УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні 22 грудня 2015 року в м. Києві касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду

м. Харкова від 24 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року,
в с т а н о в и в:
Зазначеним вироком
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку

Республіки Білорусь, мешканку м. Харкова, раніше судиму вироком Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого

2014 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 800 грн,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України та звільнено від покарання у зв`язку з неможливістю його призначення.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України постановлено вирок Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2014 року виконувати самостійно.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року вирок залишено без зміни.
ОСОБА_4 визнано винуватою у тому, що вона, будучи засудженою вироком Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2014 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 800 грн штрафу, та попередженою про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України у разі несплати останнього, діючи умисно, ухилилась від сплати ухваленого вироком штрафу.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 просить рішення судів скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Стверджує, що не мала можливості сплатити штраф через відсутність коштів, похилий вік та стан здоров`я, а тому просила суд призначити їй інший вид покарання. Зазначає, що доказів її винуватості матеріали кримінального провадження не містять. Вважає, що ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для їх задоволення та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду, проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Згідно з вимогами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного злочину ґрунтується на сукупності зібраних під час досудового розслідування та ретельно досліджених судом доказах, зокрема, власних показаннях засудженої, яка вину не визнала, однак вказала, що дійсно вироком Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2014 року їй було призначене покарання у вигляді штрафу, роз`яснено строки та порядок сплати останнього, а також наслідки від ухилення сплати штрафу. Однак з вироком суду від 07 лютого 2014 року вона не згодна, вважає його незаконним, тому штраф не сплачує та не збирається його сплачувати у майбутньому.
Крім того, її винуватість доведена наданими суду доказами: копією вироку Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_4 визнано винною за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 800 грн; ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 січня 2015 року про повернення ОСОБА_4 її апеляційної скарги на цей вирок; роз`ясненням обов`язку щодо сплати штрафу по кримінальній справі, згідно з яким ОСОБА_4 повідомлено про необхідність сплати штрафу в місячний строк та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати штрафу, з якими засуджена ознайомлена під підпис; ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2014 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 щодо заміни покарання та було визначено виплатити штраф по 200 грн щомісячно з червня по вересень 20014 року; поданням судді Московського районного суду м. Харкова щодо вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати штрафу.
За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_4 за

ч. 1 ст. 389 КК України кваліфіковано правильно.
Санкцією ч. 1 ст. 389 КК України передбачено покарання у виді виправних робіт або обмеження волі, однак дані види покарань у відповідності до ч. 2 ст. 57 та ч. 3 ст. 61 КК України не застосовуються до осіб, що досягли пенсійного віку.
У зв`язку з досягненням ОСОБА_4 пенсійного віку на момент ухвалення вироку, засуджену звільнено від покарання за ч. 1 ст. 389 КК України у зв`язку з неможливістю його призначення.
Доводи апеляційної скарги засудженої, за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Зі змісту скарг убачається, що засудженою ОСОБА_4 не наведено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, з урахуванням положень статей 412, 413 КПК України.
Отже, з касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,
п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду

м. Харкова від 24 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3