Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
02 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2013 року по кримінальному провадженню за № 00000366 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костопіль Рівненської області, де проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, раніше не судимого, обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України,

з участю прокурора Бернадської- ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2013 року ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.115 КК України на 9 років позбавлення волі.

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 та стягнуто з ОСОБА_5 на її користь 81 000 грн. компенсації моральної шкоди та 500 грн. витрат на правову допомогу.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що 25 травня 2013 року в період часу з 02 год. 40 хв. до 03 год. 10 хв., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, на подвір`ї комунального закладу «дошкільний навчальний заклад №2 «Мрія» Костопільської міської ради Рівненської області, що по вул. Коперніка, 43 в м. Костопіль, під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків між ним та ОСОБА_10 , після нанесеного ОСОБА_10 удару ззаду каменем по голові умисно завдав останньому одного удару ножем в область правої половини спини та ударів по голові фрагментом облицювального каменю, заподіявши тяжкі ________________________________________________________________________________________________________________________________________

№ 11кп/787/225/ 2015 р. Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_11

Категорія: ч. 1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_1 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, що призвело до смерті ОСОБА_10 .

Захисник адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі (з врахуванням доповнень) ставить питання про скасування зазначеного вироку та ухвалення нового, яким слід виправдати ОСОБА_5 . Свої вимоги апелянт мотивуав тим, що розгляд даного провадження був здійснений не об`єктивно, не безсторонньо, а з явним обвинувальним ухилом. На думку захисника, колегія суддів здійснювала психологічний тиск на його підзахисного з метою отримання від нього визнавальних показань, які необхідні для підтвердження викладених в обвинувальному актіобставин. Наголосив, що перед допитом ОСОБА_5 не було роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, що є істотним порушенням права на захист.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 ставить питання про зміну вироку суду - перекваліфікацію дій ОСОБА_5 з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України та призначення його підзахисному мінімального покарання, передбаченого санкцією даної статті. В обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що у підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції, прийнявши рішення про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.291 КПК України, не виніс відповідну ухвалу. Натомість у судовому засіданні 04.10.2013 року процесуальний прокурор, покликавшись на ст.338 КПК України, надала учасникам кримінального провадження для ознайомлення новий обвинувальний акт, тобто фактично змінивши обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_5 , та продовжено судовий розгляд, чим порушено право на захист.

Зазначив, що місцевий суд вийшов за межі своїх повноважень, провівши допит обвинуваченого, оскільки він виявляв бажання дати показання лише після допиту свідків. Крім того, судом було ініційовано розгляд провадження в спрощеному порядку, не зважаючи на те, що сторона захисту і сторона обвинувачення заявляли про доцільність дослідження доказів щодо обставин справи в повному обсязі.

При цьому, захисник зазначив, що комплексна судово-психіатрична експертиза проведена не уповноваженою установою на проведення експертиз такого виду, а також експерти, якими був складений зазначений акт не були попередженні про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, а тому висновок експертизи є неналежним доказом по справі.

Також захисник доводить, що суд не правильно з`ясував спрямованість умислу та ціль діяння обвинуваченого під час вчинення злочину, оскільки в момент нанесення ударів потерпілому у ОСОБА_5 не було умислу на завдання йому смерті.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області скасувати як незаконний. Зазначив, що досудове розслідування та судовий розгляду були проведенні без повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Крім того, місцевий суд незаконно розглянув дане кримінальне провадження в спрощеному порядку, передбаченому ст.349 КПК України, адже, страждаючи на дисгармонійний інфантилізм (відставання у психічному розвитку), він не міг правильно усвідомити зміст вказаної норми закону.

Потерпіла ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить змінити вказаний вирок, перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України, та вказала, що вона відмовляється від пред`явленого позову. В обґрунтування заявлених вимог покликалась на те, що в ході розгляду справи не було здобуто доказів, які б підтверджували правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 саме за ч.1 ст.115 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_7 на підтримання апеляційних скарг, потерпілу ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_12 про безпідставність апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ці та інші вимоги кримінально-процесуального закону при його розгляді судом першої інстанції дотримані не були.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники кримінального провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Однак, приймаючи рішення щодо обсягу дослідження доказів, суд не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 зміст обставин, передбачених при спрощеному порядку розгляду кримінального провадження. Тобто суд не з`ясував належним чином, чи правильно ОСОБА_5 розуміє зміст цієї статті, зокрема щодо позбавлення його можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, чи погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, не з`ясував чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позицій.

Колегія суддів вважає, що визнання обвинуваченим своєї вини не є безумовною підставою для прийняття рішення про скорочений судовий розгляд, оскільки визнання ним своєї вини у вчиненому злочині може бути покладено в основу обвинувального вироку тільки за умови підтвердження цього визнання сукупністю доказів, які є наявними у провадженні, а вина доваедена в законному порядку.

При цьому, як вбачається з матеріалів даного провадження, захисник ОСОБА_7 , погодившись з дослідженням доказів в порядку ч.3 ст.349 КПК України, разом з цим заявив клопотання про допит ряду свідків, а також експерта Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення, який проводив експертизу ОСОБА_5 , для встановлення психічного стану його підзахисного.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає позбавленим підстав висновок суду першої інстанції про доцільність розгляду даного кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України у зв`язку з визнанням своєї вини обвинуваченим, оскільки даним рішенням було порушено право ОСОБА_5 на захист і такі порушення перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення судом першої інстанції, а отже істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, що у відповідності до приписів п.3 ч.1 ст.409 та ст.412 КПК тягне за собою скасування вироку.

На виконання вимог ухвали касаційного суду апеляційним судом було досліджено висновки судово-психіатричних експертиз, кожну з яких підверджено експертами. Учасниками судового провадження ці висновки не оспорювались і клопотань про дослідження доказів по даному провадженняю заявлено не було. За таких обставин та з урахуванням принципу диспозитивності, апеляційний суд позбавлений можливості постановити новий вирок.

Оскільки підставою для скасування вироку є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, наслідками чого є призначення нового розгляду в суді першої інстанції згідно ч.1 ст.412 КПК, то на переконання колегії суддів, доводи апеляційних скарг про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст.115 на ст.116 КК України підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції слід ретельно дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження та надані сторонами докази, дати їм належну юридичну оцінку та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.404, 405, 407, 409, 418 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2013 року стосовно ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід - особисте зобов?язання та покласти на нього обов?язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволуабо суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Згідно ч.3 ст.179 КПК України контроль за виконаням особистого зоб?овязання здійснюється прокурором.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3