Номер провадження:1-кп/521/128/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку ст. 314 КПК України обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
07 липня 2015 року до Малиновського районного суду м. Одеси від прокурора прокуратури Малиновського району м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України.

У підготовчому судовому засідання прокурор Одеської місцевої прокуратури № 2 просив суд призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 підтримали думку прокурора, щодо можливісти призначення обвинувального ату до судового розгляду.

Захиник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні висказав думку щодо не можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, так як обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.

Обвинувачений у підготовчому судовому підтримав думку свого захиника щодо не можливісти призначення обвинувального ату до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши наявні матеріали справи суд дійшов до висновку про повернення обвинувального акту прокурору Одеської місцевої прокуратури № 2, так як він не відповідає вимогам діючого КПК України з наступних підстав.

Пункт 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Процесуальнім рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за яким завершується досудове розслідування, відповідного до положень п.4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
В даному обвинувальному акті викладені лише ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 правова кваліфікація кримінальних правопорушень, в яких підозрюються останній. Такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_7 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними.
Крім того, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальні правопорушення, є безпідставним, оскільки обвинувачення останній висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (к римінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Проте, прокурор зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений скоїв інкриміновані йому кримінальні правопорушення, що є недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особи обвинувачуються у вчиненні певного кримінального правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 314, 315 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури № 2 обвинувальний акт, для усунення вказаних недоліків, за обвинуваченням ОСОБА_7 , який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України.
Ухвала може бути оскаржена через Малиновський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області на протязі 7 (сьомі) діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1