Справа №473/1219/15-к 07.12.2015 07.12.2015 07.12.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
07 грудня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, призначити обвинуваченому більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, застосувавши ст.75 КК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

_________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/839/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.2 ст.307 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі захисник просить призначити обвинуваченому більш м`яке покарання і звільнити від його відбування з випробуванням посилаючись на необхідність врахувати, обставини що пом`якшують покарання: не притягнення обвинуваченого раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності, його молодий вік та умови життя.

Вказує, що обвинувачений, є сиротою і був позбавлений можливості на отримання як нормальних умов для існування, так і моральної підтримки.

Зазначає, що він раніше не судимий, вчинив злочин у віці 18 років, в судовому засіданні надавав правдиві показання і розповів про обставини вчинення ним злочину, тобто довів свою щирість та бажання виправитись.

Стверджує, що ОСОБА_6 не усвідомлював і не розумів значення та наслідки своїх дій, оскільки перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: « легка розумова відсталість».

Узагальнення викладу позиції захисника.
В запереченнях на апеляційну прокурор просить залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2015 року без змін. Вважає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим та справедливим, оскільки призначене покарання обвинуваченому відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого, а тому відсутні підстави для застосування ст.ст.69, 75 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 05.11.2014 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 придбав у невстановленої особи особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, у невстановленій досудовим розслідуванням кількості, який зберігав при собі.

В цей же день о 14 годині, під час проведення оперативної закупки наркотичного засобу у громадянина ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на території подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючи мету на незаконний збут наркотичного засобу, незаконно, безоплатно збув ОСОБА_11 паперовий пакунок з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину 0,778 гр.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка.

Фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.307 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому виходячи зі змісту ст.404 КПК України, дане питання не перевіряється.

Що стосується доводів апелянта щодо необхідності пом`якшення покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 , то вони на переконання апеляційного суду є слушними.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

Так, відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) обвинувачення.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався та не в повній мірі врахував обставини вчинення злочину і дані про особу обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання та навчання, на момент вчинення злочину йому виповнилося лише 18 років.

При призначені покарання судом взагалі не було враховано той факт, що обвинувачений збув наркотичний засіб інший особі безоплатно, тобто не мав корисного мотиву.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що вказаний злочин ОСОБА_6 було вчинено під час оперативної закупівлі наркотичного засобу під контролем правоохоронних органів у іншої особи ( ОСОБА_9 ), та в матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_6 раніше займався чи займається збутом наркотичних засобів.

Не взято до уваги й пояснення обвинуваченого, які містяться у дослідницькій частині судово-психіатричної експертизи № 113 від 17.03.2015 року, в яких він зазначив про обставини вчинення злочину та негативно поставився до вчиненого ним кримінального правопорушення.

Також судом не були в повній мірі враховані дані про особу обвинуваченого, якій виріс в неблагонадійній сім`ї, був обділений батьківською опікою - батько помер, матір є наркозалежною та позбавлена батьківських прав, має статус «дитина, позбавлена батьківського піклування», до навчання у Вознесенському професійного ліцею знаходився на виховані в закладі соціальної реабілітації, перебуває на обліку у психіатра за психічним станом здоров`я.
Колегія суддів визнає ці обставини такими, що пом`якшують його покарання.

Також, колегія суддів вважає, що зазначені вище пом`якшуючи покарання обставини, у сукупності з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_6 є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому, на переконання колегії суддів, дають підстави для застосування ст.69 КК України , з призначенням йому покарання нижче нижчої межі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 307 КК України та без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Разом з тим, з урахуванням того, що ОСОБА_6 вчинив злочин, який пов`язаний зі збутом наркотичного засобу, та через невеликий проміжок часу після ухвалення вказаного вироку знову підозрюється у вчинені іншого злочину, колегія суддів вважає, що обвинувачений не може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, про що просить захисник.

Реальне відбування покарання обвинуваченим, на думку апеляційного суду, відповідатиме цілям покарання, виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Оскільки доводи апеляційної скарги захисника знайшли своє часткове підтвердження, колегія суддів визнає необхідним вирок суду в частині призначеного покарання змінити в зв`язку з пом`якшенням обвинуваченому покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.
Пом`якшити ОСОБА_6 покарання та вважати його засудженим за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: