н/п 1-кс/640/8313/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи фізичною-особою підприємцем, здійснює торгівлю продовольчими товарами у магазині, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На початку вересня 2016 року (точну дату та час у ході слідства встановити не вдалося), перебуваючи поблизу зазначеного магазину, за відсутності відповідних документів, підтверджуючих походження продукції та її якість, придбав у невстановленої в ході досудового розслідування особи алкогольну продукцію в пластиковій ємності об`ємом 5 літрів, на якій була відсутня заводська або будь-яка етикетка, а також марка акцизного збору, усвідомлюючи, що вказаний алкогольний напій виготовлено незаконно, в подальшому збував його на розлив різними об`ємами у зазначеному магазині.
21 вересня 2016 року ОСОБА_7 , придбав вищевказаний алкогольний напій у даному магазині, який вжив спільно з ОСОБА_8 , крім цього вказаний алкогольний напій у зазначеному магазині купували ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , який вжив його з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Внаслідок вживання зазначеного алкогольного напою, 22.09.2016 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 госпіталізовані у Ізюмській ЦМЛ з діагнозом: «токсичне отруєння сурогатом алкоголю». 23.09.2016 із аналогічним діагнозом госпіталізовано ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
24.09.2016 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КК України, якому судом обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Також, у вказаному кримінальному провадженні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КК України 23.09.2016 повідомлено про підозру ОСОБА_13 та 28.09.2016 ОСОБА_14 , 28.09.2016 ОСОБА_15 , 29.09.2016 - ОСОБА_16 , 29.08.2016 ОСОБА_17 , 29.08.2016 - ОСОБА_18 , 24.09.2016 ОСОБА_19 , 06.10.2016 ОСОБА_20 .
Як зазначає слідчий, на даний час, відповідно до відомостей внесених по вказаному кримінальному провадженню до ЄРДР від вчиненого кримінального правопорушення постраждали 36 особи, з яких 17 померло.
Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_21 заявлено цивільний позов на суму 25 180 грн матеріальної шкоди та 200 000 грн моральної шкоди, на загальну суму 225 180 грн.
В ході досудового розслідування встановлено, що згідно з інформацією, наданою КП «Архітектурне бюро та Бюро технічної інвентаризації Ізюмського району» за ОСОБА_5 значиться нежитлова будівля магазину загальною площею 66,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , без № на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі Ізюмського державного комерційно-виробничого підприємства, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу, Харківської області ОСОБА_6 від 01 березня 1999 року за реєстровим номером №274 та зареєстрованого в КП «АБ та БТІ Ізюмського району» 02.03.1999 р. за реєстровим номером 1-2.
Слідчий зазначає, що оскільки в ході досудового розслідування потерпілою ОСОБА_21 заявлено цивільний позов на загальну суму 225 180 грн., з метою забезпечення подальшого відшкодування шкоди, завданої значній кількості інших потерпілих внаслідок кримінального правопорушення, запобігання можливості його приховування, знищення і відчуження просить накласти арешт на вищевказане майно.
При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий його підтримала.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судове засідання не викликалась, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 204 КК України, 24.09.2016 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КК України, потерпілою ОСОБА_21 у даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов на суму 25 180 грн матеріальної шкоди та 200 000 грн моральної шкоди, на загальну суму 225 180 грн., а тому з метою забезпечення цивільного позову, відшкодування шкоди, завданої значній кількості інших потерпілих внаслідок кримінального правопорушення, запобігання можливості його відчуження, вважає за доцільне накласти арешт на зазначене у клопотанні слідчого нерухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_5 на праві приватної власності.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 107, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на майно, яке належить згідно з інформацією, наданою КП «Архітектурне бюро та Бюро технічної інвентаризації Ізюмського району» ОСОБА_5 , а саме: нежитлова будівля магазину загальною площею 66,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , без №, ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі Ізюмського державного комерційно-виробничого підприємства, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу, Харківської області ОСОБА_6 від 01 березня 1999 року за реєстровим номером №274 та зареєстрованого в КП «АБ та БТІ Ізюмського району» 02.03.1999 р. за реєстровим номером 1-2, - заборонивши його відчуження у будь-який спосіб.
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1