Провадження № 1-в/127/703/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2014 році», -
До Вінницького міського суду Вінницької області 19 серпня 2015 року з заявою про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2014 році» звернувся ОСОБА_4 . Згідно заяви ОСОБА_4 відбуває покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, у зв`язку з чим просить розглянути його заяву та застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році», скасувавши третину строку покарання, оскільки у нього мати пенсіонерка, неповнолітня донька на його утриманні та відбуваючи покарання має заохочення і характеризується з позитивної сторони.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення заяви, в зв`язку з тим, що засуджений не є суб`єктом Закону України «Про амністію у 2014 році».
Засуджений ОСОБА_4 надав суду заяву, згідно якої просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році», а розгляд заяви провести у його відсутність.
Суд, дослідивши заяву, особову справу засудженого, вислухавши думку прокурора, дійшов наступного висновку.
Згідно із ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Пунктом «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_4 має чотири судимості, які не зняті та не погашені в установленому Законом порядку.
Так, з вимоги про судимість ОСОБА_4 вбачається, що він був засуджений за вчинення тяжкого злочину (згідно ст.7-1 КК України (1960 року)), передбаченого ч. 3 ст. 140 КК України (1960), а саме вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 08.10.1996 року, яким ОСОБА_4 засуджено на 3 роки позбавлення волі. За вказаним вироком ОСОБА_4 звільнений 13.08.1998 року з Самборської виправної колонії Львівської області на підставі Закону України «Про амністію» з невідбутим строком 1 рік 1 місяць 4 дні.
Вказана судимість не знята та не погашена у встановленому Законом порядку з огляду на наступне.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 55 КК України (1960) такими, що не мають судимості визнаються, особи, засуджені до позбавлення волі на строк не більше трьох років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину.
Проте, всі послідуючі судимості ОСОБА_4 свідчать, що перша, а відповідно і інші судимості ОСОБА_4 не погашені та не зняті, оскільки згідно вимог ч. 4 ст. 55 КК України (1960), якщо особа, яка відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку, що погашає судимість, переривається. Строк погашення судимості по першому злочину обчислюється заново після фактичного відбуття покарання (основного і додаткового) за останній злочин. У цих випадках особа вважається судимою за обидва злочини до закінчення строку погашення судимості за найбільш тяжкий з них.
Разом з тим, ОСОБА_4 в період вказаного строку знову вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 101, ч.2 ст. 206, ст.. 42 КК України, за який він засуджений Шаргородським районним судом Вінницької області від 14.08.2001 року на 7 років позбавлення волі. Звільнений за вказаним вироком 26.02.2007 року умовно-достроково з невідбутим строком 10 місяців 4 дні.
В подальшому ОСОБА_4 засуджений 11.12.2009 року Барським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 296 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Згідно вимоги про судимість ОСОБА_4 звільнений умовно-достроково 23.12.2010 року з Вінницької виправної колонії Вінницької області (№86) з невідбутим строком 7 місяців 21 день.
Згідно ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що на даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 07.02.2013 року, яким його засуджено за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, 70 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі. Злочин передбачений ч. 3 ст. 185 КК України є умисним тяжким злочином, що вбачається з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, оскільки його санкцією передбачено покарання більше ніж 5 років позбавлення волі.
Вказане свідчить, що ОСОБА_4 має дві непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, а тому не є суб`єктом амністії відповідно до п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та п. «б» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Таким чином, судом встановлено, що до ОСОБА_4 не може бути застосована амністія з підстав визначених Законом.
На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про амністію у 2014 році», Законом України «Про застосування амністії в Україні», ст. ст. 7-1, 55 КК України (в редакції 1960 року), ст. 89, 90 та Прикінцевими та Перехідними Положеннями КК України, ст. ст. 372, 537, 539 КПК України, суд, -
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2014 році» - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області на протязі 7 діб.
Суддя: