Справа № 307/2098/16-к
Провадження № 1-кп/307/345/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2016 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1
з участю: прокурора ОСОБА_2
захисника ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
представника служби захисту дітей ОСОБА_5
при секретарі ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, студента Тячівського ліцею, не одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
19.06.2016 р., близько 18.30 год., ОСОБА_7 за попередньою змовою з іншою особою, відносно якої справа виділена в окреме провадження, умисно, таємно, з корисливих мотивів, маючи на меті заволодіння чужим майном, із будинку АДРЕСА_2 , вчинив крадіжку 1800 грв., які належали потерпілій ОСОБА_4 при наступних обставинах.

Критичного дня, особа відносно якої справа виділена в окреме провадження, запропонував обвинуваченому ОСОБА_8 вчинити крадіжку грошей із будинку ОСОБА_4 , на що останній після деяких вагань погодився. Попередньо домовившись, та розподіливши між собою ролі, приблизно о 18.30 год., знаючи що потерпілої в цей час немає вдома, обвинувачений та інша особа підійшли до будинку АДРЕСА_2 . Мотринець залишився біля паркану спостерігати щоб їх ніхто не побачив, а інша особа пішов до будинку і відчинивши його ключем, який знайшов у місці на яке вказав обвинувачений, проник всередину. У спальній кімнаті він знайшов гроші з яких викрав 1800 грв. Після цього інша особа покинув будинок та передав ОСОБА_8 150 грв.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що згідно свідоцтва про народження його ім`я ОСОБА_9 , однак у селі всі звуть його ОСОБА_10 . 19.06.2016 р. він знаходився на подвір`ї будинку в якому проживає його знайомий ОСОБА_11 . Через деякий час туди прийшов особа відносно якої справа виділена в окреме провадження, і запропонував йому викрасти гроші від потерпілої ОСОБА_12 . Він спочатку відмовлявся, однак той наполягав і вони разом пішли до будинку АДРЕСА_2 . У цьому будинку він бував досить часто, знав приблизне місце де ховали ключ від вхідних дверей та приблизне місце де зберігалися гроші. На вимогу особи відносно якої справа виділена в окреме провадження, він розповів йому про ці місця. Вони домовилися, що він залишиться на вулиці і буде спостерігати за тим щоб їх ніхто не побачив, а особа відносно якої справа виділена в окреме провадження, проникне у будинок та викраде гроші. Через деякий час особа повернувся і передав йому 150 грв. та попередив, що у разі їхнього викриття у вчиненні злочину він повинен взяти відповідальність на себе і не викривати його та пригрозив, що в іншому випадку знайде спосіб як його покарати.

Розглянувши кримінальне провадження суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю. Крім його визнання це стверджується показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка зокрема ствердила, що 19.06.2016 р. із своєю донькою пішла відпочивати на річку. Повернулися ввечері, і вона хотіла взяти гроші, які зберігала у гаманці, в спальній кімнаті. Відкривши гаманець помітила, що частина грошей, а саме 1800 грв. відсутні. У крадіжці запідозрила ОСОБА_13 , який часто бував у їхньому будинку, неодноразово ночував у них, знав де приховується ключ від вхідних дверей і міг знати де зберігаються гроші. Коли вона поговорила з ним про зникнення грошей, він зізнався у крадіжці і повідомив її, що вчинив крадіжку сам. Однак через кілька днів, її син, який навчався разом із обвинуваченим, розповів їй, що крадіжку вчинив інша особа відносно якої справа виділена в окреме провадження. Під час наступної розмови з Мотринцем той розповів їй те саме, що і зараз повідомив суду. Вона часто допомагала обвинуваченому одягом, та годувала його у зв`язку з тим, що його мати зловживає спиртними напоями і не займається вихованням сина. Вона навіть відмовилася прийти в суд щоб захищати його права. Просить не позбавляти обвинуваченого волі.

Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений, захисник та потерпіла правильно розуміють зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілої, законного представника обвинуваченого та оглядом матеріалів справи, які характеризують особу ОСОБА_7 .

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він дав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. 349 КПК України та показання потерпілої суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 за попередньою змовою з іншою особою, відносно якої справа виділена в окреме провадження, дійсно вчинив крадіжку 1800 грв. від потерпілої ОСОБА_4 чим завдав їй матеріальної шкоди на вказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України по кваліфікуючих ознаках таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.

Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, вчинив кримінальне правопорушення вперше, є неповнолітнім, по місцю проживання характеризуються позитивно, зростає у важких матеріальних умовах, в неповній сім`ї, де мати зловживає спиртними напоями і не займається вихованням дитини; обставин, які обтяжують покарання суд не знайшов.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім і тим, які щиро розкаялись у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину.

Враховуючи наведені пом`якшуючі обставини, особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, а також прохання потерпілої не позбавляти його волі, відсутність обставин які обтяжують покарання суд вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України.

Тому, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на три роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного йому покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання, навчання або роботи.
Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_7 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1