11-кп/775/291/2015(м)
263/1123/15-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора

за участю захисника

за участю обвинуваченого

за участю перекладача ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 06 грудня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0004845, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 та прокурора прокуратури Жовтневого району м. Маріуполя прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 травня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва Російської Федерації, громадянина Росії, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

28 жовтня 2010 року Жовтневим районним судом за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 год.,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

установила:

вказаним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Стягнуто на користь Маріупольської міської ради в особі Комунального закладу «Маріупольська міська лікарня швидкої медичної допомоги» витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину в сумі 3270 грн.,

Згідно з наведеним вироком ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

05 грудня 2014 року приблизно о 19.30 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи мету умисного нанесення тілесних ушкоджень, знаходячись в коридорі квартири АДРЕСА_2 , утримуючи у руці кухонний ніж, умисно в ході словесного конфлікту наніс раніше знайомому ОСОБА_10 один удар ножем в область живота зліва, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: одного проникаючого колото-різаного поранення живота зліва з ушкодженням великого сальника, яке ускладнилось гемоперітонеумом, яке по ступеню тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння, та з місця скоєння злочину зник.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувавши його дії на ст.128 КК України і призначити покарання відповідно до санкції вказаної статті.

Захисник ОСОБА_6 зазначає про те, що суд не вказав у вироку, чому при наявності суперечливих доказів прийняв одні докази і не прийняв інші, суттєво спотворив ці показання, внаслідок того, що вони не викладені у повному обсязі, визнав їх доказами винності ОСОБА_7 , хоча, на його думку, деякі з них прямо вказують на його невинність у скоєнні діяння, яке інкримінується обвинуваченому.

Прокурор ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, вирок суду першої інстанції просить скасувати; постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; на підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного ОСОБА_7 покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 жовтня 2010 року у виді 164 год. громадських робіт, що відповідно до ч.1 ст.72 КК України відповідає 20 дням позбавлення волі, і остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років та 20 днів. У вступній та мотивувальній частині вироку вказати, що ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 жовтня 2010 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 240 год. громадських робіт.

Обґрунтовуючи свою апеляцію, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції не приєднав до призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України невідбуту частину покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 жовтня 2010 року, яка на час вчинення інкримінованого правопорушення складає 164 год. громадських робіт, помилково вказавши, що ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України судимостей не мав. Крім того, суд в достатній мірі не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки правопорушення, скоєного ОСОБА_7 , особу обвинуваченого, також не встановлено жодної пом`якшуючої покарання обставини, у зв`язку із чим безпідставно призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали свої апеляційні скарги і просили задовольнити їх в повному обсязі, прокурора, який підтримав апеляцію прокурора й просив скасувати вирок і постановити новий, призначивши обвинуваченому покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 6 років позбавлення волі та на підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 призначити до відбування ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 20 днів, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 та прокурора підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 стосовно перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ст.118 КК України, то вони є непереконливими.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним вказаного у вироку кримінального правопорушення з обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні й детально викладеними у вироку доказами, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; повідомленнями у Жовтневий РВ ММУ УМВС України в Донецькій області про завдання ОСОБА_10 ножового поранення, протоколами огляду місця події від 05 грудня 2014 року, протоколом огляду від 22 січня 2015 року, висновками судово-імунологічної експертизи від 25 грудня 2014 року, цитологічної експертизи від 23 грудня 2014 року, судово-медичної експертизи від 20 січня 2015 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 05 січня 2015 року, протоколами пред`явлення речей для впізнання від 21 січня 2015 року.

Не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_7 не мав умислу на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження і його протиправні дії необхідно перекваліфікувати на ст.128 КК України. Всі ці обставини були предметом ретельної перевірки в суді і не знайшли свого підтвердження.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в заподіянні умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності та перешкодили постановити законний і обґрунтований вирок. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності. Тому твердження в апеляційній скарзі захисника про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими.

Таким чином, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України є правильною.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу.

Вирок є видом судового рішення, яке повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Крім того, вирок суду першої інстанції за своїм змістом має відповідати вимогам ст.374 КПК України, відповідно до пункту четвертого частини другої якої у вироку мають бути зазначені, інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року № 5, до відомостей про особу обвинуваченого, які мають значення для справи і, які належить зазначати у вступній частині вироку, крім тих, що прямо передбачені у КПК, належать, зокрема, дані про непогашену та незняту судимість.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано неналежним чином.

Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2010 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 год.

Відповідно до підписки, наданої ОСОБА_7 , останній ознайомлений з порядком та умовами відбуття покарання, а також попереджений, що у випадку ухилення від відбуття покарання на підставі ч.2 ст.389 КК України може бути притягнутий до кримінальної відповідальності.

Згідно довідки начальника Жовтневого МВ КВІ УДПтС України в Донецькій області, ОСОБА_7 не відбув покарання у повному обсязі, невідбута частина покарання складає 164 год. (т.2, а.с.125-126).

За правилами ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що в порушення вказаної вище норми, суд першої інстанції не приєднав до призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України невідбуту частину покарання у виді громадських робіт, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 жовтня 2010 року, яка на час вчинення інкримінованого правопорушення складала 164 год.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та психіатра, не працює, неодружений, скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння суд визнав обставиною, що обтяжує покарання. Враховуючи, що обвинувачений раніше мав судимість, колегія суддів вважає, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області приходить до висновку, про наявність підстави, передбаченої ст. 409 КПК України, яка тягне за собою скасування судового рішення та ухвалення нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів

засудила:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 травня 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років скасувати в частині призначення покарання.

ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з відбуванням покарання у кримінально-виконавчому закладі закритого типу.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2010 року у виді 164 год. громадських робіт, що згідно ч.1 ст.72 КК України відповідає 20 дням позбавлення волі, і остаточно за сукупністю вироків призначити до відбування ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 20 днів.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_______________ ________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3