Справа № 293/1575/15-к
УХВАЛА
25 січня 2016 року смт Черняхів
Слідчий суддя Черняхівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 з участю:
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
скаржника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 17.12.2015 на дії працівників Черняхівського ВП Корос тишівського ВП ГУНП в Житомирській області,
ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до слідчого судді з вказаною скаргою, в якій з урахуванням уточненої скарги від 11.01.2016, поданої до суду 13.01.2016, зазначив, що 15.12.2015 він звернувся до Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області(далі Черняхівська поліція) з заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст.190, ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 289 КК України громадянином ОСОБА_6 (далі заява).Проте відомості про відповідні кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) внесені не були, витяг з ЄРДР скаржнику надано не було. 05.01.2016 на адресу скаржника прийшло повідомлення з Черняхівської поліції про те, що заява не була внесена до ЄРДР. Скаржник вважає, що перевірку обставин, викладених в заяві, було здійснено поверхнево.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні проти скарги заперечили, пояснили, що за наслідками перевірки обставин, викладених в заяві, встановлено, що вказані обставини носять суто цивільно-правовий характер, не містять ознак складів злочинів, на які вказує скаржник, а тому відсутні підстави для внесення відповідних відомостей в ЄРДР.

Заслухавши скаржника, прокурора та слідчого, дослідивши матеріали провадження за скаргою, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Скаржник в судовому засіданні визнав, що:
1)автомобіль скаржника було передано ОСОБА_6 сином скаржника ОСОБА_7 , а не скаржником особисто;

2)передачу вказаного автомобіля було здійснено добровільно, за усним погодженням зі скаржником;

3)спір між скаржником, його сином та ОСОБА_6 виник та триває на даний час з приводу неналежного, на думку скаржника, виконання ОСОБА_6 його зобов`язань по ремонту автомобіля скаржника;

4)проведення ремонту автомобіля скаржника, умови такого ремонту з ОСОБА_6 погоджував не скаржник, а його син;

5)станом на момент розгляду скарги автомобіль продовжує перебувати у власності скаржника, але у володінні ОСОБА_6 , який його притримує до моменту отримання оплати від скаржника або його сина за проведені роботи по ремонту автомобіля;

6)між скаржником, його сином та ОСОБА_6 наразі тривають судові процеси у порядку цивільного судочинства.

З огляду на це скаржник в судовому засіданні визнаввідсутність у діях ОСОБА_6 щодо скаржника складів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 289 КК України, тобто що ОСОБА_6 вказаних злочинів щодо скаржника не вчиняв.

Вказані обставини, крім їх визнання скаржником, підтверджуються наданими учасниками провадження в судовому засіданні наступними документами:
¦актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 46 на суму 28 205,00 грн.;
¦листом-повідомленням ФО-П ОСОБА_6 до ОСОБА_7 (сина скаржника) від 24.11.2015 про сплату боргу;
¦ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 04.11.2015 у справі № 569/5122/15-ц;
¦ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015;
¦ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.12.2015 у справі № 293/1423/15-ц.
Оскільки, як підтвердив скаржник в судовому засіданні, його автомобіль наразі продовжує перебувати у його власності (іншим особам не проданий, не відчужений іншим чином), в матеріалах провадження за скаргою відсутні докази завдання скаржнику діями ОСОБА_6 моральної, фізичної або майнової шкоди,слідчий суддя приходить до висновку, що скаржник наразі не є потерпілим у розумінні ст. 55 КПК України. Потерпілим від злочинів, склади яких передбачені ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 289 КК України, за наявності для того підстав може бути визнаний не скаржник, а його син ОСОБА_7 , який безпосередньо погоджував умови ремонту автомобіля з ОСОБА_6 . Водночас, в матеріалах провадження за скаргою відсутні докази звернення ОСОБА_7 до правоохоронних органів з приводу вчинення щодо нього вказаних злочинів.

З огляду на це слідчий суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_6 щодо скаржникавідсутні склади злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 289 КК України. Спір між скаржником та ОСОБА_6 підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. А тому скаргу слід залишити без задоволення.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 306, 307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_5 17.12.2015на дії працівників Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській областіз урахуванням уточненої скарги від 11.01.2016, поданої до суду 13.01.2016, залишити без задоволення.

Ухвала згідно з ч. 5 ст. 532 КПК України набирає законної сили з моменту її оголошення.
Відповідно до ч. 3 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 392 КПК України ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1