Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/4993/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді. . . . . . . . . . . ОСОБА_2

суддів . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання. . . . . . ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001062 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 04 червня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станішівка Житомирського району Житомирської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора . . . . ОСОБА_7

обвинуваченого . . . . . . . ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

в апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, ухвалити рішення, яким вважати ОСОБА_6 винним у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та призначити йому іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язок повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання, навчання або роботи, періодично з?являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

У решті вирок залишити без зміни.

Прокурор посилається на те, що суд призначаючи покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, у резолютивній частині вироку не зазначив про застосування чи незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 04 червня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку один рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України, покладено на обвинуваченого обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Цивільний позов прокурора задоволено повністю. Стягнено з ОСОБА_6 на користь Департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради 2701 грн. 91 коп..

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та ПАТ СК Уніка, про відшкодування майнової і моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , моральну шкоду в розмірі 6000 грн., а в частині позову про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 478 грн. 67 коп. - відмовлено.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_6 20 лютого 2015 року о 19 годині 10 хвилин, керував технічно-справним автомобілем Мazda 627, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9

Рухаючись на вказаному автомобілі, по вул.. Київське шосе в напрямку вул. Баранова у м. Житомирі, на ділянці проїзної частини поблизу перехрестя Київського шосе - вул.. Фруктової, ОСОБА_6 в порушення вимог п.2.3 б Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, порушуючи вимоги п.п.12.3, 18.1, 18.4 вказаних Правил, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість бачити, що транспортні засоби, які регулюються по сусідній смузі руху в попутному напрямку зупинилися, не зменшив швидкість та продовжив рух, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого, при виникненні небезпеки для руху, яку об`єктивно ОСОБА_6 спроможній був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки свого транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Своїми необережними діями, які виразились в порушенні ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3 б , 12.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, що перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України ніким з можливих апелянтів не оспорюється. Суд першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснив наслідки.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України судом 1-ї інстанції правильно.

Згідно ст. 335 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені вид і розмір не тільки основного, а й додаткового покарання, якщо таке передбачене санкцією статті КК України, за якою суд визнав особу винною.

Разом з тим, призначаючи покарання ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, суд першої інстанції допустився помилки, оскільки не вирішив питання про доцільність або недоцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

За таких обставин, вирок суду 1-ї інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Колегія суддів призначає покарання обвинуваченому з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає за доцільне призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства з застосуванням ст.. ст.75, 76 КК України без позбавлення права керувати транспортними засобами, бо він вчинив злочин з необережності, вину визнав повністю, частково відшкодував потерпілій витрати на лікування, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, обставин, які обтяжують покарання відсутні.

Суд апеляційної інстанції не досліджував доказів щодо даних про особу обвинуваченого, оскільки вони були дослідженні судом 1-ї інстанції і клопотання про повторне їх дослідження учасники судового провадження відповідно до ч.3 ст.404 КПК України не заявляли.

Керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Житомира задовольнити, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 04 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання. Постановити новий вирок.

ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням іспитовим строку один рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

У решті вирок залишити без зміни. Вирок апеляційного суду може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

С у д д і: