1-кп/357/797/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.08.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 від 26.08.2015 року в кримінальному провадженні №00000099 від 23.04.2015 року за ст.407 ч.3 КК України щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, із професійно-технічною освітою, призваний за мобілізацією 24 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), молодший сержант запасу, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ,-

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, о 8 годині 30 хвилин 27 листопада 2014 року не з`явився вчасно з лікування на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , безпідставно залишився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де упродовж 121 доби проводив час на власний розсуд та ухилявся від обов`язків військової служби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся, суду показав, що на вчинення злочину його спонукав тяжкий стан здоров`я його батька, який захворів на онкохворобу, про що йому стало відомо якраз перед необхідністю з`явлення на службу, а тому він возив батька на обстеження в м.Київ, а потім він був змушений працювати, щоб заробити кошти на лікування батька, тому він не з`являвся на військову службу у вказаний період. Визнає, що усвідомлював, що вчиняє кримінальне правопорушення під час ухилення від проходження служби.

26.08.2015 року сторони кримінального провадження, прокурор військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах:

обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389- 1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в дохід держави.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної

відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України, оскільки своїми умисними діями, які виразились в умисному ухиленні від обов`язків військової служби, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.3 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.2 КК України є злочином середньої тяжкості.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити з застосуванням ст.69 КК України, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону, так як ОСОБА_5 щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушення, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, що визнається судом обставинами, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого за вчинене, тобто маються підстави для застосування вимог ст.69 КК України при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів невеликої чи середньої тяжкості.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,469, 474,475 КПК України , суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 26.08.2015 року, укладену у кримінальному провадженні №00000099 від 23.04.2015 року за ст.407 ч.3 КК України між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 ..

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, на підставі якої із застосуванням ст.69 КК України призначити узгоджене між сторонами покарання у виді у виді штрафу в 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250грн. в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 ,