Справа № 317/3389/15-к
№/п 1-кп/317/360/2015

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000559 від 12.10.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Розівка Розівського району Запорізької області , громадянина України, українця, освіта середня-спеціальна, розлучений має 3 неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

На виконання зазначеного Указу, 28 серпня 2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22 жовтня 2014 року ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .

Молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.

30 грудня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 убув у щорічну відпустку терміном до 10 січня 2015 року.

Проте 10 січня 2015 року ОСОБА_4 для подальшого проходження військової служби до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 з відпустки не прибув.

Діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, молодший сержант ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби 10 січня 2015 року не з*явився вчасно без поважних причин на службу з відпустки, а саме до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , як4а розташована в АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження служби до 12 жовтня 2015 року.

Допитаний у судовому засідані обвинувачений ОСОБА_4 провину свою визнав повністю, пояснив, що 28.08.2014 року він звернувся с заявою до військомату для направлення його на військову службу за власним бажанням. Пройшов медичну комісію та був зарахований на всі види забезпечення. Грошове утримання на картковий рахунок отримував регулярно. 30 грудня 2014 року отримав відпустку строком до 10 січня 2015 року, але вирішив з відпустки не повертатися до військової частини. Пояснив, що має трьох неповнолітніх дітей, а з дружиною розлучений, тому вирішив доглядати за дітьми, коли дружина на роботі. Про місце свого перебування та причини до військової частини не повідомляв. Ухилявся від проходження служби до 12 жовтня 2015 року, але й на час розгляду провадження в суді до частини не повернувся, службу не проходить.
Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст. 407 КК України тобто нез*явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості. Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд враховує те, що він раніше не судимий. Ухилявся від несення служби більше 9 місяців.
Обставинами, які пом*якшують покарання, суд визнає те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд вважає, що при призначенні покарання слід застосувати ст.69 КК України та призначити покарання більш м*яке ніж передбачено законом.
Відповідно до ст.62 КК України військовослужбовці, призвані на військову службу під час мобілізації відбувають покарання у виді тримання у дисциплінарному батальоні.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України і призначити покарання з застосуванням ст. 62, 69 КК України у вигляді 6 (шість) місяців дисциплінарного батальону.
Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , залишати цілодобово своє місце мешкання та покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- не залишати місце постійного проживання, а саме будинок АДРЕСА_1 .
- заборонити виїзд за межі с. Розівка Запорізького району Запорізької області в особистих справах без дозволу суду і обов`язок повідомляти їх про виїзди за межі населеного пункту по службовим справам.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення, через Запорізький районний суд Запорізької області.
Суддя: ОСОБА_1