АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 632/2864/14-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1957/15 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Кримінальні справи
У Х В А Л А
(про залишення без руху)
21 вересня 2014 року суддя судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 3 вересня 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України,-
встановив:
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 3 вересня 2015 року задоволено клопотання прокурора та обвинувальні акти відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням за ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України повернуто прокурору.
Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_3 (а.с.239-241) подана без додержання вимог п.4 ч.2 ст.396 КПК України,а саме, в апеляційній скарзі обвинувачений в резолютивній частині просить скасувати ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 3 вересня 2015 року в частині повернення обвинувального акту №0000408, затвердженого 26 вересня 2014 року за ч.1 ст.122 КК України, прокурору. Просить ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора в частині повернення обвинувального акту №0000408 за ч.1 ст.122 КК України. Також просить повернути матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України для продовження судового розгляду до суду першої інстанції в тому ж складі суду.
Проте, по-перше, обвинувальний акт №0000408, затверджений 26 вересня 2014 року, було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України і в суді першої інстанції предметом судового розгляду був саме обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України та за ч.4 ст.296 КК України. Тобто вказівки апелянта про його обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України,- помилкові та докази стосовно такого обвинувачення в матеріалах кримінального провадження відсутні.
По-друге, мотивуючи свої доводи, обвинувачений в апеляційній скарзі висловлює незгоду з ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 5 серпня 2015 року, якою об`єднали кримінальні провадження за ч.1 ст.121 КК України та за ч.4 ст.296 КК України за обвинуваченням ОСОБА_3 в одне. Вважає вказану ухвалу незаконною та висловлює свої доводи з цього приводу, оскільки не згоден з додатковим обвинуваченням за ч.4 ст.296 КК України.
Проте, в резолютивній частині апеляційної скарги просить скасувати ухвалене судове рішення від 3 вересня 2015 року тільки в частині його обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України. В той час як судовим рішенням (ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 3 вересня 2015 року) постановлено повернути прокурору обвинувальні акти відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України та за ч.4 ст.296 КК України.
Вказані вимоги апеляційної скарги не відповідають положенням ст.407 КПК України, оскільки зазначеною статтею чітко визначений перелік повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до вказаної статті за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1)залишити вирок або ухвалу без змін; 2)змінити вирок або ухвалу; 3)скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; 4)скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; 5)скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; 6)скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Повноваження суду апеляційної інстанції є вичерпними та альтернативними. Застосування судом апеляційної інстанції одного з цих повноважень виключає можливість застосування інших.
Разом з тим, обвинувачений висловлює в резолютивній частини апеляційної скарги декілька вимог одночасно, а саме, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, водночас, просить повернути матеріали кримінального провадження для продовження судового розгляду до суду першої інстанції.
А тому в цій частині вимоги резолютивної частини апеляційної скарги є несумісними з Законом.
Висловлюючи свою вимогу в апеляційній скарзі апелянтом повинна бути наведена чітка позиція для прийняття того чи іншого рішення судом апеляційної інстанції.
Крім того, виходячи з вимог апеляційної скарги, вона повинна бути чітко мотивованою в обґрунтування її резолютивної частини.
Проте, в резолютивній частині апеляційної скарги обвинувачений вказує на необхідність вирішення питання, з урахуванням його доводів, лише за однією статтею обвинувачення, в той час, як рішення районного суду постановлено за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України та за ч.4 ст.296 КК України. Тобто, доводи резолютивної частини апеляційної скарги повинні бути висловлені стосовно процесуального рішення в цілому.
Вказані недоліки, які наявні в апеляційній скарзі обвинуваченого, є перешкодою до відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до вимог ч.1 ст.399 КПК України, якщо апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, суддя-доповідач своєю ухвалою вправі залишити апеляційну скаргу без руху, надавши десятиденний термін з дня отримання особою копії ухвали судді, для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 399 КПК України, -
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 , подану на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області районного суду міста Харкова від 17 липня 2014 року, залишити без руху.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, для вручення їй під розписку, з зазначенням інформації у зворотному повідомленні.
Суддя