Справа № 465/6147/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/946/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002987 від 26.09.2014р. про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч.1 ст.296 КК України,

з участю прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_8

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2015 року.

Цим вироком ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 296 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Вироком суду встановлено, що відповідно до обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_9 25.09.2015 року о 19:00 год. перебуваючи в приміщенні бару ТзОВ «Наука», що по вул. Науковій, 53 в м. Львові, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинив хуліганські дії, а саме: виражався нецензурною лайкою в сторону працівників кафе-бару, та перервав норму роботи кафе з 19:00 год. до 22:00 год.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок Франківського районного суду м. Львова від 20.10.2015р. змінити в сторону пом`якшення. Вважають, що призначене покарання обвинуваченому не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого через його суворість. При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, не врахував те, що ОСОБА_6 характеризується позитивно, раніше жодних правопорушень не вчиняв, одружений, виховує двох дітей, має тяжкі захворювання, які потребують лікування, в тому числі стаціонарного, є інвалідом ІІІ групи. Зазначають, що потерпіла не має жодних претензій до обвинуваченого, обтяжуючі покарання обставини відсутні.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який щодо апеляційної скарги не заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. Вирок суду підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За змістом ч.3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити чітке формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. У вироку мають бути наведені докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Проте, постановивши обвинувальний вирок, суд першої інстанції даних вимог закону не виконав. У вироку взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, натомість суд покликався на обвинувачення, встановлене обвинувальним актом.

Згідно цього обвинувачення, наведеного у вироку суду, дії ОСОБА_9 полягали в тому, що він 25.09.2015р. о 19 год. виражався нецензурною лайкою в сторону працівників кафе бару, чим перервав роботу кафе з 19 по 22 год. З наведеного неможливо встановити як саме діями обвинуваченого, вчиненими о 19 год., була зірвана робота кафе аж до 22 год. і в чому це проявилось, тобто не розкрито в чому полягала особлива зухвалість його дій, що вказує на неконкретність обвинувачення. Крім того, події мали місце не 25.09.2015р., а 25.09.2014р.

Розглядаючи справу відносно ОСОБА_9 , суд допустився порушень вимог ч.3 ст. 349 КПК України при прийнятті рішення щодо недослідження доказів стосовно фактичних обставин, які ніким не оспорювались.

Згідно ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст фактичних обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснити їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції при розгляді кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 не дотримався, не з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст фактичних обставин, чи добровільна їх позиція, та не роз`яснив їм наслідки, передбачені ч.3 ст. 349 КПК України.

В засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 не допитувався з приводу фактичних обставин справи, оскільки при його допиті взагалі не з`ясовувалось які саме дії вчинив ОСОБА_9 25.09.2014р. Таким чином судом було порушено вимоги ч. 4 ст. 349 КПК України, якою встановлено, що допит обвинувачено з приводу фактичних обставин справи повинен здійснюватись обов`язково, крім випадків, якщо він відмовляється від дачі показань. Наведене порушення перешкоджає з`ясуванню питання, чи правильно розуміє обвинувачений зміст фактичних обставин справи.

Суд у вироку зазначив, що обвинувачений визнав всі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони пред`явлені в обвинувальному акті, та дав аналогічні показання. Тобто, не допитавши обвинуваченого з приводу фактичних обставин справи, замість показань обвинуваченого, суд покликався на дані, встановлені обвинувальним актом, що є неприпустимим.

Не грунтується на вимогах закону і обґрунтування вироку суду тим, що потерпіла ОСОБА_10 підтримала покази, дані на досудовому розслідуванні, оскільки суд повинен обґрунтовувати свої висновки доказами, здобутими в судовому засіданні.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, апеляційний суд не має права наперед вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
А тому, при новому розгляді справи суд першої інстанції повинен повно й всебічно дослідити обставини справи та ухвалити в справі законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення, в тому числі з врахуванням передбачених вимог кримінального закону щодо доведеності винуватості, кваліфікації та призначення покарання у разі визнання обвинуваченого винуватим та за відсутності підстав для його звільнення від кримінальної відповідальності.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції іншим складом суду зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді: