Справа № 1- 238/2011 р.
П О С Т А Н О В А

20 травня 2011 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого Захарченка Д.В.

при секретарі Титовій Т.Е., Олизько Л.В.

за участю прокурора Шевченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, на утримані неповнолітня дитина, працюючого неофіційно, не судимого, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що 02.09.2010 р. близько 22.00 год., знаходячись на зупинці громадського транспорту по вул. Будівельників, відкрито викрав майно, що належить ОСОБА_2: барсетку, вартістю 50 грн., мобільний телефон «Нокіа 6020», вартістю 300 грн., два DVD-диска, вартістю 40 грн., на загальну суму 390 грн.

Вироком суду від 20.05.2011 р. ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.1 КК України, виправдано, на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України, за відсутністю складу злочину.

Так, в судовому засіданні підсудний неодноразово зазначав про відсутність злочинного наміру, вказував, що давав такі пояснення, як працівникам міліції, що його затримали, так і слідчому, проте останні його покази не записували, а навпаки давали йому на підпис готові протоколи з викривленим даними, вимушуючи його підписувати ці протоколи.

Аналізуючи досліджені докази, суд встановив, що покази підсудного про відсутність у нього наміру на вчинення злочину, знайшли своє підтвердження.

При дослідженні судом протоколів опитування та допиту ОСОБА_1 на досудовому слідстві, (а.с. 10, 21, 29) було встановлено, що в них містяться дані про вчинення ним викрадення майна та наявність наміру на таке викрадення в зв'язку з відсутністю постійного заробітку, посилання на інші факти, що свідчать про протиправне заволодіння ним чужим майном за конкретних обставин.

Допитані судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не змогли надати суду пояснень причин, з яких вони не фіксували пояснення підсудного про відсутність у нього наміру на викрадення, та вважали, що факти повідомлені ним підсудним про добросовісне збереження майна, яке він вважав втраченим, з метою його повернення, і є свідченнями про злочинний намір.

При цьому, судом встановлено, що факти повідомлені підсудним про викривлення його показів та предявлення йому підготовлених протоколів, дійсно мали місце.

Так, це, як і зазначалося вище, було підтверджено свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Досліджені судом протоколи допиту підсудного, ідентичні один одному, що свідчить про їх виготовлення заздалегідь, пред'явлення підсудному в готовому вигляді, незрозумілу суду узгодженість між собою показів підсудного, який допитувався в різний час різними особами та давав абсолютно ідентичні покази.

До показів свідка ОСОБА_4 про добровільність пояснень підсудного, зафіксованих у протоколах допиту, суд поставився критично, оскільки будучи допитаним 03.01.2011 р., у якості обвинуваченого (а.с. 29) підсудний поясняв, що не мав наміру на вчинення злочину, але такі його покази не були внесені слідчим до протоколу, в зв'язку з чим підсудний вимушений був зазначати їх власноруч.

Все це вказує на те, що підсудний не допитувався, а органами дізнання і слідства, була висунута своя версія події, яка і була відображена у заздалегідь підготовлених протоколах допитів, що є грубим порушенням вимог ст.85, 73 та 143 КПК України, та є неприпустимим.

Зважаючи на це суд не прийняв як належний доказ злочинного умислу, результати допиту підсудного, вбачав обґрунтовані сумніви у протиправності дій підсудного, та вважає покази підсудного про вилучення майна, яке він вважав втраченим іншою особою та повернення такого майна власнику, достовірними.

Дані протоколу добровільної видачі і огляду від 02.09.2010 р., згідно якого підсудний пояснював що викрав чуже майно (а.с.14) суд також оцінив критично, оскільки, як вже було встановлено, підсудний таких пояснень не давав.

Злочин передбачений ст.186 КК України у вчиненні якого обвинувачується підсудний, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), є умисним злочином. З огляду на це, обовязковим для встановлення в діях особи складу злочину є встановлення умислу.

З доказів досліджених судом вбачається, що органами дізнання та досудового слідства, умисел підсудного не встановлювався, а вважався встановленим заздалегідь підготовленими доказами, в яких містилися викривлені дані, що також позбавляло підсудного можливості довести свою невинність перед органами слідства, порушувало його процесуальні права.

Крім того, судом були встановлені факти, які вказують на провокацію злочину працівниками міліції, а саме факти повідомлені як підсудним, так і потерпілим, про те, що підсудний був затриманий декількома працівниками міліції (більше двох осіб) відразу після того, як останній взяв майно потерпілого, а не двома особами, як пояснювали свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_5, наявність на місці події автомобілю про який повідомляв підсудний та на якому останній був доправлений до органів міліції.

Враховуючи викладене, суд виправдав підсудного ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ст.186 ч.1 КК України, за відсутністю складу злочину.

Суд вважає, що в діях слідчого Кіріченко М.М. та дільничних інспекторів Захарчука І.В., Волошина В.М. наявні ознаки перевищення влади та службових повноважень, що призвело до необґрунтованого притягнення особи до кримінальної відповідальності.

З метою недопущення аналогічних порушень надалі, проведення перевірки за даними фактами і притягнення винних осіб до відповідальності, суд вважає за необхідне про вказані порушення повідомити прокурора Ленінського району м.Миколаєва та начальника УМВС України в Миколаївській області.

Керуючись ст.ст. 23-2, 340 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Звернути увагу прокурора Ленінського району м.Миколаєва та начальника УМВС України в Миколаївській області на порушення вимог закону, допущених працівниками Ленінського РВ ММУ при провадженні по кримінальній справі відносно ОСОБА_1 за ст.186 ч.1 КК України, необхідність проведення перевірки за зазначеними фактами і вжиття заходів до винних осіб.

Про вжиті заходи повідомити суд протягом 1 місяця.

Головуючий: