Справа № 1-кп/760/30/15р.
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
за участю захисника: ОСОБА_4
за участю підсудного : ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001534 від 06.03.2014 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, освіта вища, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, працює інженером з реклами Державного територіально - галузевого об`єднання Південно-західна залізниця, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимий,-

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2, 190 ч. 1 КК України.
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він 17.03.2014 року приблизно о 10 год. 00 хв., в приміщенні свого службового кабінету, що на 4-му поверсі будівлі Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський», що по вул. Привокзальній, 1 в м. Києві, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на посаді інженера з реклами Державного територіального-галузевого об`єднання Південно-західна залізниця, вчинив закінчений замах на заволодіння шляхом обману грошовими коштами ФОП ОСОБА_6 на суму 4 тисячі 500 гривень.

Так, в невстановлений досудовим розслідуванням час, в перших числах березня 2014 року в приміщенні Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський» представник за довіреністю ФОГТ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулась до ОСОБА_5 з приводу розміщення реклами на території Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський», що по вул. Привокзальній, 1 в м. Києві, а саме реклами у «лайт-боксах» поїздів та на території залізничного вокзалу.

Погодившись допомогти ОСОБА_7 у вирішенні питання по розміщенню реклами на території приміщення Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський», у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на заволодіння шляхом обману грошовими коштами ФОП ОСОБА_6 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння шляхом обману грошовими коштами ФОП ОСОБА_6 , в невстановлений час в невстановленому місці ОСОБА_5 зателефонував представнику за довіреністю ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та призначив їй зустріч на 11 год. 00 хв. 14.03.2014 у своєму службовому кабінеті, що на 4-му поверсі Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський» по вул. Привокзальній, 1 в м. Києві, розуміючи, що не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про позитивне вирішення розміщення реклами у «лайт-боксах» поїздів та на території залізничного вокзалу.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння шляхом обману грошовими коштами ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , приблизно о 11 год. 00 хв. 14.03.2014 у своєму службовому кабінеті, що на 4-му поверсі будівлі Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський», по вул. Привокзальній, 1 в м. Києві повідомив ОСОБА_7 про необхідність передачі йому грошових коштів у сумі 4500 гривень, у якості подяки за позитивне вирішення питання щодо розміщення реклами на території «Київ-Пасажирський» та для сприяння

3боку начальника Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський» ОСОБА_8 у прийнятті рішення щодо надання дозволу на розміщення реклами ФОП ОСОБА_6 та подальшого підписання відповідного договору, попередньо усвідомлюючи, що впливу на ОСОБА_8 він не має та не збирається передавати їй будь-які грошові кошти.

Після цього, представник за довіреністю ФОП « ОСОБА_9 » ОСОБА_7 погодилась. Почувши від ОСОБА_7 про згоду щодо надання грошей в розмірі 4 тисячі 500 гривень, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначив їй зустріч у своєму кабінеті на 10 год. 00 хв. 17.03.2014, повідомивши, що вона має принести

4тисячі 500 гривень та підготувати лист-звернення від ФОП ОСОБА_6 щодо розміщення реклами на території Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський», які будуть необхідні для вирішення даного питання із начальником Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський»

ОСОБА_8 , не маючи впливу на останню та не збираючись передавати їй гроші та достовірно знаючи, що взяті на себе обов`язки по вирішенню питання із ОСОБА_8 по розміщенню реклами виконувати не буде.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами ФОП ОСОБА_6 шляхом обману, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно о 10 год. 00 хв. 17.03.2014 у своєму службовому кабінеті,що на 4-му поверсі будівлі Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський», що по вул. Привокзальній, 1 в м. Києві, зустрівся із ОСОБА_7 . Під час зустрічі ОСОБА_7 передала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти в сумі 4 тисячі 500 гривень та лист-звернення ФОП ОСОБА_6 щодо розміщення реклами на території Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський».

Однак, одержавши від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 4 тисячі 500 гривень, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як дізнався, що його дії документують та на першому поверсі будівлі Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський», що по вул. Привокзальній, 1 в м. Києві, знаходяться працівники міліції, що прибули для його затримання.

Таким чином, ОСОБА_5 , своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України.
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.15,ч.1 ст.190 КК України.Таку ж кваліфікацію дій обвинуваченого підтримано державним обвинуваченням.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні винним себе не визнав та показав суду, що з 2002 року працює на залізничному вокзалі на посаді інженером з реклами. В його обов`язки входить розміщення рекламних матеріалів та пошук нових рекламодавців, технічний стан рекламних конструкцій. На початку лютого 2014 року зателефонувала жінка на мобільний телефон та представилась ОСОБА_10 з питання розміщення реклами на сіті-лайтах, а саме оренда квартир подобово та хостели, але саме ті сітілайти, які їй були потрібні, були зайняті рекламою та відмовив їй. Через декілька днів вона знову прийшла і принесла пляшку коньяку та дуже наполегливо просила розмістити рекламу, потім пішла та постійно почала телефонувати та пропонувати грошову винагороду за вирішення питання. Від всіх його пропозицій, щодо інших місць розміщення реклами, вона відмовилась і сказала ,що її цікавить тільки два сіті-лайта на вході. Через деякий час він запропонував змінити макет для можливості розміщення реклами та погодження з керівництвом, так як вона приходила біля 5-7 разів. Так як потрібно було виконувати план, то на початку березня він зателефонував ОСОБА_11 .

Сума за дві конструкції оренди складала 2500грн. , а ОСОБА_11 принесла 4500 грн. Макети вона приносила які не відповідали вимогам, а саме при вертикальному розміщенні вони були горизонтальними. До макетів іде лист звернення, потім про плата та розміщення. Реклама ОСОБА_11 не була розміщена, так як працівники міліції забрали листи звернення. Коли ОСОБА_11 віддала гроші та пішла, він зателефонував їй та попросив повернутись, при цьому повідомивши ,що і без подяки все буде зроблено. Суму подяки ОСОБА_11 визначила сама. Після був затриманий працівниками міліції.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що з 2009 по жовтень 2014 року працювала начальником вокзалу на Київ-Пасажирський, обвинувачений був підлеглим, але напряму не їй не підпорядковувався , перебували в службових відносинах. Знає ,що ОСОБА_13 був затриманий працівниками міліції Оболонського району. Усіма угодами, щодо розміщення реклами займався заступник ОСОБА_14 . Щодо отримання грошових коштів ОСОБА_13 їй нічого не відомо. Повідомила, що було багато вільних місць для розміщення реклами.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що працює системним адміністратором ДНДЦ систем контролю оперативного реагування та має власний бізнес. ОСОБА_16 повідомила йому , що їй запропонували дати хабар, щодо співпраці за розміщення реклами в вагонах потягів залізничного вокзалу, це йому стало відомо з її слів. ОСОБА_11 представляла його інтереси за дорученням від 15.01.2014 року, щодо розміщення реклами послуг в вагонах потягів. Грошових коштів він останній не давав з її слів йому відомо ,що грошові кошти надали працівники міліції . Обставини укладання договору йому невідомо тільки знає, що вона повідомила про неможливість легального розміщення реклами і вирішила звернутись до міліції, але з ким саме розмовляла ОСОБА_11 йому не відомо. Більш він з нею не спілкувався.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що проходячи по залізничному вокзалу в березні 2014 року до нього підійшли працівники міліції Оболонського району та запропонували бути понятим, крім нього був ще один чоловік. В кабінеті обвинуваченого проводили обшук і він бачив відтиски пальців на пакеті, столи , куртки, які світились ультрафіолетом. Грошові кошти при ньому не вилучались.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що офіційно не працює, а у лютому 2014 року працювала не офіційно в ФОП ОСОБА_15 за дорученням представляла його інтереси, безоплатно, щодо розміщення реклами на сіті-лайтах про оренду продаж квартир на вході до Залізничного вокзалу м. Києва та їй порекомендували звернутись до ОСОБА_13 з питання, щодо розміщення реклами на сіті-лайтах залізничного вокзалу на станції Київ-Пасажирський, а останній повідомив про необхідність вирішення питання з начальником ОСОБА_18 . Через декілька днів зустрілись та поміняли макети, ОСОБА_13 повідомив , що офіційна оплата складає 2500 грн., а не офіційна оплата 4500 грн., і він самостійно це питання не вирішує, але їй це не сподобалось, що ОСОБА_13 сам не вирішує це питання і вона звернулась з заявою до міліції. В березні 2014 року, вона принесла гроші в сумі 4500 грн., і лише після цього він підпише дозвіл на розміщення реклами у ОСОБА_18 , домовились зустрітись на 11 годину , але він зателефонував раніше і повернув всі грошові кошти та повідомив, що йому нічого не потрібно. Вона принесла макети реклами, але ОСОБА_13 повідомив, що вони не підходять. Зустріч с ОСОБА_13 призначила вона на 17.03.2014 року, так як її перенесла з 06.03.2014 року у зв`язку з необхідністю виїхати з ОСОБА_19 . Грошові кошти в сумі 4500 грн., їй не належали, стверджувала, що їй їх надав ОСОБА_9 . Матеріальної шкоди діями ОСОБА_13 їй не спричинено.

Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

У відповідності зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15,ч.1 ст.190 КК України сторона обвинувачення, посилається на докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:
-дані витягу з ЄРДР від 06.03.2014 року за № 001534 правова кваліфікація за ч.2 ст.15,ч.1 ст.190 КК України.
-дані протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06.03.2014 року від ОСОБА_7 про вимагання та отримання неправомірної вигоди в сумі 4500 грн. начальником Центрального вокзалу ОСОБА_8 та працівник відділу реклами ОСОБА_5 за розміщення реклами ;

-виписка з єдиного реєстру юридичних осіб та осіб підприємців ФОП ОСОБА_6 ;

-довіреність від 15.01.2014 року видана ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_7 ;

-посадова інструкція інженеру ( з реклами) 2 категорії та начальника вокзалу станції Київ-Пасажирський;

-дані протоколу огляду місця події від 17.03.2014 року;

-дані протоколу огляду та помітки речей від 15.03.2014 року з якого вбачається ,що ОСОБА_11 надала власні грошові кошти в сумі 4500 грн. які були помічені;

-дані висновок експерта №590 х від 28.04.2014 року з якого вбачається, що на наданих на дослідження грошових купюрах виявлено сліди спеціальної хімічної речовини у вигляді напису «контроль». На марлевих тампонах, якими були зроблено змиви з правої та лівої долонь та пальців рук ОСОБА_13 , виявлено сліди спеціальної хімічної речовини;

-постанова про визнання та приєднання до справи речових доказів від 28.04.2014 року;

-дані протоколу огляду речових доказів від 28.04.2014 року, а саме грошових коштів, листи звернення;

-листи звернення ФОП ОСОБА_6 за 2014 рік без місяця та дати;

-повідомлення про підозру від 18.03.2014 року за ч.2 ст.369-2 КК України;

-повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 30.04.2014 року за ч.2 ст.15,ч.1 ст.190 КК України;

-дані постанови про проведення негласної (розшукової) слідчої дії до постановлення ухвали слідчого судді від 17.03.14 року за ознаками кримінального правопорушення ,передбаченого ч.4 ст.368 КК України, щодо проведення візуального спостереження за ОСОБА_5 з 14.03.2014 року по 21.03.2014 року;

-дані протоколу за результатами проведення негласних слідчих ( розшукових) дій від 30.04.2014 року на виконання постанови від 14.03.2014 року;

- дані протоколу одночасного допиту осіб від 31.03.2014 року між свідком ОСОБА_7 та ОСОБА_5 під час якого, свідок повідомила, що пропонувала ОСОБА_13 грошову винагороду на його вибір за прискорення вирішення питання по розміщенню реклами. ОСОБА_5 сам визначив винагороду в сумі 4500 грн. для передачі начальнику вокзалу Харіній.

Крім того, судом досліджені докази надані стороною захисту:
- розпорядження про затвердження планових завдань по отриманню грошових надходжень від рекламної діяльності по відокремленому підрозділу галузева пасажирська служба на лютий, березень, квітень 2014 року;

- платіжне доручення від 29.04.2013 року про оплату ФОП ОСОБА_9 за розміщення реклами та лист звернення, що підтверджує розміщення підприємцем реклами раніше.

Судом не може бути прийнятий як належний доказ обвинувачення постанова про проведення негласної (розшукової) слідчої дії до постановлення ухвали слідчого судді від 17.03.14 року за ознаками кримінального правопорушення ,передбаченого ч.4 ст.368 КК України, щодо проведення візуального спостереження за ОСОБА_5 з 14.03.2014 року по 21.03.2014 року яка винесена 17.03.2014 року в день затримання ОСОБА_5 та протокол за результатами проведення негласних слідчих ( розшукових) дій від 30.04.2014 року на виконання не існуючої постанови в матеріалах кримінального провадження від 14.03.2014 року, так як державним обвинувачем не обґрунтовано, чим саме зазначені письмові докази підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин ,які мають значення для кримінального провадження;

Заслухавши показання обвинуваченого та свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що сторона обвинувачення не надала жодного доказу, і в ході судового розгляду не встановлено фактичні дані, які підтверджують наявність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.15,ч.1 ст.190 КК України, а тому його слід виправдати.
Так, відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 190 КК України характеризується наявністю прямого умислу. Винний повинен усвідомлювати, що вводить в оману потерпілого, що і забезпечує заволодіння майном. Під обманом розуміється повідомлення неправдивих відомостей або приховування, умовчання певних обставин, повідомлення про які було обовязковим у даних ситуаціях. Шахрайський обман це такий вплив на поведінку власника майна або особи, що відає майном чи охороняє його, який здатний ввести цю особу в оману відносно добровільних дій з передачі майна винному. Шахрайський обман передбачає передачу злочинцю майна самим потерпілим або іншою особою. Пленум Верховного Суду України в постанові від 25 грудня 1992 р. звернув увагу судів на те, що «обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) або зловживання довірою (недобросовісне використання довіря з боку потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність і обовязковість передачі йому майна чи права на нього. Обовязковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього». Обманні дії повинні передувати заволодінню майном. За своїм змістом і формами обман буває різноманітним і може стосуватися предмета, подій, дій і фактів. Формою шахрайського обману може бути категорична думка чи припущення про будь-яку обставину. Такий обман може набирати форми письмової або усної мови, руху чи жестів.
Зазначений злочин характеризується наявністю потерпілого та завдання шкоди потерпілому. Органом досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженні жодна особа не визнана потерпілою і крім того, жодній особі не завдана матеріальної шкода , так як в судовому засіданні встановлена, що ні свідок ОСОБА_6 , ні свідок ОСОБА_7 не надавали власні грошові кошти в сумі 4500 грн.

Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
ОСОБА_5 , вказуючи на невизнання своєї вини по пред`явленому обвинуваченню, логічно і змістовно пояснює, що свідок ОСОБА_7 сама пропонувала грошову винагороду за сприяння позитивного вирішення питання по розміщенню реклами, що підтвердила і свідок ОСОБА_7 в суді. Крім того, як вважає ОСОБА_5 , жодні з його дій не були направлені на обман ОСОБА_7 , так як вирішення питання по розміщенню реклами є його прямим обов`язком, а підписання угод обов`язком начальника ОСОБА_8 про що він ї повідомив ОСОБА_7 .
На думку суду, його доводи об`єктивно вписуються у логіку розвитку подій.
Показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , суд не приймає їх як докази сторони обвинувачення й відкидає, аналізуючи їх в сукупності з наведеними вище обставинами, та не може покласти їх в основу обвинувального вироку, так як ОСОБА_6 про події, що відбувались відомо лише зі слів ОСОБА_7 , крім того він особисто ніяких грошових коштів на вирішення питання по розміщенню реклами не давав, ОСОБА_7 також особисті кошти не давала, ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_6 діями обвинуваченого ОСОБА_5 всупереч твердженню обвинувачення матеріальної шкоди не завдано, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину. Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
Крім того, органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфікуються, як закінчений замах на вчинення злочину, особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Незважаючи на те, що матеріали кримінального провадження та докази здобуті в суді не вказують на причини не доведення злочину до кінця, а встановлено, що ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_7 та попросив повернутись та забрати те, що вона залишила, а саме грошові кошти в сумі 4500 грн., які останній і забрала до його затримання.
У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, п. 23 Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
З урахуванням викладеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, приходжу до висновку, про необхідність виправдання ОСОБА_5 , оскільки стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1ст.190 КК України.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Отже з урахуванням викладеного вище, суд вважає ,що ОСОБА_5 необхідно виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 .
Судові витрати підлягають сплаті за рахунок держави.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Крім того, стороною обвинувачення суду не надано доказів, щодо приналежності грошових коштів, тому суд відповідно до вимог ст.100 ч.9 п.5 КПК України гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Керуючись ст. ст. 369-371,373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15,ч.1 ст.190 КК України, та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання - скасувати.
Речові докази: змиви та зразки спеціальної хімічної речовини , які зберігаються в камері схову речових доказів Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві знищити; листи звернення на розміщення реклами на 2-х аркушах - зберігати в матеріалах кримінального провадження. Грошові кошти в сумі 4500 грн. передані на зберігання до фінансової частини Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві передати у власність держави.
Витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 887 грн. 04 коп. - віднести за рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя: