав, чи все нормально, на що цей чоловік відповів, що все нормально. У того він побачив кров на обличчі, і той тримав руками свою голову. Після цього він, злякавшись того, що вчинив, вирішив їхати назад додому, хоч ОСОБА_3 йому говорила, щоб повезти цього чоловіка в лікарню, але він відповівши їй, що цей чоловік пояснив, що все нормально, розвернув свій автомобіль і поїхав назад до сел.. Жовтневе. В звязку з тим, що через розбите скло було погано видно дорогу, то він пропустив поворот для обїзду через залізничні колії. В цей час повз його автомобіль проїхав автомобіль маршрутне таксі, і він, пропустивши цей автомобіль, здав назад трохи, і повернувши наліво, поїхав далі до залізничного переїзду, а потім до с. Новоюрївка. Приїхавши додому, він поставив автомобіль у себе в дворі, і нічого з ним не робив. Тобто він залишився в такому вигляді, як безпосередньо після наїзду на пішохода. Після цього він і ОСОБА_3 пішли спати. Вранці він управився по господарству і пішов в магазин. В цей час він побачив, що в їх селі їздить автомобіль ДАІ і зрозумів, що шукають автомобіль, яким скоєно ДТП, тобто його автомобіль і його. Тому він повернувся додому і повідомив працівникам ДАІ, які вже біли біля його двору, що він керував автомобілем і скоїв наїзд на пішохода 26 лютого 2010 року на дорозі між сел.. Жовтневе та м. Новий Буг приблизно в 20 годин 40 хвилин.

Представник потерпілого ОСОБА_5 суду пояснив, що потерпілий ОСОБА_4 є його братом. 26 лютого 2010 року ОСОБА_4 був збитий автомобілем підсудного під його керуванням, після чого останній залишив ОСОБА_4 у важкому стані і не вжив заходів з приводу надання допомоги постраждалому. Він як рідний брат взяв на себе оплату лікування та догляд. За весь час лікування він витратив на медичні препарати 2879,18грн., на яку заявлений цивільний позов і яку він просить стягнути з підсудного на його користь. Крім того, вважає що його потерпілому крім тілесних ушкоджень, була завдана моральна шкода, яку він оцінує у 5000грн. та просить відшкодувати потерпілому.

Згідно оголошених показів потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні було встановлено, 26 лютого 2010 року він пішов в сел. Жовтневе до ОСОБА_6 на вул. Московська, оскільки у тієї померла матір. Він раніше працював з ОСОБА_6 в ДЕО. Прийшов він до тієї в обідній час, точний час він не памятає. Аж до вечірнього часу він був у ОСОБА_6. Там він поїв і вжив спиртні напої, горілку приблизно 300 г. Коли вже стемніло, в цей же день він пішки пішов додому. Він пройшов через залізничний вокзал і вийшов на дорогу, яка веде до м. Новий Буг. Він був одягнений в чорний одяг, на голові у нього була чорна вязана шапочка. З собою у нього нічого не було. Вийшовши за сел. Жовтневе, він попрямував по дорозі сполученням сел. Жовтневе м. Новий Буг. В цей час було холодно, але морозу не було, і не було ніяких опадів. В цей час вже було повністю темно, але видимість була нормальна як для ночі, тобто не було в цей час ні тумана, ні інших факторів, які б зменшували видимість. Так як на обочинах дороги, по якій він йшов, була грязь, то він йшов по дорозі, а саме по правій половині дороги, приблизно в 1 метрі від правого краю проїзної частини дороги. Він нормально себе почував в цей час, хоч і вживав перед цим спиртні напої, і йшов прямолінійно, не змінюючи напрямку руху. Він йшов повільніше, ніж якщо дивитися на нормальну швидкість руху пішохода кроком 5 км/год, тобто десь приблизно зі швидкістю 3 км/год, так як він літня людина. Пройшовши деяку відстань від краю сел. Жовтневе таким чином, як він вказав, він бачив, що попереду нього не рухались ніякі транспортні засоби, тобто до нього зі сторони м. Новий Буг не було світла фар транспортних засобів. Що відбувалось позаду нього він не бачив, і не оглядався, але побачив, що позаду нього рухається в його напрямку якийсь автомобіль, так як від нього він бачив світло, тобто світло від його фар. Пройшовши ще декілька метрів не змінюючи ні напрямку, ні швидкості руху, він відчув сильний удар ззаду і зразу не зрозумів, що сталося. Прийшов він в себе, знаходячись на обочині лежачи. Що відбулося, він спочатку не зрозумів, але у нього дуже сильно боліли ноги, крім інших частин тіла, які також боліли. Перед цим він не присідав, не сходив з дороги, а йшов як і раніше, не змінюючи своїх напрямку і швидкості. Скільки він лежав на обочині, він не знає, і що відбувалось, він також не памятає. Повністю він прийшов в себе в лікарні. Хоче ще раз сказати, що до наїзду на нього автомобіля, як він тепер знає, він ніяким чином не змінював свій напрямок руху, його швидкість, і весь час до наїзду був у вертикальному положенні, йдучи по дорозі додому.

Враховуючи, що підсудний свою вину визнав повністю, суд з урахуванням думки учасників судового розгляду в порядку ст. 299 ч. 3 КПК України вважає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи і розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються, обмежившись свідченнями підсудного, представника потерпілого, оголошенням показів потерпілого і характеризуючими даними особистості підсудного.

По справі представником потерпілого та його адвокатом заявлений цивільний позов на суму 2879,18грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої потерпілому.

Підсудний позов визнав в повному обсязі.

Суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 за ст. 286 ч. 1 КК України доказана і його дії, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та вина за ст. 135 ч. 1 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через старість, або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобовязаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан кваліфіковані правильно.

При визначені виду і міри покарання підсудному ОСОБА_2 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані що характеризують підсудного. Суд вважає, що скоєні підсудним злочини відноситься до категорій невеликої та середньої тяжкості.

Підсудний по місцю проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що помякшує підсудному покарання є щире каяття у скоєному.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудному, є вчинення злочину щодо особи похилого віку або, яка перебуває в безпорадному стані.

Враховуючи особу підсудного, обставини, при яких ним були скоєні злочини, суд приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, шляхом призначення покарання у вигляді обмеження волі із застосуванням ст. ст. 70 ч. 1, 75, 76 КК України.

На підставі ст. 91 КПК України з підсудного ОСОБА_2 на користь експертної установи підлягають стягненню, оскільки були втрачені на здійснення експертиз в сумі 456,35грн. та 608,47грн., як судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у скоєні злочинів, передбачених ст. ст. 286 ч. 1, 135 ч. 1 КК України і призначити покарання:

за ст. 286 ч. 1 КК України 2 роки і 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

за ст. 135 ч. 1 КК України 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, визначив покарання у вигляді 4 років і 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбуття основного покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобовязати засудженого ОСОБА_2 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої системи; повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи; періодично зявлятись в органи кримінально виконавчої системи на реєстрацію.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 до набуття вироком законної сили залишити у вигляді підписки про невиїзд.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2879,18грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь науково дослідного експертно криміналістичного центру УМВС України в Миколаївській області - 1064,82грн., як судові витрати.

Речові докази по справі:

- шматки фарби, шматки скла, шапку, гіпсовий зліпок слідів протектора шини автомобіля, дрібні частини скла прозорого кольору, металева деталь з відломами, шматок фарби, склоомивач, чорну пластмасову деталь з щитка номера автомобіля, які знаходяться в кімнаті речових доказів Новобузького РВ УМВС України в Миколаївській області знищіти.

- автомобіль НОМЕР_2, який переданий на зберігання ОСОБА_2 залишити останньому.

На вирок може бути подана апеляція протягом 15 діб з моменту його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя Новобузького районного суду

Миколаївської області ОСОБА_7