Апеляційний суд Запорізької області
УХВАЛА

АПЕЛЯЦІЙНИОГО СУДУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

у справі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

місто Запоріжжя

15 вересня 2010 року №11-1231

Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:

ОСОБА_5 - головуючого, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

за участю прокурора Кметя А.Г., засудженого ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, потерпілої ОСОБА_8, захисника засудженого ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_9, засуджених ОСОБА_2 і ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями та доповненнями до апеляцій засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, захисників ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 засудженого ОСОБА_13 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2010 року.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд установив:

ОСОБА_1, який народився 28 березня 1977 року в місті Зеленодольську Татарстану, не працюючого, раніше не судимого в силу ст.89 КК України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

засуджено до позбавлення волі за ч.1 ст.186 КК України на 1 рік, за ч.2 ст.121 КК України на 10 років, за ч.4 ст.189 КК України і за сукупністю злочинів остаточно на 12 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Початок строку відбування покарання, із зарахуванням попереднього ув'язнення, засудженому ОСОБА_1А, обчислено з 25 серпня 2008 року.

ОСОБА_2, який народився 10 травня 1989 року в Запорізькій області, смт Степногорськ і там же проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрованого в кв.93), електрогазозварника, одруженого, раніше не судимого,

засуджено до позбавлення волі за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік, за ч.2 ст.121 КК України і за сукупністю злочинів остаточно на 9 років.

Початок строку відбування покарання, із зарахуванням попереднього ув'язнення з 30 серпня по 24 жовтня 2008 року, засудженому ОСОБА_2 обчислено з 29 квітня 2010 року.

ОСОБА_3, який народився 6 серпня 1989 року в Запорізькій області, смт Степногорськ і там же проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.121 КК України остаточно на 8 років 4 місяці 7 днів позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_3 обчислено з 29 квітня 2010 року.

Цим же вироком було засуджено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судиму, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5,

за ч.1 ст.186 КК України на 1 рік позбавлення волі, за ч.4,ч.5 ст.27 і ч.2 ст.121 КК України на 10 років позбавлення волі та за сукупністю цих злочинів остаточно на 10 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання, із зарахуванням попереднього ув'язнення, засудженій ОСОБА_4 було обчислено з 30 серпня 2008 року. ОСОБА_4 трималася під вартою по 9 липня 2010 року дня смерті, згідно довідки начальника Вільнянського СІ УДДУ ПВП в Запорізькій області №3/5290 від 9 липня 2010 року (т.6, а.с.104).

Питання про речові докази вирішені вироком відповідно до вимог статті 81 КПК України. Задоволені позови потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_8 і з засуджених солідарно стягнуто: на відшкодування матеріальних збитків на користь ОСОБА_14 2808 грн., ОСОБА_8 3625 грн. 73 коп.; на відшкодування моральних збитків кожній потерпілій по 100000 грн.

Згідно з вироком:

3 липня 2008 року в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 відкрито заволодів майном ОСОБА_15, а саме мобільним телефоном «Соні-Єріксон К6101» з сім-картою на загальну суму 940 грн. і, не реагуючи на заперечення потерпілої, зникнув з ним.

23 серпня 2008 року у своєму житлі ОСОБА_4 поскаржилася ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на вчинення щодо неї протиправних дій з боку ОСОБА_16 Під час спільного вживання спиртних напоїв схилила їх до побиття ОСОБА_16, а отримавши їх згоду привела до квартири останнього. Після відкриття ним дверей засудженні ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_15, діючи спільно групою осіб, з неконкретизованим (невизначеним) умислом, почергово стали наносити йому удари по тілу руками і ногами, а ОСОБА_15 ще й металевою лапою. Перетаскували потерпілого з кімнати в кімнату і продовжували побиття. Засуджений ОСОБА_1 при цьому вимагав від потерпілого 200 грн. Крім того, він же обливав потерпілого окропом, а потім, по цих місцях, наносив йому удари плоскою частиною ножа.

Потерпілий ОСОБА_16, якому засуджені ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 спільно, групою осіб спричинили небезпечні для життя в момент заподіяння тяжкі тілесні ушкодження з характером особливого мучення, того ж дня помер в місці його побиття.

Під час побиття потерпілого: засуджений ОСОБА_2 таємно викрав цифровий фотоапарат з приладами, всього на суму 1146 грн.; засуджена ОСОБА_4 відкрито заволоділа майном потерпілого та його дружини ОСОБА_14, а саме двухкомфорною електроплитою, сковорідкою, електропраскою, всього на суму 405 грн.

В апеляціях засуджені і в їх інтересах захисники стверджують про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що потягло необґрунтоване засудження кожного з них. Засуджена ОСОБА_4 вказує на те, що вона не схиляла інших засуджених до нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а самі вони стверджують про те, що саме він його дій смерть потерпілого не могла настати. Просять про справедливу апеляційну перевірку вироку, помякшення призначених покарань, перекваліфікацію дій на ст.125 КК України. ОСОБА_17 вважає безпідставним засудження його за ч.1 ст.186 КК України і за вимагання.

У судовому засіданні апеляційної інстанції:

засуджені ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а також захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_1 підтримали доводи своїх апеляцій з доповненнями до них. Звертають увагу на те, що двері квартири залишилися відкритими після того, як вони вийшли з неї.;

прокурор не знайшов підстав до задоволення апеляцій і просив вирок щодо засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишити без зміни;

потерпіла ОСОБА_8, мати потерпілого ОСОБА_16, знайшла вирок справедливим, а тому просила залишити його без змін.

Обговоривши доводи апеляційних скарг апеляційний суд не вбачає підстави до їх задоволення.

Винність засуджених_ у вчинені інкримінованих їм злочинних дій підтверджена доказами, які є в матеріалах справи, і їх діям місцевий суд дав у вироку належну і відповідну юридичну оцінку.

Так, з показань самих засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, як в ході досудового так і судового слідства, а також їх пояснень в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, стабільно і послідовно визнається нанесення потерпілому ОСОБА_16 по «декілька» ударів, здійснення цих дій після спілкування з померлою на цей час засудженою ОСОБА_4 На ці ж обставини посилалася ОСОБА_4 під час її допитів в ході досудового і судового слідства, стверджуючи про те, що в потерпілого ОСОБА_1 вимагав 200 грн.

За висновками судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_16 причиною його смерті стала сукупність отриманих ним тілесних ушкоджень, які були небезпечні для життя в момент заподіяння.

Спільне нанесення їх потерпілому визнається засудженими ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3. При цьому, місцевий суд обгрунтовано відкинув їх показання в тій частині, що від їх дій не могли настати наслідки злочину, а саме смерть потерпілого. Злочин ними було вчинено спільно, умисно, з неконкретизованим (невизначеним) умислом. Тому відсутні будь-які правові підставі до зміни кваліфікації дій засуджених, які повязані з побиттям ними потерпілого наслідком чого стала смерть потерпілого.

Таємне викрадення фотоапарату потерпілого ОСОБА_2 визнано і підтверджено показаннями потерпілих, які у свою чергу погодяться з іншими доказами, належним чином дослідженими судом.

Відкрите заволодіння телефоном ОСОБА_15 визнавав сам ОСОБА_15 і вчинення ним цього злочину підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_15. ОСОБА_18 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на те, що на цей час конфлікт між ним і ОСОБА_15 улагоджено, на кваліфікацію його дій, повязаних з заволодінням телефоном 3 липня 2008 року не може впливати.

Засудженим ОСОБА_1, ОСОБА_2 і Тисленко суд призначив покарання відповідно до положень Загальної частини КК України - у межах, установлених у санкціях статей Особливої частини КК України, що передбачають відповідальність за вчинені ними злочини, з належним урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, осіб винних.

Вчинення злочину у стані алкогольного спяніння, наслідком якого стала смерть потерпілого, суд першої інстанції обгрунтовано відніс до обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_15, ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Згідно з п.8 ч.1 ст.6 КПК України порушена кримінальна справа підлягає закриттю щодо померлого.

Засуджена ОСОБА_4 померла 9 липня 2010 року згідно довідки начальника Вільнянського СІ УДДУ ПВП в Запорізькій області №3/5290 від 9 липня 2010 року (т.6, а.с.104).

Відповідно до вимог ст.376 КПК України, апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені статтями 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи постанову і закриває справу.

Тому, обвинувальний вирок щодо ОСОБА_4 який був постановлений за її життя апеляційний суд скасовує і справу щодо неї закриває.

На підставі викладеного та керуючись статями 362, 365, 366, 373 КПК України, апеляційний суд ухвалив:

вирок Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2010 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляції цих засуджених та апеляції захисників ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_19 і ОСОБА_11 без задоволення.

Обвинувальний вирок щодо померлої ОСОБА_4 з підстав, передбачених п.8 ч.1 ст.6, ст.376 КПК України, скасувати і справу закрити.

судді

ОСОБА_6 ОСОБА_5 ОСОБА_7