А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І

І м е н е м У к р а ї н и

19.11.2014 місто Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
cуддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду кримінальне провадження за №11кп/777/296/14 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2013 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , українця,
з середньою освітою,одруженого,
має на утриманні двох неповнолітніх дітей,
раніше не судимого, громадянина України,-

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ухвалено звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції.
Речовий доказ: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 208», з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 ,- ухвалено повернути за належністю ОСОБА_7 .
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 27 березня 2013 року приблизно о 7-ій годині, керуючи маршрутним мікроавтобусом марки «MERCEDES-BENZ 208», з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 в якому перебували пасажири та рухаючись зі швидкістю 40-50 км./год. автодорогою «Мукачево-Рогатин», на 58-му кілометрі, неподалік с. Рокосово Хустського району Закарпатської області в напрямку м.Хуст, порушив вимоги п.п.1.3, 1.4, 1.5, 1.10,11.3, 12.1 «Правил дорожнього руху України», не врахував стан транспортного засобу та дорожню обстановку, у зв`язку з чим не впорався із керуванням, допустив занос свого автомобіля, виїхав на смугу, призначену для руху зустрічного транспорту, з`їхав з проїзної частини дороги в поле, де перекинувся на дах.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирам мікроавтобусу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, а ОСОБА_12 - тяжкі тілесні ушкодження.
У апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вказаного судового рішення, посилаючись на те, що судом першої інстанції призначено щодо ОСОБА_7 покарання без врахування тих обставин, що останнім вчинено тяжке суспільно небезпечне діяння внаслідок якого спричинено тілесні ушкодження п`ятьом потерпілим, не дано оцінки доводам прокурора в частині призначення покарання щодо обвинуваченого.
Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити щодо нього покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Доведеність вини, правильність кваліфікації судом суспільно небезпечних дій ОСОБА_7 прокурор не оспорює.
У запереченні на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок щодо нього - без змін, посилаючись на те, що судове рішення, на його думку, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи, викладені у апеляційній скарзі, запереченні на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч.2 ст.409, ч.1 ст. 420 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що досудове розслідування, судовий розгляд судом першої інстанції проведені з додержанням вимог розділів III, IV Кримінального процесуального кодексу України.
Обвинуваченим ОСОБА_7 допущено порушення вимог п.п.1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 11.3, 12.1 «Правил дорожнього руху України», які зобов`язують учасника дорожнього руху знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, бути взаємно ввічливим; кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила; дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; терміни, що наведені у «Правилах дорожнього руху України» мають відповідні значення; на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди; під час виїзду в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Невиконання ОСОБА_7 зазначених вимог «Правил дорожнього руху України» знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, тобто допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим тілесні ушкодження середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, роз`яснення, даного в п.п. 1.3. Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, його минуле, склад сім`ї, його матеріальний стан тощо.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі, при призначенні покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого останнім злочину, а також те, що внаслідок його протиправних дій постраждало п`ятеро осіб.
Саме з урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено покарання, яке за своїм розміром не є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. І в цій частині, тобто в частині призначеного покарання, судове рішення підлягає до скасування, оскільки не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Призначаючи щодо обвинуваченого ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд, як пом`якшуючі покарання обставини враховує те, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся, раніше не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відшкодував потерпілим заподіяну злочином шкоду.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Усі ці обставини істотно знижують фактичну тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, ступінь небезпечності його особи для суспільства, що, на думку апеляційного суду, утворюють підставу для висновку про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому апеляційним судом враховано і ту обставину, що прокурором у апеляційній скарзі незаконність застосування щодо ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України не порушувалося.
Відповідно до вимог ст. 76 КК України, у разі звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд може покласти на нього і обов`язки, передбачені вказаною нормою кримінального закону.
Враховуючи фактичні обставини справи, зокрема, те, що внаслідок порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху,- різного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень зазнали п`ятеро потерпілих,- щодо нього слід застосувати і додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2013 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
В решті вирок залишити без змін.
На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня його проголошення.

Судді: