Справа № 314/2167/15-к
Провадження № 1-в/314/542/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.07.2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретарів: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

-09.06.2003 року Апеляційним судом Херсонської області за п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України, з застосуванням ст. 70 КК України, до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна

Зараз відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101)

Початок строку : 01.03.2003 року Кінець строку: 25.06.2016 року

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, чим заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В судовому засіданні представник установи ОСОБА_3 клопотання засудженого не підтримав, вважає, що засуджений на шлях виправлення не встав.

Прокурор у судовому засіданні заперечує проти задоволення подання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення оскільки за час відбування покарання він має 21 стягнення, та лише 3 заохочення. Крім того, засуджений працював не протягом всього періоду знаходження в місцях відбування покарання, а саме в 2013 році працював лише 8 місяців, а в 2015 році лише 4 місяці. Отже, вважає, що відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання.

Суд, заслухавши пояснення представника адміністрації Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101), засудженого, думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов висновку, що у задоволенні подання має бути відмовлено з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до особи, яка відбуває покарання у тому числі у виді позбавлення волі, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Як вбачаться з матеріалів подання та особистої справи ОСОБА_4 , останній був засуджений та відбуває покарання у вигляді 14 років з конфіскацією майна за скоєння умисних злочинів, серед яких є особливо тяжкий. Строк відбуття покарання засудженим обчислюється з 01.03.2003 року, і на день розгляду клопотання засуджений вже дійсно відбув більше двох третин призначеного судом покарання, що згідно ст.81 КК України свідчить про наявність формально-юридичної підстави для умовно-дострокового звільнення.

Проте, розглядаючи клопотання, суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

У відповідності з ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні, перебуваючи в місцях позбавлення волі з 09.06.2003 року, засуджений ОСОБА_4 мав 21 стягнення ( 11 з яких накладені в зв`язку з відмовою від роботи), та лише 3 заохочення.

При цьому суд не приймає факт працевлаштування ОСОБА_4 протягом останніх трьох років як беззаперечне свідчення виправлення останнього, оскільки раніше на нього було накладене 14 стягнень саме за відмову від роботи та самовільне залишення місця роботи.

Також при розгляді подання суд враховує, що 25.04.2015 року комісією Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101) ОСОБА_4 було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України як особі, що не довела своє виправлення.

В судовому засіданні засуджений не переконав суд в тому, що в період після прийняття комісією Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101) вказаного рішення від 25.04.2015 року до дня розгляду судом клопотання ОСОБА_4 останній скоїв будь-які активні дії, які б свідчили про його беззаперечне виправлення.

Згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення суд виходить з того, що шлях виправлення та обсяг дій засудженого, що доводять його виправлення, є індивідуальним в кожному конкретному випадку.

Отже при розгляді клопотання ОСОБА_4 суд враховує не тільки тяжкість та обставини вчинено злочину, поведінку та ставлення до праці засудженого протягом всього часу відбування покарання, а й його відношення до скоєного.

Так, в судовому засіданні під час розгляду клопотання засуджений пояснив суду, що він вчинив дії, за які зараз відбуває покарання ненавмисно. При цьому вироком апеляційного суду Херсонської області від 09.06.2003 року ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України за скоєння умисних злочинів розбійного нападу,скоєного за попередньою змовою групою осіб, в ході якого він вчинив умисне вбивство з корисних мотивів. Отже вказаний факт свідчить про те, що ОСОБА_4 під час відбування покарання свою вину в скоєному не визнав, та фактично не розкаявся.

Всі перелічені обставини в їх сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 до теперішнього часу не проявив себе як особа, що довела своє перевиховання та виправлення в розумінні і ст. 6 КВК України, а отже засуджений, за висновком суду, не заслуговує на застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, п.2 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Кам`янській виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 101) - відмовити.

На ухвалу протягом семи діб може бути подана апеляція до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_1

28.07.2015

28.07.2015