Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
при секретарі за участю прокурора
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 10 вересня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000666, за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 24 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області

від 27 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки

с. Вишіва Любомльського району Волинської області, жительки АДРЕСА_1, такої, що судимості не має.

За зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Згідно із судовими рішеннями ОСОБА_4 визнано винуватою та засуджено за те, що вона умисно не виконала рішення суду, що набрало законної сили, за таких обставин.

11 липня 2013 року Господарським судом Волинської області винесено наказ № 5004/1037/12-1 на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 03 жовтня 2012 року та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 30 січня 2013 року про зобов'язання фізичної особи підприємця ОСОБА_4 звільнити тимчасово зайняту земельну ділянку площею 5 кв. м. (кадастровий номер відсутній), розташовану на АДРЕСА_2, передану в тимчасове платне користування згідно з договором оренди землі від 19 січня 2007 року, термін користування якою закінчився, і привести вказану ділянку в попередній стан. Однак, у встановлений державним виконавцем термін для самостійного виконання ОСОБА_4 не виконала зазначене рішення суду без поважної причини.

У касаційній скарзі засуджена просить скасувати оскаржувані судові рішення, а кримінальне провадження закрити за відсутності в її діях складу і події кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який вважав оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Відповідно до положень ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

При цьому з оскаржуваних судових рішень убачається, що згідно

з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності,

а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв'язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у пред'явленому їй обвинуваченні. Такий висновок суд належним чином детально обґрунтував у прийнятому рішенні.

Доводи засудженої про відсутність у її діях складу інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтуються на переоцінці вже встановлених фактичних обставин справи, а також на твердженні

ОСОБА_4 про недостовірність доказів її винуватості, що не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Виходячи зі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи кваліфікація протиправних дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 382 КК України є правильною.

Твердження останньої про те, що вона виконала рішення суду шляхом переміщення кіоску на інше місце, унаслідок чого в її діях відсутній склад і подія кримінального правопорушення, спростовуються сукупністю доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, а саме: наказом Господарського суду Волинської області про примусове виконання рішення від 11 липня 2013 року № 5004/1037/12-1, постановою Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 18 липня 2013 року, актами та постановами державного виконавця державної виконавчої служби зазначеного управління від 08 та 21 серпня 2013 року ( цими документами встановлено те, що земельної ділянки, яку відповідно до наказу суду належало звільнити, ОСОБА_4 не звільнила), вимогою державного виконавця від 25 липня 2013 року, а також показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які засвідчили, що місцезнаходження кіоску на зазначеній ділянці залишилося незмінним. Достовірність наведених доказів не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Таким чином, з огляду на наведене, а також з урахуванням положень ст. 433 КПК України колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, є правильним.

До того ж аналогічні доводи засуджена наводила у своїй апеляційній скарзі, вони перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Ухвала цього суду належним чином мотивована згідно з вимогами ст. 419 КПК України.

Покарання, призначене ОСОБА_4, відповідає положенням ст. 65 КК України.

З огляду на наведене підстави для задоволення касаційної скарги засудженої відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 24 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області

від 27 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2ОСОБА_3