Справа № 349/247/15-к
Провадження № 1-кп/349/20/15
В И Р О К
іменем України
25 серпня 2015 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рогатині кримінальне провадження, зареєстроване в єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000351 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лучинці Рогатинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює директором ТзОВ «Опілля прес центр», раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 грубо порушив законодавство про працю щодо матері, яка має дитину віком до 14 років.

Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах:

ОСОБА_8 , будучи зареєстрованим з 09.04.2013 року суб`єктом підприємницької діяльності, фізичною особою-підприємцем та маючи право на прийом на роботу , звільнення з роботи найманих працівників, будучи особою наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, всупереч вимогам ст. 24 КЗпП України , згідно якої трудовий договір з найманими працівниками укладається в письмовій формі та ч.1 ст.21 ЗУ «Про оплату праці», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи довести їх до кінця, діючи умисно без укладення трудового договору та видачі наказу про прийом на роботу на власне виробництво, яке спеціалізується на роздрібній торгівлі газетами , канцелярськими та іншими товарами з 18.06.2014 року прийняв на роботу на посаду продавця ОСОБА_6 , а з 31.07.2014 року ОСОБА_7 , яка має на утриманні дітей віком до 14 років.

Своїми діями ОСОБА_5 порушив конституційне право ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на соціальний захист у разі повної, часткової чи тимчасової втрати працездатності, безробіття, а також на пенсійне забезпечення при досягненні пенсійного віку, оскільки таке право відповідно до ч.2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, які відраховуються із заробітної плати працюючих.

Крім того, ОСОБА_5 за період з червня 2014 року по грудень 2014 року, не уклавши трудових угод з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не зареєструвавши їх в Рогатинському РЦЗ, ДПІ ТА управлінні пенсійного фонду України в Рогатинському районі ухилився від сплати податків та зборів на загальну суму 6 812 гривень 29 коп.

По справі прокурором заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі ДПІ в Рогатинському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області на суму 6 812 гривень 29 коп.

Потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов з на суму 4 750 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172 КК України визнав частково, в тому що дійсно не уклав трудового договору з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненому розкаявся, засуджує свою поведінку та просить суворо його не карати. З приводу вчиненого кримінального правопорушення пояснив, що 18 червня 2014 року прийняв на роботу на посаду продавця в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » , який розташований в приміщенні автобусної станції в м. Рогатині ОСОБА_6 з заробітною платою 50 гривень в день або 1500 гривень щомісячно. Трудового договору з нею не укладав, оскільки була домовленість, що на роботу мала йти її дочка. Так як дочка з певних причин не могла вийти на роботу, то він погодився, щоб в цей час працювала ОСОБА_6 . Заробітну плату виплачував вчасно, а якщо були якісь затримки, то ОСОБА_6 брала в рахунок заробітної плати продукти. Тому позову заявленого ОСОБА_6 не визнає зовсім, оскільки повністю з нею розрахувався. Надана ним розписка про ніби то невиплату заробітної плати написана під тиском слідчого та самої ОСОБА_6 .

З 31 липня 2014 року прийняв на посаду продавця морозива на території автобусної станції ОСОБА_7 з заробітною платою 50 гривень в день або 1500 гривень в місяць. Трудового договору з ОСОБА_7 не укладав по її особистій просьбі, так як вона в такому випадку втрачала виплату на утримання дітей в УПСЗН.

Прокурорський позов визнає в повному обсязі.

Крім часткового визнання своєї вини самими підозрюваним, його вина повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами наданими стороною обвинувачення, потерпілою та підозрювним.

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що з 18 червня 2014 року по 06 листопада 2014 року працювала на посаді продавця в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в АДРЕСА_2 , власником якого є ПП ОСОБА_5 . Спочатку вона домовлялася з ОСОБА_5 , що працювати продавцем буде її дочка, але в даний час вона ще не могла вийти на роботу, а продавець потрібен був терміново, тому вона погодилась працювати кілька днів замість дочки, без оформлення трудових стосунків. Пізніше обставини склались так, що дочка не могла вийти на роботу і вона продовжувала працювати на посаді продавця в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », але вже не ставилося питання про її офіційне працевлаштування. ОСОБА_5 платив їй по 50 гривень в день, а як готівки не вистарчало, вона з дозволу власника брала продукти. Про те, починаючи з жовтня місяця ОСОБА_5 перестав платити їй гроші та заборонив брати продукти. Через це в них почалися конфлікти і вона залишила роботу в ОСОБА_5 . При звільнені їй не виплачено заробітну плату в сумі 1750 гривень, що підтверджується розпискою обвинуваченого. Також їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 3000 гривень. Моральна шкода полягає в тому, що обвинувачений привселюдно обзивав її і вона дуже переживала за свою репутацію, також не знала чи поверне їй зароблені кошти, що спричинило душевні страждання , які виразились поганим самопочуттям, втратою сну, конфліктами в сім`ї. Цивільний позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити, що стосується міри покарання просить призначити його у відповідності до чинного законодавства.

Потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що 31.07.2014 року була прийнята на роботу на посаду продавця морозива на території автостанції в м. Рогатині в ПП ОСОБА_5 . Працювала продавцем морозива на території автостанції в м. Рогатині, на площі Роксолани в м. Рогатині та в газетному кіоску на території Рогатинської центральної лікарні до 15 грудня 2014 року. При оформлені на роботу вона особисто просила ОСОБА_5 не оформляти її офіційно так як отримувала допомогу на дитину в управлінні праці та соціального захисту населення і боялася її втратити. Претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 не має, просить суд його не карати.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили факт роботи ОСОБА_6 на посаді продавця в магазині «Кошик» в м. Рогатині, що належить ОСОБА_5 з червня-липня по листопад 2014 року. Що стосується офіційного працевлаштування ОСОБА_6 їм нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що побачила оголошення про те, що на роботу потрібен продавець. ЇЇ мама, ОСОБА_6 звернулась за даним оголошенням і була прийнята на роботу. Спочатку була мова про те, що працюватиме вона, але так склалося, що вона не змогла піти працювати до ОСОБА_5 і залишилась працювати її мама. ОСОБА_6 офіційно на роботу прийнята не була, трудовий договір з нею не укладався, а в кінці їй це не виплатили заробітну плату.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що на час проведення перевірки за заявою ОСОБА_6 , трудової угоди не було, табеля виходу на роботу теж. Тому встановити з якого часу хто працював і яку отримував зарплату неможливо, про що було відмічено в акті перевірки.

З виписки з єдиного держав ного реєстру юридичних осі та фізичних осіб підприємців серія ААВ №381951, вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований,як фізична особа-підприємець 09.04.2013 року.

З повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця вбачається, що 19 листопада 2014 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи- підприємця ОСОБА_5 .

З повідомлення ДПІ в Рогатинському районі №11/9п/09-10-17-02/149 від 13.02. 2015 року вбачається, що ОСОБА_14 звітність за 2014 рік не здавалася. Завдані збитки з податку на доходи фізичних осіб становить 1795 гривень 95 коп., з єдиного соціального внеску за незареєстрованих найманих працівників 5 016 гривень 70 коп.

З повідомлення Рогатинського районного центру зайнятості №195-05/13-15 від 02.02.2015 року вбачається, що ПП ОСОБА_5 протягом 2014 року не реєстрував трудові договора з найманими працівниками в Рогатинському районному центрі зайнятості.

З свідоцтва про народження з свідоцтва про народження ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що їх мамою є ОСОБА_18 і вони не досягли віку 14 років.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.172 КК України за ознаками грубого порушення законодавства про працю вчинені до матері, яка має дитину віком до 14 років кваліфіковано правильно, а його вина у вчиненому доведена повністю.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, те що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей , а також обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання судом не виявлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи наведене, а також думку прокурора та потерпілих, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.172 КК України у виді штрафу, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Речові докази по справі відсутні, судових витрат немає, цивільний позов заявлений прокурором повністю визнається обвинуваченим і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає до повного задоволення в частині матеріальної шкоди , оскільки повністю доведений в судовому засіданні та часткового задоволення в частині моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Вирішуючи питання що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд

враховує перенесені ОСОБА_6 фізичні та моральні страждання при відновлені свого порушеного права, зміну звиклого способу життя і приходить до висновку про безумовну наявність моральної шкоди , що підлягає відшкодуванню за рахунок винної особи. Однак сума, про стягнення якої просить цивільний позивач, є завищеною та не відповідає тяжкості заподіяних позивачу страждань. Суд вважає необхідним і достатнім, враховуючи принцип розумності та справедливості, стягнути в користь ОСОБА_6 1 000 (одну тисячу )гривень моральної шкоди, взявши до уваги , необхідність доводити свою правоту в судовому порядку, а також матеріальне становище відповідача, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Керуючись ст. ст. 368,373,374 КПК України , суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.172 КК України і призначити покарання у виді штрафу в сумі 1000 гивень.

Цивільний позов прокурора задоволити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_5 в користь ДПІ в Рогатинському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області 6 812 гривень 29 коп.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 1750 гривень невиплаченої заробітної плати та 1000 гривень моральної шкоди.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Рогатинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляції.

Головуючий: ОСОБА_1