Справа № 314/4417/15-к
Провадження № 1-в/314/929/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні подання адміністрації Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Сивашське Новотроїцького району Херсонської області, громадянину України, який до засудження проживав за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимому:

1) 08.03.2001 Великобілозерським районним судом Запорізької області за ст. 206

ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.12.2001 дії перекваліфіковано на ст. 296 ч. 1 КК України, визначено до відбуття 4 роки позбавлення волі. Звільнений 12.04.2002 умовно-достроково з не відбутим строком 2 роки 4 місяці 23 дні;

2) 10.10.2003 Енергодарським міським судом Запорізької області за ст.ст. 186 ч. 2, 185 ч. 3, 357 ч. 3, 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнений 24.07.2009 по відбуттю строку покарання;

3) 04.03.2010 Великобілозерським районним судом Запорізької області за ст. 122

ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

По справі, за якою відбуває покарання, засуджений: 09.08.2012 Енергодарським міським судом Запорізької області за ст.ст. 186 ч. 3, 71 ч. 1 КК України до 7 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14.11.2012, вирок суду першої інстанції змінено, засуджено за ст.ст. 186 ч. 3, 71 ч. 1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку: 29.09.2011, кінець строку: 29.03.2017,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від адміністрації Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) надійшло подання про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт відносно засудженого

ОСОБА_4 .

Згідно з поданням, ОСОБА_4 відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101) у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 09.08.2012, зміненим ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14.11.2012.

У поданні поставлено питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт ОСОБА_4 , який на день розгляду справи судом відбув 1/2 частину строку покарання, має 3 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії дане подання підтримав і суду пояснив, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 29.09.2011. З 05.12.2012 відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується таким чином: за сумлінну поведінку і ставлення до праці 2 рази заохочувався правами начальника колонії та 1 разу - правами начальника відділення СПС, вимоги режиму відбування покарання порушував, мав 1 стягнення, накладене правами начальника колонії, та 2 стягнення, накладені правами начальника відділення СПС, усі стягнення погашені у встановленому законом порядку. У червні 2013 року, січні-березні, червні, вересні-листопаді 2014 року працевлаштований не був. У травні 2013 року, з липня по грудень 2013 року, у квітні, травні, липні, серпні та грудні 2014 року, з січня по липень 2015 року був працевлаштований слюсарем, робітником, закольщиком, будівельником, днювальним. відпрацював 439 днів. Приймає активну участь у суспільно-корисній праці та у благоустрої місць позбавлення волі. У скоєному злочині вину визнає. Формально підпадав під застосування ст. 101 КВК України 29.07.2013, комісією установи 01.08.2013 відмовлено. Також комісією установи розглядалися питання щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України та умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, рішеннями від 18.07.2014 та 15.06.2015 відповідно засуджений визнаний таким, що не довів своє виправлення, а тому застосування щодо нього заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 81, 82 КК України, є недоцільним. 15.09.2015 комісією установи повторно розглядалось питання щодо можливості заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, рішенням, оформленим протоколом № 25, ОСОБА_4 визнано таким, що став на шлях виправлення. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що засуджений має намір працевлаштуватися на підприємстві ПАТ «Племзавод «Степной» на посаду підсобного робітника, адміністрація установи за погодженням зі спостережною комісією Вільнянської районної державної адміністрації, клопоче про заміну ОСОБА_4 невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт на невідбутий строк, що залишився.

Засуджений ОСОБА_4 суду пояснив, що у скоєному злочині щиро розкаюється, зробив для себе належні висновки і просить суд задовольнити подання адміністрації установи про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт.

Прокурор заперечував проти подання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши представника адміністрації колонії, засудженого ОСОБА_4 , висновок прокурора, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці. Рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів подання встановлено, що під час знаходження у Вільнянському слідчому ізоляторі з 29.09.2011 по 05.12.2012 ОСОБА_4 характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 05.12.2012 засуджений перебуває у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101), є практично здоровим та працездатним без обмежень, про що свідчить медична довідка. Незважаючи на це ОСОБА_4 був працевлаштований лише у травні, липні-грудні 2013 року, квітні, травні, липні, серпні та грудні 2014 року, а також безпосередньо перед вирішенням комісією установи питань про умовно-дострокове звільнення та повторним розглядом питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме з січня по липень 2015 року, що об`єктивно підтверджено довідками про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати. При цьому норми виробітку у засудженого лише протягом 2 місяців перевищували 50 %, а в інший час складають від 0,7 до 2,4 %.

Згідно з довідкою, засуджений у період з 2013 по 2015 роки залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі та поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Тобто майже увесь строк покарання засуджений залучався до праці лише в неробочий час і не більш як на дві години на день, як це визначено ч. 5 ст. 118 КВК України та розділом ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань.

Таке відношення засудженого до праці вказує його на суб`єктивне відношення до вчиненого злочину та його наслідків.

Формально ОСОБА_4 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 2 рази заохочений правами начальника колонії та 1 разу - правами начальника відділення СПС. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, не була стабільно позитивною та активною. Так, за весь час відбування покарання засуджений допускав порушення режиму, зокрема, порушував локалізацію, курив у невстановленому місці, а також представниками адміністрації під час обшуку у засудженого був виявлений заборонений предмет - мобільний телефон, за вказані порушення ОСОБА_4 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. На теперішній час стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом цього періоду відбування покарання.

Крім того, при вирішенні подання суд враховує, що комісією установи неодноразово розглядалось питання щодо застосування до засудженого ОСОБА_4 заохочувальних норм. Так, 01 серпня 2013 року останньому відмовлено у застосуванні зміни умов тримання на підставі ст. 101 КВК України, а 18 липня 2014 року недоцільним визнано заміну не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.

15 червня 2015 року комісією установи відмовлено засудженому у застосуванні

ст. 81 КК України, а саме умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів своє виправлення.

Не погодившись з рішенням комісії від 15 червня 2015 року, ОСОБА_4 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з клопотанням щодо його умовно-дострокового звільнення. Ухвалою суду від 08 липня 2015 року (головуючий суддя ОСОБА_6 ), яка набрала законної сили 21 липня 2015 року, у задоволенні клопотання засудженого було відмовлено. На обґрунтування свого рішення судом зазначено, що ОСОБА_4 не досяг стану готовності до самокерованої правослухняної поведінки, не довів своє виправлення, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення. При розгляді даного питання судом були взяті до уваги дані про особу засудженого, відомості про його працевлаштування та поведінку, наявність заохочень та стягнень.

За таких обставин, зважаючи, що основною та першочерговою обставиною, на підставі якої суд має прийняти рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а це питання вже було предметом судового розгляду, за результатами якого 08 липня 2015 року ОСОБА_4 визнаний таким, що не довів своє виправлення, враховуючи, що на теперішній час нових даних про особу засудженого, які не були враховані при винесенні судового рішення, суду не надано, зокрема, після липня 2015 року ОСОБА_4 не працював, заохочень не отримував, суд не знаходить підстав для задоволення подання адміністрації установи виконання покарання.

Керуючись ст. 82 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні подання адміністрації Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

02.10.2015

02.10.2015

12.10.2015