Справа № 1-697/11
Провадження № 1/1015/4169/11
В И Р О К

іменем України

25.10.2011 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Омельченко М.М.

при секретарі Комендат М.Р., Калиновській Н.В.

за участю прокурора Будніка І.А., Черната О.А.

потерпілого ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, що має повну загальну середню освіту, не працюючого, не одруженого, раніше судимого вироком 19.12.2007 року за ч.2 ст. 186, ч. 2ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, постановою Білоцерківського міського суду Київської області від 05.01.2010 року умовно-достроково звільненого з невідбутою частиною покарання 1 рік 3 місяці 18 днів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, що має базову загальну середню освіту, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

встановив:

ОСОБА_2, будучи раніше судимим вироком від 19.12.2007 року Соломянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 81 КК України умовно достроково звільненим постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 05.01.2010 року на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 18 днів, перебуваючи 04.06.2011 року приблизно о 01 годині по вул. Білогородській у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області поблизу зупинки громадського транспорту, переслідуючи корисливі мотиви та бажаючи збагатитися за рахунок чужого майна, користуючись нічною порою доби та тим, що сторонні особи не спостерігали за його діями, підійшов до ОСОБА_1, який спав на лавці зупинки громадського транспорту біля площі Леніна, після чого забрав з кишені одягу останнього мобільний телефон марки «Nokia 3120 Classic» вартістю 50 грн. та мобільний телефон марки «Nokia 1616» вартістю 70 грн., з викраденим з місця злочину зник, завдавши потерпілому ОСОБА_1 матеріального збитку на суму 120 грн. В подальшому, ОСОБА_2 близько 2 години 04.06.2011 року, перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання в квартирі АДРЕСА_1, викрадені мобільні телефони подарував ОСОБА_3

ОСОБА_3, будучи знайомим з ОСОБА_2, перебуваючи 04.06.2011 року близько 2 години разом з останнім за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_1 та знаючи, що ОСОБА_2 заволодів мобільними телефонами марки «Nokia 3120 Classic» та «Nokia 1616» незаконним шляхом, отримав їх в подарунок від останнього. В подальшому, ОСОБА_3 один з подарованих ОСОБА_2 телефонів марки «Nokia 3120 Classic» передав ОСОБА_4 з метою подальшого збуту.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою причетність до нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_1, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоровя, не визнав, суду пояснив, що після звільнення з місця позбавлення волі він почав проживати разом з ОСОБА_5 у її квартирі АДРЕСА_2, в квартирі також проживав син ОСОБА_6 ОСОБА_3. ОСОБА_4 він знав, оскільки остання зустрічалась з ОСОБА_7. 04.06.2011року він, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вечір провели разом, перебували за місцем їхнього проживання у квартирі АДРЕСА_2, щось святкували, відпочивали та розпивали спиртні напої, пізно ввечері вирішили вийти на вулицю пройтись, оскільки були тепло, та випити пива. В магазині вони придбали пива та шукали місце, де б можна було присісти, щоб його випити. Близько 1 години ночі зупинились біля зупинки громадського транспорту по вул. Білогородській в м. Боярка, зупинились та розмовляли, на зупинці спав пяний чоловік. В той час, коли ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розмовляли між собою, він відійшов від них до чоловіка, який спав на зупинці, повернувся спиною до них, а обличчям до цього чоловіка, нахилився та перевірив його кишені, з кишень одягу, звідки точно не пригадує, він забрав два мобільні телефони марки «Nokia 3120 Classic» та «Nokia 1616», виключив їх та поклав в кишеню своїх штанів. Повернувшись до своєї компанії нікому нічого не пояснював, а його ніхто нічого не запитував. Через пару хвилин всі разом вони вирішили повертатися до дому, куди і пішли. В той час коли він підходив до чоловіка на зупинці, а також коли вони йшли додому, той спав, по запаху було зрозуміло, що він пяний, але тілесних пошкоджень на ньому ніяких не було, слідів крові поряд також. Прийшовши додому, вони почали пити пиво, десь через годину, коли він залишився на кухні разом з ОСОБА_3 він останньому подарував викрадені раніше мобільні телефони та сказав, що ці мобільні телефони він щойно забрав у чоловіка на зупинці. Як в подальшому ОСОБА_3 розпорядився мобільними телефонами він не знає. За те, що викрав мобільні телефони вибачився перед потерпілим. У викрадення мобільних телефонів щиро розкаявся, просив його суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у предявленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України не визнав та суду пояснив, що у АДРЕСА_3 він проживає разом з матірю ОСОБА_5, її співмешканцем ОСОБА_2 та своєю дівчиною ОСОБА_4. 04.06.2011 року ввечері всі разом вони вийшли на вулицю, щоб попити пива, зупинилися біля зупинки громадського транспорту, хотіли сісти там, але на лавці спав незнайомий чоловік, вони вирішили, що він пяний. На зупинці були близько 1 години ночі, простояли хвилин 10 та пішли з пивом додому. На зупинці він розмовляв зі своєю дівчиною ОСОБА_4 та за діями матері та її співмешканця не спостерігав. Але того чоловіка, який спав н зупинці, ніхто в його присутності не бив. Коли прийшли додому, то коли він був на кухні з ОСОБА_2, той показав йому два телефони марки «Nokia 3120 Classic» та «Nokia 1616» та сказав, що він забрав їй у того чоловіка, що спав на зупинці. Ці телефони Фомін подарував йому, він не відмовлявся. В подальшому він користувався цими телефонами, але згодом один телефон розбився, а інший марки «Nokia 3120 Classic» він дав ОСОБА_4, щоб вона його здала в ломбард, де взяв телефони ОСОБА_4 пояснив, але що конкретно говорив не памятає. 08.06.2011 року близько 16 години заставила вказаний мобільний телефон до ломбарду «Скарбниця», який розташований по вул. Дежньова, 50/61 в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, після чого отримала гроші в сумі 254 грн., які вони потім витратили на продукти харчування. У тому, дозволив собі користуватися викраденими мобільними телефонами підсудний ОСОБА_3 щиро розкаявся, просив його суворо не карати, не позбавляти волі, врахувати, що він має незадовільний стан здоровя, хворі ноги.

Окрім показів підсудних, вина ОСОБА_2 у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_3Н у вчиненні злочину за ст. 198 КК України підтверджується сукупністю доказів, які були зібрані у справі та досліджені під час судового слідства, а саме:

-показами потерпілого ОСОБА_1, який суду показав, що 03.06.2011 року він повертався з роботи додому, їхав на підпитку, буд добре пяний, з м. Вишневе до м. Боярка він приїхав на маршрутному автобусі, в м. Боярка він дійшов до зупинки, де повинен був дочекатися на автобус, яким доїде до с. Малютянка, але він заснув на автобусній зупинці, оскільки був пяний. При ньому була сумка, в ній 250 грн., в кишенях одягу були два мобільні телефони марки «Nokia 3120 Classic» та «Nokia 1616». Він пригадує, що коли в якийсь час відкрив очі, то побачив перед собою двоє невідомих чоловіків, яких впізнати не може, один з них почав вимагати в нього гроші, потім почав його бити, кількість ударів то в який спосіб, в якій частини тіла вони йому наносились не може з точністю вказати через стан спяніння, потім ці чоловіки наказали йому зняти одяг, спочатку він відмовився, але один з цих чоловіків почав його знову бити, тому він зняв свій одяг, залишився у нижній білизні. Ті два чоловіки позбирали його одяг та склали його в кульки. Він цим часом зайшов на подвіря якого будинку, де пробув до ранку. Близько 4 години ранку він вийшов на вулицю, де перехожі викликали швидку медичну допомогу, якою його доставили до лікарні, де надали медичну допомогу. Серед підсудних осіб, які його били на зупинці не впізнав, пояснивши це тим, що на той час був пяний. Заявлений цивільний позов про стягнення 500 грн. завданої матеріальної шкоди підтримав, просив його задовольнити. З приводу міри покарання підсудним зазначив, що він нікому не бажає зла;

-показами свідка ОСОБА_5, яка суду показала, що разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_2, сином ОСОБА_3 та його дівчиною ОСОБА_4 вони проживають у ІНФОРМАЦІЯ_6. 04.06.2011 року всі разом пізно ввечері вони вийшли на вулицю, мали намір попити пива. Близько першої години ночі зупинились на зупинці громадського транспорту по вул. Білогородській в м. Боярка, хотіли там деякий час посидіти, але на зупинці спав якийсь чоловік. Деякий час вони постояли на зупинці. Пригадує, що розмовляли між собою, але хто конкретно, де стояв, не памятає. Ні її син, ні співмешканець того чоловіка, який спав на зупинці, не били. Потім вони пішли додому, де випили пиво. Щодо викрадення мобільних телефонів та їхньої подальшої долі їй нічого не відомо. Свої покази на досудовому слідстві свідок ОСОБА_5 не підтримала, наполягала, що їх підписала, оскільки була налякана затриманням сина. Свого сина ОСОБА_3 охарактеризувала з позитивної сторони;

-заявою ОСОБА_1 від 04.06.2011 року (том 1 а.с. 3); довідкою вартості мобільних телефонів марки «Nokia 3120 Classic» та «Nokia 1616» (том 1 а.с. 21); протоколом відтворення обстановки та обставин події від 27.08.2011 року, проведеного за участю ОСОБА_2 (том 1 а.с. 115-116); протоколом відтворення обстановки та обставин події від 27.08.2011 року, проведеного за участю ОСОБА_3 (том 1 а.с. 117-118); договором 157-11017792 від 08.06.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_4 здала до ломбарду під заставу кредиту у розмірі 254 гр. мобільний телефон марки «Nokia 3120 Classic» строком на 7 днів (том 1 а. с. 123) ); протоколом виїмки документів з ломбарду «Скарбниця» від 27.08.2011 року, документами якого підтверджено, що станом на 27.08.2011 року кредит під заставу телефону не повернутий (том 1 а.с. 121-122); вироком від 19.12.2007 року Соломянського районного суду м. Києва, яким ОСОБА_2 засуджений за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі (том 1 а.с. 185-191); довідкою про звільнення ОСОБА_2 з місць відбування покарання (том 1 а.с. 47).

Суд визнає, що підсудні, потерпілий та свідок давали суду правдиві покази, які підтверджуються дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами у справі.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд визнає, що органами досудового слідства дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безпідставно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки під час судового слідства не здобуто доказів на підтвердження вини підсудних у нападі на потерпілого ОСОБА_1 з метою заволодінням його майна, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоровя, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

За таких обставин, суд вважає доведеною вину підсудного ОСОБА_2 у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України, його дії кваліфікуються судом як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу підсудного.

Призначаючи покарання, суд враховує, що злочин за ч. 2 ст. 185 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, підсудний за місцем проживання не має позитивних характеристик, раніше судимий за умисні корисливі злочини, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставиною, що помякшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлене, а тому, з урахуванням думки потерпілого, ставлення підсудного до вчиненого, його щирого каяття, вважає за можливе призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки вважає, що виправлення та перевиховання підсудного можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та не знаходить підстав для призначення інших видів покарань.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд визнає, що вина підсудного ОСОБА_3 у вчиненні злочину за ст. 198 КК України доведена повністю, його дії кваліфікуються судом як отримання та зберігання майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинних шляхом.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу підсудного.

Призначаючи покарання, суд враховує, що злочин за ст. 198 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, підсудний за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставиною, що помякшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлене, а тому, з урахуванням думки потерпілого, ставлення підсудного до вчиненого, його щирого каяття, вважає за можливе призначити покарання у арешту в межах санкції, передбаченої ст. 198 КК України, оскільки вважає, що саме така міра покарання буде достатня для виправлення та перевиховання підсудного та не знаходить підстав для призначення інших видів покарань.

Вирішуючи питання про заявлений у справі цивільний позов суд керується ст. 328 КПК України та вважає, що завдана потерпілому ОСОБА_1 матеріальна шкода у розмірі 500 грн. повинна бути стягнута з підсудного ОСОБА_2

Судові витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 81 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324, 328 КПК України, суд -

засудив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_2 рахувати з дня затримання з 19.08.2011 року.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО ДДУ з ПВП в м. Києві та Київській області, до набранням вироком законної сили залишити без змін.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) місяців арешту.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з дня затримання з 20.08.2011 року.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО ДДУ з ПВП в м. Києві та Київській області, до набранням вироком законної сили змінити на підписку про невиїзд з постійного місця проживання, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно по відбуттю покарання.

Цивільний позов потерпілого задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, пров. Дачний, 3) 500 грн. матеріальної шкоди.

Речові докази у справі:

- картки-тримачі для сім-карток мобільного оператора «Life» в кількості три штуки, на яких маються номера: (абонентський номер +77), (абонентський номер +99), (абонентський номер +41), які зберігаються в камері схову Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області знищити;

- акт-відомість №265 на внутрішнє переміщення предметів застави Боярського відділення ПТ «Ломбард-Скарбниця» (№86) до Центрального сховища від 01.08.2011 року, договір 157-11017792 від 08.06.2011 року (специфікація), які зберігаються при матеріалах кримінальної справи залишити при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 15 діб з часу його проголошення прокурором та потерпілим, а засудженими в той же строк, з часу отримання ними копії вироку.

Суддя Омельченко М.М.