Справа № 740/3832/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/102/2016
Категорія - ч. 3 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000304, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок адвокатом ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк, який останній вже відбув, перебуваючи під вартою. Просить звільнити останнього з-під варти в залі суду в зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією ? частини належного йому майна.

Строк покарання визначено рахувати з 24 лютого 2014 року, тобто, з часу його фактичного затримання.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили обвинуваченому залишено попередню - тримання під вартою в СІЗО УДДУПВП в Чернігівській області.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини ОСОБА_9 , посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував пом`якшуючі вину обставини, а тому зменшив розмір покарання за ст. 69 КК України не в значній мірі. Крім того, на думку апелянта, судом не було враховано, що: дії обвинуваченого не були завчасно спланованими, останній підкорявся ОСОБА_10 , який був активним учасником злочину та мав авторитет; обвинувачений сам відшкодував потерпілому в повній мірі матеріальну та моральну шкоду, потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначив, що претензій до ОСОБА_9 не має та вказав про відсутність необхідності позбавляти його волі; сімейний стан обвинуваченого, а також стан його здоров`я, який значно погіршився у зв`язку із тривалим триманням у слідчих ізоляторах.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 20 лютого 2003 року близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та невстановленою слідством особою чоловічої статі знаходився біля кафе "Фаворит", що по вул. Червонокозача м. Ніжина, де зустрів ОСОБА_11 . У подальшому ОСОБА_11 погодився підвести ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та невстановлену слідством особу на власному автомобілі марки «ВАЗ-2109» до вул. Корчагіна м. Ніжина. Дорогою, біля перехрестя вулиць Ворошилова та Чапаєва м. Ніжина, ОСОБА_10 , маючи умисел на вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого злочинного діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому та бажаючи їх настання вступив у змову на вчинення злочину з ОСОБА_9 та перебуваючи на передньому пасажирському сидінні автомобіля останній під час руху витягнув ключ із замку запалення. Коли автомобіль зупинився, ОСОБА_10 наказав ОСОБА_11 вийти із-за керма автомобіля та умисно завдав йому удар рукою в область голови, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забою та садна обличчя. Якименко, реалізуючи єдиний з ОСОБА_10 умисел на заволодіння транспортним засобом, вийшов з салону автомобіля, підійшов до дверцят водія і тримаючи руку під верхнім одягом, імітуючи наявність зброї та погрожуючи її застосуванням, наказав ОСОБА_11 вийти з салону автомобіля. ОСОБА_11 сприйняв погрозу своєму життю, як реальну та невідворотну і скорився вимогам нападника. Далі ОСОБА_9 за наказом ОСОБА_10 , з метою протиправного вилучення транспортного засобу у ОСОБА_11 , сів за кермо автомобіля марки «ВАЗ-2109», 1991 року випуску, синього кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 12 312 грн., який належить ОСОБА_14 , запустив двигун автомобіля та продовжив на ньому рух. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_14 завдано великої матеріальної шкоди.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №134 від 11-13 березня 2003 року у ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забою та садна обличчя, які потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 6-ти, але не більше 21-го дня, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Згідно акту №29 від 11 березня 2003 року судового експерта авто-товарознавця залишкова вартість автомобіля марки «ВАЗ-2109», д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , станом на 20 лютого 2003 року становить 12 312 грн.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній, думку прокурора, який вважає вирок суду обґрунтованим і законним, просив залишити його без змін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності, ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, які узгоджуються між собою та яким суд дав належну юридичну оцінку. Такий висновок ніким не оспорюється.

Дії ОСОБА_9 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 289 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого правопорушення, його суспільну небезпечність, особу обвинуваченого, який не був раніше судимий, його щире каяття в скоєному, добровільне відшкодування завданої шкоди, позитивні характеристики, також врахував скоєння ним злочину в стані алкогольного сп`яніння і дійшов вірного висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства.

При всіх обставинах, що відносяться до кримінального правопорушення та особи обвинуваченого і, на які посилається апелянт в своїй скарзі, міра покарання, визначена обвинуваченому судом, не підлягає пом`якшенню.

Місцевий суд встановивши декілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, належним чином вмотивувавши своє рішення, вірно застосував положення ст. 69 КК України, та призначив ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст. 289 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає меті покарання, обране у відповідності до принципів індивідуалізації, законності, справедливості та є необхідним і достатнім.

Всі аргументи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції перевірені та, на переконання колегії суддів, істотних порушень кримінального процесуального закону при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, що б призвело до безумовного скасування вироку, допущено не було.

В порядку ч.2 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає необхідним виконати положення Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року та зарахувати ОСОБА_9 термін попереднього ув`язнення, згідно з новою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

В порядку ч.2 ст. 404 КПК України засудженому ОСОБА_7 , на підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати час попереднього ув`язнення з 24 лютого 2014 року по 21 січня 2016 року, в строк позбавлення волі з розрахунку однин день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4