АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/26/15, Провадження №11кп/790/1858/15 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2015 року м.Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Харківської області кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченої ОСОБА_9 та представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 6 липня 2015 року щодо
ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Харкові, громадянки України, пенсіонерки, не судимої зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 6 липня 2015 року ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України, і засуджено до штрафу в розмірі 8.500 гривень з позбавленням права протягом 3 років керувати транспортними засобами.
На підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» суд звільнив ОСОБА_9 від основного та додаткового покарання.
Цим же вироком суд частково задовольнив позов потерпілого ОСОБА_11 і стягнув на його користь з обвинуваченої ОСОБА_9 компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 20.000 гривень та 5.000 гривень, витрачених потерпілим на правову допомогу, а також з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - компенсацію завданої матеріальної шкоди в сумі 19.996 гривень 12 копійок та 2.000 гривень за спричинену моральну шкоду.
За позовом прокурора суд також стягнув з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь Харківської міської лікарні швидкої та невідкладної допомоги компенсацію витрат на лікування ОСОБА_11 в розмірі 1.565 гривень 64 копійки.
В результаті зазначених вище дій, відбулося зіткнення вказаних автомобілів, внаслідок чого ОСОБА_11 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження. Дії ОСОБА_9 згідно висновку авто-технічної експертизи №93/14 від 7 лютого 2014 року, перебувають у причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.
Прокурор у кримінальному провадженні, обвинувачена ОСОБА_9 та представник цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» оскаржили зазначений вирок Жовтневого районного суду м.Харкова.
Обвинувачена ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просила вирок в частині вирішення цивільного позову змінити і зменшити розмір грошової компенсації, стягнутої з неї на користь потерпілого ОСОБА_11 .
Обгрунтовуючи свої вимоги, обвинувачена зазначила, що сплатити позивачеві 25.000 гривень вона не спроможна, оскільки отримує пенсію в розмірі 949 гривень і при цьому страждає на низку захворювань та вимушена допомагати синові студенту Медичного університету, а також свекрусі похилого віку.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі просив вирок Жовтневого районного суду м.Харкова в частині вирішення цивільного позову змінити, і стягнути зі страхової компанії «ВУСО» на користь потерпілого ОСОБА_11 компенсацію завданої злочином моральної шкоди в розмірі 5.000 гривень, а з ОСОБА_9 стягнути судові витрати за проведення експертиз в розмірі 4.599 гривень 10 копійок.
Обгрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначив, що вирішуючи питання про стягнення зі страхової компанії «ВУСО» компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції безпідставно зменшив її до 2.000 гривень тоді, як позовні вимоги становили 5.000 гривень жодним чином своє рішення не обгрунтував.
Крім того, суд першої інстанції, всупереч вимогам ч.4 ст.374 Кримінального процесуального кодексу України, не вирішив питання про судові витрати за проведення експертиз в сумі 4.599 гривень 10 копійок.
Цивільний відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» у своїй апеляційній скарзі просив вирок Жовтневого районного суду м.Харкова в частині вирішення цивільного позову скасувати і ухвалити новий вирок, яким цивільний позов ОСОБА_11 залишити без розгляду.
На обгрунтування таких вимог представник цивільного відповідача зазначила, що всупереч вимогам чинного законодавства про відшкодування шкоди, позивачем не було надано ані Страховикові в порядку досудового врегулювання, ані до суду рішення, яким би встановлювалась вина ОСОБА_9 у дорожньо-транспортній пригоді. Саме це зумовило неможливість прийняття законного та обгрунтованого рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування. Оскільки строк виконання зобов`язань за Договором обов`язкового страхування, на думку цивільного відповідача, не настав, Страхова компанія право ОСОБА_11 на отримання страхового відшкодування не порушила.
Крім того, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визнаючи розмір відшкодування моральної шкоди, вийшов за межі ліміту відповідальності Страховика.
Під час апеляційного розгляду обвинувачена та її захисник підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_9 і заперечували проти апеляційних скарг прокурора та цивільного відповідача. Прокурор і представник потерпілих підтримали вимоги, що містить апеляційна скарга прокурора і заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та цивільного відповідача.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах повноважень, передбачених ст.404 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченої, прокурора та цивільного відповідача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Згідно зі ст.ст.370,374 Кримінального процесуального кодексу України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. У мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду. Резолютивна частина вироку повинна містити, зокрема, рішення щодо процесуальних витрат та рішення про цивільний позов.
Жовтневий районний суд м.Харкова перелічені норми закону в повному обсязі не виконав.
У резолютивній частині вироку суд зазначив про необхідність стягнення з обвинуваченої ОСОБА_9 судових витрат, проте їх розмір не визначив.
З матеріалів справи вбачається, що під час досудового слідства було проведено низку експертних досліджень, загальна вартість яких складає 4.012 гривень 30 копійок (том №1 кримінального провадження, а.с.54,72,77,90). Враховуючи, що експертизу вартістю 1.225 гривень проведено за рахунок коштів Державного бюджету, розмір судових витрат у кримінальному провадженні дорівнює 3.374 гривні 10 копійок.
Зазначена сума підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь держави.
Під час досудового слідства потерпілий ОСОБА_12 подав цивільний позов до ОСОБА_9 та Страхової компанії «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивач просив стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 компенсацію завданої моральної шкоди в сумі 50.000 гривень та 5.000 гривень втрати на правову допомогу. Зі Страхової компанії «ВУСО» позивач просив стягнути на свою користь компенсацію завданої матеріальної шкоди в сумі 19.996 гривень 12 копійок, а також 5.000 гривень за завдану моральну шкоду.
На підтвердження правомірності своїх вимог позивач додав до позовної заяви низку документів на 64 аркушах.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_12 , суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст.370,374 Кримінального процесуального кодексу України, своє рішення належним чином не вмотивував. Зі змісту вироку незрозуміло якими міркуваннями керувався суд при визначенні розміру завданої злочином матеріальної шкоди в сумі19.996 гривень 12 копійок і яким чином розраховано розмір компенсації завданої моральної шкоди, стягнутої зі Страхової компанії «ВУСО».
Перелічені порушення кримінального процесуального закону колегія суддів визнає істотними, оскільки вони перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині розв`язання цивільного позову.
За таких обставин вирок Жовтневого районного суду м.Харкова в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_9 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у цій частині в порядку цивільного судочинства.
Беручи до уваги наведене, керуючись статтями 404,405,407,408, 412,418,419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченої ОСОБА_9 та представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 3.374 (три тисячі триста сімдесят чотири) гривні 10 копійок.
Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 6 липня 2015 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_9 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» скасувати і призначити новий судовий розгляд у цій частині в порядку цивільного судочинства у Жовтневому районному суді м.Харкова.

В решті вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 6 липня 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвалу в частині відшкодування судових витрат та залишення вироку без змін може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3