н/п 1-кп/490/676/2015
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/про відмову у затвердженні угоди/

10 листопада 2015 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Миколаєві в залі суду обвинувальний акт з угодою про примирення в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002554 від 12 травня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Нова Одеса Миколаївської області, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, працює охоронцем, судимий 18 червня 2014 року вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. та звільненого від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році», 04 червня 2015 року вироком Заводського районного суду м.Миколаєва за ч.2 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2015 року до Центрального районного суду м.Миколаєва надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні за №0002554 від 12 травня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_5 в тому, що він 11 травня 2015 року шляхом обману та зловживаючи довірою, діючи повторно заволодів майном ОСОБА_4 , а саме мобільним телефоном «LG» D285, вартістю 1700 грн., тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та з угодою про примирення укладеної між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Потерпілий та обвинувачений у підготовчому судовому засіданні підтримали угоду та клопочуть про її затвердження.

Прокурор не заперечувала проти укладення угоди про примирення.

Суд, ознайомившись з обвинувальним актом, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України і кримінального закону, вислухавши думку прокурора, потерпілого та обвинуваченого вважає, що в затвердженні даної угоди слід відмовити, з наступних підстав.

Кримінальне провадження на підставі угод, як вид особливого порядку кримінального провадження, вимагає суворого дотримання вимог закону, як процесуального, так і матеріального.

Так, відповідно до положень ст.469 ч.1 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного, або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Відповідно до вимог ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та закону і відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

З дослідження змісту поданої суду для затвердження угоди про примирення слідує, що умови угоди суперечать вимогам Кримінального Кодексу та не відповідають інтересам суспільства, оскільки запропоноване сторонами угоди покарання ОСОБА_5 узгоджено у межах санкції ст.190 ч.2 КК України не відповідає положенням Загальної частини КК України в частині призначення покарання.

Так, матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_5 раніше судимий 04 червня 2015 року вироком Заводського районного суду м.Миколаєва за ч.2 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік. У даному кримінальному провадженні йому повідомлено про підозру у вчиненні 11 травня 2015 року нового злочину, передбаченого ст.190 ч.2 КК України, тобто, вказаний злочин було вчинено до постановлення попереднього вироку. Тому при призначенні ОСОБА_5 покарання повинні застосовуватися правила ст.70 КК України.

Так, положенням ст.70 ч.4 КК України зазначено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
З ч.3 ст.72 КК України вбачається, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Як вбачається з дослідженої угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. у дохід держави без врахування положень ч.4 ст.70 та ч.3 ст.72 КК України, не відповідає вимогам закону, а саме порядку призначення кримінального покарання, встановленого Загальною частиною КК України.

Крім цього, про невідповідність умов угоди інтересам суспільства вказує та обставина, що ОСОБА_5 будучи засудженим 18 червня 2014 року вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області за корисний злочин та будучи звільненим від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році» знову продовжив вчиняти корисні злочини. Так, 04 червня 2015 року вироком Заводського районного суду м.Миколаєва, ОСОБА_5 було притягнуту до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік та 08 жовтня 2015 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні 11 травня 2015 року злочину передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Таким чином, судом встановлено, що дана угода про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 суперечить вимогам закону та інтересам суспільства, а тому відповідно до вимог ст.474 КПК України, не може бути затверджена.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.314, 474 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У затвердженні угоди про примирення, укладеної 12 жовтня 2015 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 по кримінальному провадженню від 12 травня 2015 року №0002554 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України - відмовити, з підстав зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Кримінальне провадження №0002554 від 12 травня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України - повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1