Ухвала
іменем україни

12 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_4 , через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає незаконним звільнення засудженого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що, на його думку, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, не в повній мірі врахував підвищену суспільну небезпечність засудженого та неможливість його виправлення і перевиховування за допомогою інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, а апеляційний суд не спростував доводи, викладені в апеляційній скарзі, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.

Вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 червня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік і покладено певні обов`язки, визначені ст. 76 КК.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 змінено, у відповідності до вимог ст. 69-1 КК України пом`якшено покарання до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

В решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим та засуджений за те, що, перебуваючи в запасі на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 , 14 квітня 2015 року за наслідками проходження медичного огляду був визнаний придатним до військової служби, після чого, отримавши того ж дня особисто в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 повістку про явку о 8.30 год. 21 квітня 2015 року до комісаріату для призову на військову службу, в зазначений день до комісаріату не з`явився без поважних причин, ухилившись тим самим від призову на військову службу за мобілізацією.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, вивчивши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ст. 336 КК України в касаційному порядку прокурором не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги про незаконне звільнення засудженого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, що призвело до призначення м`якого покарання, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, урахував дані про особу засудженого, який за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку лікарів психіатра і нарколога не перебуває.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції про можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України є мотивованим, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, змінив вирок місцевого суду, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для задоволення касаційної скарги немає та вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурораслід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити прокурору у відкритті провадження за його касаційною скаргою на вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3