Справа № 11-36/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 20.01.2010
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2010р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Авраменка М.Г.,

суддів - Костенко І.В., Матюшка М.П.,

з участю прокурора - Стаховської Н.О.,

захисників - ОСОБА_1,

представника потерпілого - ОСОБА_2,

потерпілого - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_4, представника потерпілого - ОСОБА_5, захисника ОСОБА_6, прокурора, який затвердив обвинувальний висновок на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2009 року, яким

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2; кв. 7, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, працюючого генеральним директором ТОВ «Айнхель-Україна» (м. Київ), раніше не судимого -

засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до 1 (одного) року обмеження волі. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 20000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Вироком вирішено також питання судових витрат та речових доказів.

Колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, 11 квітня 2008 року, перебуваючи на АЗС «Золотий Гепард» на 22 км автошляху Київ-Чоп (с. Стоянка, Києво-Святошинського р-ну, Київської області), на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_3 та ОСОБА_8, причиною яких став наїзд на нього автомобіля «Део Ланос» під керуванням ОСОБА_8, маючи прямий умисел на нанесення тілесних ушкоджень, використавши при цьому глаткоствольний самозарядний пістолет марки «ПМ-Т» калібром 9 мм №КІ 002901, що є гладкоствольною вогнепальною зброєю, призначеною для стрільби патронами несмертельної дії, споряджений гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами, о 7 год. 13 хв., перебуваючи біля заправочної колонки №8, що на даній АЗС, здійснив два постріли в сторону ОСОБА_8 та один постріл в сторону ОСОБА_3, спричинивши останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді рани верхньої треті лівої голені, яка супроводжувалась контузією малоберцового нерву.

В апеляціях:

- Засуджений просить вирок суду скасувати, як незаконний, а справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину.

Висновки суду про його винність у вчиненні злочину ґрунтуються на неповно з'ясованих обставинах справи та неправильно оцінених наявних доказах. Судом не в повній мірі враховані його показання, щодо того, що після виникнення конфліктної ситуації, пов'язаної з наїздом на нього автомобіля, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 не тільки не вибачилися, а й стали вести себе агресивно, мали намір його побити і частково цей намір реалізували шляхом нанесення ОСОБА_8 йому удару в обличчя. Саме в результаті реальної загрози побиття його групою осіб і для її відвернення, він застосував наявну зброю і спричинив середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому, а не у зв'язку з наїздом на нього автомобіля, як зазначено це у вироку. А тому висновки суду про відсутність стану необхідної оборони, в межах якої він діяв, є необґрунтованими.

- Представник потерпілого - ОСОБА_2 просить вирок суду скасувати в зв'язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості злочину та особі засудженого, внаслідок м'якості та постановити новий вирок, яким призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України і задовольнити цивільний позов в повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 136080 грн. моральної шкоди.

Апелянт, не оскаржуючи правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 зазначає, що при призначенні засудженому покарання судом не було враховано, що останній вини своєї у вчиненні злочину не визнав; не був врахований спосіб вчинення злочину (вчинення пострілу з вогнепальної зброї в потерпілого, який не завдав жодної шкоди засудженому), що ОСОБА_7 став членом Київського громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону тільки для того, щоб отримати дозвіл на зберігання і носіння вогнепальної зброї, призначеної для стрільби патронами не смертельної дії.

Крім того, при вирішенні питання цивільного позову та стягнення з засудженого на користь потерпілого 20000 грн. моральної шкоди суд у мотивувальній частині вироку не виклав жодної підстави, з яких заявлений позов задоволений частково.

- Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а кримінальну справу за відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_4 закрити , виправдавши останнього.

Вважає, що наведені у вироку докази не підтверджують з достовірністю винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, так як не можна брати до уваги показання свідка ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_3, оскільки вони є родичами між собою і є зацікавленими особами. Сам суд визнав їхні показання частково неправдивими. Показання ж свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 не є доказами вини ОСОБА_4, так як вони не бачили початку конфлікту і не знають, хто був ініціатором сварки та бійки.

В той же час, ряд доказів, що наведені у вироку підтверджують відсутність складу злочину інкримінованого ОСОБА_4, завдання шкоди ОСОБА_3 у стані необхідної оборони. Як вбачається з показань засудженого, то він застосував зброю на враження лише після того, як ОСОБА_8 наніс йому удар рукою в обличчя і у нього були всі підстави вважати, що напад на нього був реальним і він змушений був захищатися від посягання на його життя і здоров'я, а тому обсяг його дій був необхідним в обстановці, що склалася.

Апелянт зазначає, що наведені обставини судом належним чином оцінені не були, а тому і висновок суду про наявність у діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України є неправильним. Дії засудженого повністю підпадають під ознаки ст. 36 КК України «Необхідна оборона». Крім того висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Поскільки шкода потерпілому заподіяна у стані необхідної оборони, то стягнення судових витрат з ОСОБА_4 та задоволення цивільного позову ОСОБА_3 є необґрунтованим.

- Прокурор, який затвердив обвинувальний висновок, не оспорюючи в апеляції кваліфікації дій засудженого та доведеності його вини вказує на невідповідністю призначеного ОСОБА_4 покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, внаслідок м'якості.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд не в повній мірі врахував дані, що характеризують особу засудженого, тяжкість скоєного злочину, ставлення ОСОБА_4 до скоєного, обставини, що обтяжують покарання.

Так, засуджений вини своєї у вчиненні злочину не визнав та намагався ввести в оману слідство і суд, що він перебував у обстановці захисту. А тому апелянт просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_4 винним за ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання - 3 роки обмеження волі.

В доповненнях до апеляції прокурор вказує і на істотне порушення кримінально-процесуального закону, так як вирішення питання цивільного позову у вироку не мотивовано. За таких обставин апелянт просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала свою апеляцію та доповнення до неї і просила вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, потерпілого та його представника - ОСОБА_2, які підтримали апеляцію останнього і просили постановити новий вирок; захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_4, який в поясненнях та останньому слові просили вирок суду скасувати, так як в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину ч. 1 ст. 122 КК України, а провадження в справі закрити; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій колегія суддів зважає, що апеляції засудженого та захисника ОСОБА_6 до задоволення не підлягають, а апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний висновок та представника потерпілого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_4 у заподіянні тілесного ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_3 за обставин встановлених судом і наведених у вироку є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Хоча, сам засуджений на досудовому слідстві та в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав суд на обґрунтування свого висновку про її доведеність послався на показання потерпілого ОСОБА_3, свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_13 та інші докази.

Так потерпілий ОСОБА_3 ствердив в суді, що наїзд автомобілем «Део Ланос» при здачі назад на АЗС «Золотий Гепард» під керуванням його сина - ОСОБА_8 на ОСОБА_4 став причиною конфліктної ситуації, що склалася між останніми та які мали намір вирішити її шляхом бійки, зайшовши для цього за магазин АЗС. Щоб не допустити бійки він вийшов з автомобіля «Део Ланос» і пішов слідом за ними за магазин. Розуміючи, що може розпочатись бійка він став між сином і засудженим. В цей час ОСОБА_7 розвернувся та побіг в сторону заправочних колонок, а він з сином пішли до свого автомобіля, вирішивши, що інцидент вичерпаний. Проте, підійшовши до свого автомобіля він побачив, що ОСОБА_7 швидким кроком рухається в їх сторону і стріляє з пістолета. А тому син - ОСОБА_8 став йти назустріч засудженому, а він з невісткою залишались біля автомобіля. Підійшовши до ОСОБА_4, син став з ним розмовляти. А коли він підійшов до сина і став говорити, що потрібно вже їхати, то після цього ОСОБА_7 почав стріляти з пістолета в сина, а потім влучив йому у ліву ногу, від чого він впав. Показання потерпілого по суті співпадають також з іншими доказами у справі, а саме: показаннями свідків: ОСОБА_8А, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які не містять суттєвих протиріч та обґрунтовано взяті в якості доказів по справі. При цьому у суда не було підстав для визнання цих показань такими, що не відповідають дійсності, так як вони узгоджуються з іншими матеріалами справи, оголошеними і дослідженими судом І інстанції. Зокрема з протоколом огляду місця події та схемою до нього від 11.04.2008р. (т. 1, а.с. з якого видно, що місцем пригоди є ділянка території «Золотий Гепард» (22 км автошляху Київ-Чоп, с. Стоянка, Києво-Святошинського р-ну), де було виявлено та вилучено 4 гільзи, на яких мається напис «9 мм Р.А. Blanc V.A.S.»; протоколом огляду від 11.04.2008р. (т. 1, а.с. 13) пістолета «ПМ-Т» калібр 9 мм №КІ 002901 та висновком балістичної експертизи №474 ВКЕ від 5.08.2008р. (т. 1, а.с. 55-57), згідно якої даний пістолет є короткоствольною вогнепальною зброєю, гладкоствольним самозарядним пістолетом «ПМ-Т» калібру 9 мм №КІ 002901 призначеним для стрільби патронами несмертельної дії, споряджений гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами (Терен-ЗП, ПНД-9П, Терен-ЗФ); висновком судово-медичної експертизи №346Д від 16.08.2008р. (т. 1, а.с. 43), відповідно до якого у ОСОБА_3 мало місце поранення верхньої третини лівої голені, що супроводжувалось контузією малоберцового нерву, спричинені тупим предметом з обмеженою поверхнею контакту, що могла бути гумова куля, відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості як такі, що викликали довгостроковий розлад здоров'я більше 21 дня; протоколом відтворення обстановки та обставин події від 19.03.2009р. (т. 1, а.с. 188-193); протоколами перегляду відеозапису подій від 11.04.2008р. за участю засудженого від 2.09.2008р. (т. 1, а.с. 90-94) та за участю потерпілого від 14.02.2009р. (т. 1, а.с. 112-116) і іншими доказами, які знаходяться в матеріалах справи і були ретельно досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд, виходячи з тих доказів, які він дослідив, обгрунтовано визнав винним ОСОБА_4 в тому, що він завдав ОСОБА_3 умисне середньої тяжкості тілесні ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я і вірно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 122 КК України. Суд І інстанції ретельно перевірив у судовому засіданні доводи ОСОБА_4 та його захисника, аналогічні тим, що викладені в апеляційних скаргах про те, що він діяв в межах необхідної оборони і зброю застосував з метою захисту від протиправних дій потерпілого і саме в результаті реальної загрози його побиття.

Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, направленими на ухилення ОСОБА_4 від відповідальності за скоєне, колегія суддів знаходить обгрунтованими та такими, що відповідають матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні ОСОБА_7 винним себе не визнавав та наполягав на тому, що він діяв в межах необхідної оборони і застосував пістолет з метою самозахисту, так як сприймав погрози ОСОБА_8 щодо його вбивства як реальні. А тому, щоб зупинити ОСОБА_8, які йшли за ним, він підбіг до свого автомобіля,

взяв пістолет і зробив попереджувальний постріл в повітря. Однак вони не прореагували і підійшли до нього, де погрожували йому. А коли ОСОБА_8 вдарив його в обличчя, то він вистрілив йому в ногу, а потім зробив постріл в ногу ОСОБА_3

Ці показання засудженого судом перевірені та спростовані показаннями потерпілого, свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_15, показаннями самого засудженого, щодо вчинення пострілу в ногу потерпілого; висновком судово-медичної експертизи №345Д від 16.08.2008р., відповідно до якого ОСОБА_3 було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження; відеозаписом камери спостереження від 11.04.2008р., з якого видно, що ОСОБА_3, які за словами ОСОБА_4 бігли за ним, за останнім не бігли, а стояли біля свого автомобіля. Що засуджений, взявши пістолет зі свого автомобіля став сам направлятися в сторону потерпілого та його сина ОСОБА_8 і вистрелив в їх сторону, а не в повітря, як зазначав це. ОСОБА_8 став направлятися на зустріч ОСОБА_4 вже після вчинення останнім пострілу. Вони зустрілися, говорили і ОСОБА_8 вдарив засудженого рукою в обличчя. ОСОБА_3, який підійшов перед цим, намагався забрати ОСОБА_8 від ОСОБА_4 Коли останні розвернулися і відійшли кілька кроків, то засуджений вистрелив по них.

А тому наведені дані дають підстави для висновку про те, що засуджений в стані необхідної оборони не знаходився, а всі його дії були направлені на умисне заподіяння тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляції захисника ОСОБА_6 про те, що не можна брати до уваги показання потерпілого ОСОБА_3 та свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_15 так як вони є родичами і зацікавленими особами у засудженні ОСОБА_4 Дані показання були судом перевірені та належно оцінені і в частині, щодо кількості зроблених пострілів засудженим, показання ОСОБА_3, ОСОБА_15 та ОСОБА_8, а останнього ще й в частині не нанесення ним удару в область обличчя засудженому вірно визнані неправдивими. Проте, в решті зазначені показання щодо обставин події, що сталася 11.04.2008р. були однаковими і відповідали іншим об'єктивним доказам у справі, а тому суд вірно визнав їх достовірними і поклав в основу вироку.

Поскільки відповідно до ст. 65 КПК України доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, то доводи апеляції захисника ОСОБА_6 про те, що показання свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 не є доказами вини ОСОБА_4 є безпідставними.

Призначаючи покарання засудженому, суд, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України врахував, що він скоїв злочин середньої тяжкості; як особа, він позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, працює, має на утриманні двох малолітніх дітей; у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимий; обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання засудженого судом не встановлено.

Тому, колегія суддів, вважає, що суд призначив йому покарання, яке відповідає скоєному і особі засудженого, тому не вбачає підстав вважати його м'яким і несправедливим, а доводи представника потерпілого з приводу цього необґрунтовані.

Доводи захисту щодо необґрунтованого рішення суду про стягнення судових витрат з засудженого є безпідставними, оскільки за змістом ст. 331 КПК України при постановлені обвинувального вироку судові витрати судом покладаються на засудженого. Тому судові витрати стягнуті з ОСОБА_4 у відповідності до вищевказаної норми КПК.

Разом з тим, вирок в частині цивільного позову підлягає скасуванню з направленням справи на повий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, оскільки зазначаючи в резолютивній частині вироку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та стягнення на. його користь з ОСОБА_4 20000 грн. моральної шкоди, суд, в порушення вимог ч. 5 ст 334 КПК України не вмотивував своє рішення та не виклав підстав щодо часткового задоволення позову.

Керуючись ст.. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний висновок та представника потерпілого ОСОБА_2 задовольнити частково, а апеляцію засудженого та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2009 року щодо ОСОБА_4 в частині цивільного позову скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Судді: підписи