Справа №11-583/11 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Моргун
Категорія - Незаконне заволодіння транпортним засобом Доповідач - Захарченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2011 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Захарченка О. П.,

суддів - Ященка В. А., Гончарова М. В.,

з участю прокурора - Кононенко К.М.,

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2,

законних представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляціями Я.М., захисника ОСОБА_5, засудженого ОСОБА_2 і прокурора Сапон Л.В., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 лютого 2011 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець міста Глухів ( вул. Терещенків,23/31 ) Сумської області, раніше не судимий,

засуджений за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

за ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна;

за ч.3 ст. 15- ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць,

та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць без конфіскації майна,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,

мешканець міста Глухів ( вул. Суворова,56 ) Сумської області,

раніше не судимий,

засуджений за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

за ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна;

за ч.3 ст. 15- ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць,

та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць без конфіскації майна.

Також даним вироком частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 та постановлено про стягнення на її користь з ОСОБА_2, а при відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування шкоди, - з ОСОБА_4 і ОСОБА_7 - 2770 грн. 84 коп. на відшкодування майнової шкоди та 1500грн. на відшкодування моральної шкоди; з ОСОБА_1 2770 грн. 84 коп. на відшкодування майнової шкоди та 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Крім цього, вироком суду постановлено про стягнення з ОСОБА_2 і з ОСОБА_1 по 842 грн. 48 коп. з кожного на відшкодування судових витрат і вирішено долю речових доказів по справі.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнані винними по даній кримінальній справі і засуджені за вчинення за попередньою змовою групою осіб таємного викрадення чужого майна, повторно, з проникненням до іншого приміщення, незаконного заволодіння транспортним засобом, повторно, з проникненням у приміщення, відкритого викрадення чужого майна ( грабежу ) , поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров"я потерпілої, повторно, і замаху на відкрите викрадення чужого майна ( грабежу ) , поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров"я потерпілої, повторно при слідуючих обставинах.

- В період з 11 по 25 березня 2010 року, у вечірній час , близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи мету на вчинення крадіжки, проникли шляхом підбору ключа від замка вхідних дверей до приміщення колясочної будинку №1а по вулиці Вознесенській в місті Глухів Сумської області, звідки таємно викрали належний ОСОБА_8 мопед марки "ALPHA-ZS50F" вартістю 2900 грн., яким розпорядилися на власний розсуд;

- 28 березня 2010 року, близько 21 години ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за попередньою змовою групою осіб, повторно, переслідуючи мету на вчинення крадіжки, проникли шляхом підбору ключа від замка вхідних дверей до приміщення колясочної будинку №1а по вулиці Вознесенській в місті Глухів Сумської області, звідки таємно викрали належні ОСОБА_9 і ОСОБА_10, відповідно, дорожній велосипед "Мінськ" вартістю 353 грн. і дорожній велосипед "Benetto Sport" вартістю 486 грн., якими розпорядилися на власний розсуд;

- 30 березня 2010 року близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за попередньою змовою групою осіб, повторно, переслідуючи мету на вчинення крадіжки, проникли через паркан до господарства №54 по вулиці Суворова в місті Глухів Сумської області та шляхом пошкодження вікна проникли у приміщення гаража, розташованого в даному господарстві, звідки таємно викрали належне ОСОБА_11 майно, а саме призначені для автомобіля ВАЗ-2101 три реактивних тяги, генератор, два карбюратора, два головних гальмівних циліндра, два трамплери, один гідравлічний домкрат, дві пружини загальною вартістю викраденого 1690 грн., яким розпорядилися на власний розсуд;

- В ніч на 08 квітня 2010 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за попередньою змовою групою осіб, повторно, переслідуючи мету на вчинення крадіжки, проникли шляхом підбору ключа від замка вхідних дверей до приміщення колясочної будинку №60 по вулиці Пушкіна в місті Глухів Сум -

ської області, звідки таємно викрали належні ОСОБА_12 два велосипеди марки "Салют" за-

гальною вартістю 924 грн. , якими розпорядилися на власний розсуд;

- Близько 0 годин 11 квітня 2010 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2, за попередньою змовою групою

осіб, повторно, переслідуючи мету на незаконне заволодіння транспортним засобом, проникли шляхом зламу навісного замка від вхідних дверей до приміщення сараю, розташованого біля будинку №20 по вулиці Терещенків в місті Глухів Сумської області, де незаконно таємно заволоділи належним ОСОБА_13 мопедом "Дельта" моделі ЕХ50QТ-В вартістю 2000 грн., який в подальшому використовували в особистих потребах як транспортний засіб;

- 01 липня 2010 року, близько 4 години ОСОБА_1 і ОСОБА_2, за попередньою змовою групою

осіб, повторно переслідуючи мету на відкрите заволодіння грошима та майном ОСОБА_6, яка за з"ясованими ними даними в такий час мала повертатися додому з роботи з наявною певною сумою грошей, прийшли до під"їзду №5 будинку №4 по вулиці 70 років Жовтня в місті Глухів Сумської області за місцем проживання ОСОБА_14, де стали її чекати , і коли ОСОБА_14 зайшла у вказаний під"їзд, то для нейтралізації опору потерпілої ОСОБА_1 наніс їй удар ногою в живіт, а також ОСОБА_1 і ОСОБА_2 нанесли потерпілій удари по голові та руках, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синця правого передпліччя і садна 3 пальця лівої кисті, в ході чого ОСОБА_1 вирвав з рук потерпілої пакет з належавшими їй грошима в сумі 5480 грн. з якими з місця події втік, а ОСОБА_2 , продовжуючи реалізовуючи спільний з ОСОБА_1 намір на відкрите заволодіння грошима і майном потерпілої, наносячи ОСОБА_14 удари по руках, намагався вирвати з її рук жіночу сумку вартістю 178 грн., в якій знаходилися гроші в сумі 3000 грн., мобільний телефон вартістю 1009 грн. з пакетом оператора мобільного зв"язку МТС вартістю 10 грн., а також речі потерпілої, які для неї цінності не представляли, але через вчинений потерпілою активний опір він не зміг довести свої злочинні дії до кінця.

У поданих апеляціях:

- Захисник ОСОБА_5 просить вирок суду відносно ОСОБА_1 змінити, перекваліфікувати його дії по епізоду незаконного заволодіння належним ОСОБА_13 мопедом "Дельта" з ч.2 ст. 289 КК України на ч.3 ст.185 КК України, виключити з обвинувачення ОСОБА_1 епізод щодо відкритого викрадення належних ОСОБА_15 грошей в сумі 5480 грн. та про стягнення цієї суми грошей з ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а також з застосуванням ст. 69 КК України призначити ОСОБА_1 покарання більш м"яке, ніж передбачене законом за ч.3 ст.15- ч.2 ст. 186 КК України і ч.2 ст. 186 КК України, вважає, що суд невірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.2 ст. 289 КК України, оскільки його умисел при заволодінні мопедом, належним ОСОБА_13, був направлений на крадіжку транспортного засобу з об"ємом двигуна менше 50 куб. см.

Також, захисник за змістом апеляції вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні відкритого викрадення у ОСОБА_14 грошей в сумі 5480 грн. за ч.2 ст. 186 КК України не доведена і що призначене ОСОБА_1 покарання є занадто суворим через невідповідність тяжкості вчиненого ОСОБА_1 злочину даним про особу ОСОБА_1, урахування судом не усіх пом"якшуючих покарання обставин, зокрема факту з"явлення ОСОБА_1 із зізнанням і того, що ОСОБА_1 протягом 8 місяців перебуває в ізоляції від суспільства та дієво покаявся.

- Засуджений ОСОБА_2 у поданій ним апеляції просить вирок суду скасувати, а справу повернути на додаткове розслідування або направити на новий судовий розгляд, вважає, що він необгрунтовано і у відсутність достатніх доказів засуджений за ч.2 ст. 186 КК України , оскільки по справі не було проведено відтворення обстановки та обставин події і у досліджених доказах по справі, зокрема у показах потерпілих і свідків маються протиріччя, а також просить перекваліфікувати його дії по факту крадіжки 11.04.2011 року мопеда "Дельта" з ч.2 ст. 289 КК України на ч.3 ст. 185 КК України та пом"як шити призначене йому покарання, так як вважає можливим своє виправлення в умовах відбування покарання, не пов"язаного з позбавленням волі.

- Прокурор Сапон Л.В., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, порушив питання про зміну постановленого судом вироку, а саме про перекваліфікацію дій ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з ч.2 ст. 289 КК України на ч.3 ст. 185 КК України, вважає, що суд необґрунтовано засудив ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в частині кваліфікації їх дій як незаконне заволодіння транспортним засобом, оскільки викрадення ними мопеду, належного ОСОБА_13, охоплювалося умислом на крадіжку майна, а саме мопеда з об"ємом двигуна до 50 куб. см., що не є безпосереднім об"єктом складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

Заслухавши доповідь судді про обставини справи та зміст поданих апеляцій, міркування прокурора Кононенко К.М., яка апеляцію прокурора Сапон Л.В. підтримала і проти апеляцій захисника ОСОБА_5 і засудженого ОСОБА_1 в частині доводів, аналогічних доводам прокурора, не заперечує, думку засудженого ОСОБА_2, який підтримує свою апеляцію і не заперечує проти інших апеляцій по справі, думку засудженого ОСОБА_1, який підтримує апеляцію захисника, не заперечує проти апеляції засудженого ОСОБА_2 і апеляції прокурора, окрім доводів апеляції засудженого ОСОБА_2 про скасування постановленого судом вироку, думки законних представників засуджених, відповідно, ОСОБА_4 і ОСОБА_3, які проти поданих апеляцій не заперечують та вважають їх обґрунтованими, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора Сапон Л.В. підлягає задоволенню в повному обсязі, а апеляції захисника ОСОБА_5 і засудженого ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України і ч.3 ст.15- ч.2 ст. 185 КК України, у поданих апеляціях не оспорюються.

Що стосується доводів апеляцій захисника ОСОБА_5 і засудженого ОСОБА_2 про необгрунтоване засудження ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за ч.2 ст. 186 КК України, а також доводів апеляції засудженого ОСОБА_2 про необхідність скасування постановленого щодо нього судом вироку, то ці доводи є безпідставними.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вчиненні 01 липня 2010 року за попередньою змовою групою осіб, повторно, відкритого викрадення належних ОСОБА_14 грошей сумі 5480 грн. ( грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров"я потерпілої, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими та оціненими судом доказами у їх сукупності і взаємозвязку.

Як показала суду потерпіла ОСОБА_14, 01 липня 2010 року, близько 3 години 50 хвилин вона закінчила роботу в інтернет-клубі, розміщеному по вулиці Ковпака,5 в місті Глухові, і разом з ОСОБА_16 поверталася додому, маючи при собі полімерний пакет з грошима в сумі 5480 грн., які належали їй, і шкіряну сумку, що містила добову виручку грошей з місця роботи в сумі 3000 грн., її паспорт, мобільний телефон, банку з кавою, упаковку з чаєм і цукром, записник, при цьому вона тримала пакет у лівій руці, а сумка висіла у неї на правому плечі і коли вона розпрощалася з ОСОБА_16 біля будинку за місцем свого проживання та зайшла в під"їзд, у якому розміщається її квартира, то відчула удар ногою у живіт, від якого зігнулася, після чого її стали бити по голові та один з грабіжників вирвав з її руки пакет з грошима і утік, а другий, у якому вона впізнала ОСОБА_2, намагаючись подолати її опір, тягнув за утримувану нею сумку в бік виходу з під"їзду, внаслідок чого вона упала, продовжуючи утримувати сумку і кричала, в цей час на місце події прибігла ОСОБА_16 та стала обороняти її від ОСОБА_2, а ОСОБА_2, відпустивши сумку, ударив її ногою по руці та утік, побігши по вулиці.

Такі покази потерпілої суд обґрунтовано поклав в основу висновку про вчинення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 грабежу, оскільки вони є послідовними як в ході досудового слідства, так і в ході судового розгляду справи, логічними за змістом та підтверджуються показами свідків і письмовими доказами по справі.

Зокрема, свідок ОСОБА_16, показала суду, що вона 01 липня 2010 року після третьої години ночі зайшла до своєї подруги ОСОБА_14 для того щоб разом з нею ідти додому, після чого ОСОБА_14, взяла зі столу у ліву руку полімерний пакет, у якому були видні гроші, та на праве плече повісила сумку і так дійшла з ними у супроводі даного свідка по під"їзду свого будинку, розміщеного по вулиці 70 років Жовтня в місті Глухів, де ОСОБА_14 зайшла в під"їзд, а свідок продовжила рух, але, почувши шум, який долинав з боку під"їзду, в який зайшла ОСОБА_14, повернулася і почула крик ОСОБА_14та побачила як з під"їзду вибіг якийсь хлопець і побіг у бік вулиці Ковпака, а через декілька секунд інший хлопець почав тягнути з під"їзду ОСОБА_14, яка напівлежала і утримувала сумку, яку хлопець намагався вирвати, але коли свідок почала кричати цей хлопець відпустив потерпілу і також утік, а ОСОБА_14 розповіла їй, що коли вона зайшла до під"їзду її ударили ногою в живіт, били по голові і по щелепі, забрали пакет з грошима.

Те, що свідок ОСОБА_16 під час вчинення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 грабежу дійсно перебувала на місці події і намагалася оборонити потерпілу ОСОБА_14 від дій ОСОБА_2 підтверджується також показами, які давав у судовому засіданні підсудний ОСОБА_2

Факт заподіяння ОСОБА_14 01 липня 2010 року легких тілесних ушкоджень за обставин, повідомлених потерпілою, підтверджується висновком проведеної по справі судово-медичної експертизи ( т.2 арк. 267 ).

Наявність у ОСОБА_15 при собі в останній день червня 2010 року грошей в сумі близько 5500грн. підтвердив свідок ОСОБА_17

При цьому, протиріччя між показами ОСОБА_14 і свідків щодо обставин справи, а також дані, які б давали підстави для сумнівів у правдивості показів потерпілої і свідків, по справі відсутні.

Засуджені ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не заперечують проти показів потерпілої ОСОБА_14 щодо місця, часу і характеру їх дій, спрямованих на відкрите заволодіння її грошима і майном, а лише заперечують факт заволодіння належними потерпілій грошима в сумі 5480 грн.

З огляду на досліджені в сукупності докази по справі, суд об"єктивно критично оцінив твердження ОСОБА_18 і ОСОБА_2 про те, що вони 1 липня 2010 року у під"їзді будинку за місцем проживання потерпілої ОСОБА_14 не викрадали належні потерпілій гроші, а лише вчинили замах на вчинення грабежу, і колегія суддів погоджується з такою оцінкою суду.

При цьому , заявлені у письмовому зізнанні ОСОБА_18 від 01 липня 2010 року твердження про те, що він після втечі з місця події з вирваним у потерпілої пакетом цей пакет загубив, не впливають на правильність кваліфікації судом дій засуджених за ч.2 ст. 186 КК України та на ступінь їх вини у вчиненні даного злочину.

Також, доводи захисника ОСОБА_5 про те, що потерпіла ОСОБА_14 не скаржилася щодо спричинення їй удару в область живота не впливають на правомірність кваліфікації дій ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за ч.2 ст. 186 КК України, оскільки факт застосування підсудними при здійсненні грабежу насильства до потерпілої, в тому числі шляхом нанесення удару ногою у живіт, підтверджується як показами потерпілої, так і показами самих ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Оскільки кваліфікація дій засуджених за ч.2 ст. 186 КК України є правильною, по справі відсутні підстави для задоволення вимог апеляції захисника про виключення з вироку суду обвинувачення ОСОБА_1 у відкритому викраденні ним грошей в сумі 5480 грн., належних ОСОБА_14, і зменшення стягнутого з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_14 відшкодування майнової шкоди на суму 5480грн.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що в частині кваліфікації дій ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за ч.2 ст.289 КК України суд допустив помилку і що доводи апеляцій прокурора, захисника і засудженого ОСОБА_2 щодо необхідності перекваліфікації дій засуджених з ознак ч.2 ст. 289 КК України на ознаки ч.3 ст.185 КК України заслуговують на увагу.

В основу висновку про вчинення засудженими злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України , суд поклав висновок криміналістичної експертизи про те, що об"єм двигуна належного ОСОБА_13 транспортного засобу, яким незаконно заволоділи ОСОБА_1 і ОСОБА_2, складає 66,48 куб.см.

Статтею 289 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом.

Згідно примітки до ст. 286 КК України, під транспортними засобами в статті 289 КК України слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби..

Відповідно п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, мопед не відноситься до механічних транспортних засобів і є двоколісним транспортним засобом, що має двигун з робочим об"ємом до 50 куб. см.

З матеріалів справи вбачається, що з урахуванням сприйняття характеристик виду транспортного засобу та даних інформаційної таблички до нього, умисел як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 на момент проникнення у приміщення та заволодіння належним потерпілому ОСОБА_13 транспортним засобом був однозначно спрямований на крадіжку мопеда.

За таких обставин в діях ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відсутня суб"єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України і наявні всі ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна , повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у інше приміщення.

З огляду на це колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з ч.2 ст. 289 КК України на ч.3 ст. 185 КК України та вважати таку перекваліфікацію оцінкою одного з епізодів злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, вина ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вчиненні якого доведена по даній справі.

Що стосується визначеного судом ОСОБА_1 і ОСОБА_19 покарання за ч.3 ст. 185 КК України, ч.3 ст.15-ч.2 ст. 186 КК України, за ч.2 ст. 186 КК України, а також визначення засудженим остаточного покарання за сукупністю злочинів, то такі покарання відповідають вимогам ст. 65 КК України і є справедливими, необхідними та достатніми для виправлення засуджених і попередження нових злочинів.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом"якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ( санкції частини статті ) Особливої частини КК України, або перейти до іншого , більш м"якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ( частини статті ) Особливої частини КК України за цей злочин.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_1 і ОСОБА_19 покарання за ч.3 ст. 185 КК України об"єктивно умотивовано і правомірно застосував ч.1 ст. 69 КК України і призначив кожному із засуджених покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст.185 КК України, з огляду на обставини справи, наявність відносно кожного з них більше ніж двох пом"якшуючих покарання обставин, зокрема з"явлення їх із зізнанням, часткове відшкодування потерпілим заподіяної шкоди, сприяння розкриттю злочинів, наявність у кожного з них захворювань, вчинення злочинів у неповнолітньому віці, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 злочинних дій, та з урахуванням даних про особу кожного з засуджених, які раніше не судимі, з місць їх проживання і навчання характеризуються позитивно.

З огляду на вищезазначені обставини і дані про особи засуджених, колегія суддів, вважає, що при перекваліфікації дій ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з ч.2 ст. 289 КК України на ч.3 ст. 185 КК України необхідно при призначенні покарання також застосувати ч.1 ст. 69 КК України .

Разом з цим, з огляду на характер і обставини вчинення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 послідуючих злочинів, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України і пом"якшення призначеного засудженим покарання за ч.2 ст.186 КК України і за ч.3 ст. 15- ч.2 ст. 186 КК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла до переконання, що доводи апеляції захисника ОСОБА_5 і засудженого ОСОБА_2 про призначення судом засудженим занадто суворого покарання є необгрунтованими .

Керуючись ст.362, ст.365, ст.366, ст. 367, ст.377 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 лютого 2011 року відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 змінити.

Дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч.2 ст. 289 КК України на ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому за цим законом із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вважати ОСОБА_1 засудженим по даній справі за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.3 ст.15-ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.3 ст.15-ч.2 ст. 186 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць.

Дії ОСОБА_2 перекваліфікувати з ч.2 ст. 289 КК України на ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому за цим законом із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вважати ОСОБА_2 засудженим по даній справі за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки також за ч.3 ст.15-ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.3 ст.15-ч.2 ст. 186 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22