Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 листопада 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Секретаря судових засідань ОСОБА_4

розглянула у закритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду від 01 липня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000820 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше судимого: 08.10.2013 року вироком Рівненського міського суду від за ч.2 ст.185 КК України на однин рік обмеження волі на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік; вироком Рівненського міського суду від 03.04.2015 року, який був скасований вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області від 04.06.2015 року в частині покарання, за ч.2 ст.185, ч.1 ст.190, ч.1 ст.187 КК України, на підставі ч.1 ст.70 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі, який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень за ч.3 ст.152, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України,

- з участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду від 01 липня 2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.190 КК України на один рік позбавлення волі; за ч.2 ст186 КК України на чотири роки позбавлення волі; за ч.3 ст.152 КК України на сім років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш сурового покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначено сім років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вироку Рівненського міського суду від 03 квітня 2015 року та вироку Апеляційного суду Рівненської області від 04 червня 2015 року шляхом поглинання менш сурового покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 призначено сім років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що 12 лютого 2014 року о 12 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні Інтернет-кафе «Драйв», що по вул.Ст.Бандери, 60 у м. Рівне, діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_8 , незаконно заволодів його мобільним телефоном марки«SAMSUNGGT-S 5830 KIRTL» вартістю 1845,6 грн., заподіявши ОСОБА_8 майнову шкоду на вищевказану суму.
13 лютого 2014 року приблизно о 13 год. 30 хв. ОСОБА_5 діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, перебуваючи поблизу ЗОШ № 24, що по вул. Струтинській, 15 у м. Рівне, шляхом висловлення погрози про застосування фізичного насильства до ОСОБА_9 , яку вона сприйняла як реальну, відкрито заволодів золотим перснем вартістю 600 грн., якого самостійно зняв з пальця її руки, заподіявши ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 600 грн.
Крім того, 13 лютого 2014 року приблизно о 20 год.15 хв., ОСОБА_5 діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, перебуваючи поблизу буд. № 44 по вул. Київській у м. Рівне, шляхом висловлення погрози про застосування фізичного насильства до ОСОБА_9 , яку вона сприйняла як реальну, відкрито заволодів її майном, яке самостійно забрав у неї з рук, а саме: мобільним телефоном марки «SAMSUNGGT - С3011» вартістю 700 грн. в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Київстар» вартістю 10 грн., чим заподіяв ОСОБА_9 - майнову шкоду на суму 710 грн.
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_5 , 13 лютого 2014 року приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи в підвальному приміщенні буд. АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, всупереч волі неповнолітньої ОСОБА_9 1999 р.н., усвідомлюючи що остання є неповнолітньою, висловив словесну погрозу про позбавлення її життя, яку вона сприйняла як реальну, вступив з нею проти її волі у статеві зносини природнім шляхом.
Крім того, 06 травня 2014 року о 15 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні буд. АДРЕСА_1 , діючи повторно, умисно з корисливих мотивів шляхом зловживання довірою неповнолітнього ОСОБА_10 , незаконно заволодів мобільним телефоном марки «Nokia 5230» вартістю 765, 37грн., завдавши ОСОБА_11 майнової шкоди на вище вказану суму.
В поданих на вирок суду апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_5 не оспорюючи юридичної кваліфікації його дій та доведеності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.190 КК України вважає, що пред`явлене обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186; ч.3 ст.152 КК України, є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не було надано тих достатніх та необхідних, належних і допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про його вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень. Зазначає, що кримінальне провадження за ч.2 ст.186 КК України є повністю сфальсифіковано, оскільки воно не відкривалось, а при повідомлені про підозру ні слідча, ні прокурор, ні процесуальний керівник ніяким чином не керувалися вимогами ст.279 КПК України. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України, кримінальне провадження з ч.3 ст.152 КК України закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

- захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.190 КК України, вважає вирок суду в частині визнання вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 та ч.3 ст.152 КК України, таким, що постановлено помилково. Вказує, що пред`явлене обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень,передбачених ч.2 ст.186 ; ч.3 ст.152 КК України, є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не було надано тих достатніх та необхідних, належних і допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про його вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень. Зазначає, що кримінальне провадження за ч.2 ст.186 КК України є повністю фальсифіковано, оскільки воно не відкривалось, а при повідомлені про підозру ні слідча, ні прокурор, ні процесуальний керівник ніяким чином не керувалися вимогами ст.279 КПК України. Звертає увагу не те, що у обвинувальному акті зазначено лише одну кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, «повторно», однак, такі кваліфікуючі ознаки, як «поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства» взагалі не зазначено. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України, кримінальне провадження за ч.3 ст.152 КК України закрити у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача ОСОБА_1 , доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 про задоволення їх апеляційних скарг щодо зміни вироку суду та перекваліфікації дії ОСОБА_5 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України, кримінальне провадження за ч.3 ст.152 КК України скасувати у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення; міркування прокурора ОСОБА_7 про залишення вироку суду без змін, а апеляційних скарг без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, ґрунтується на сукупності досліджених і належно оцінених судом доказів, які узгоджуються із матеріалами кримінального провадження.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.3 ст. 152, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України є вірною.

Як вбачається з журналу судового засідання від 12 травня 2014 року і запису судового засідання, зробленого за допомогою технічного засобу, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники судового розгляду, в тому числі, й потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 по епізодах заволодіння їх майном визнали недоцільним дослідження доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися, при цьому головуючим суддею було роз`яснено обвинуваченим і іншим учасникам судового провадження порядок і наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, зокрема те, що при відмові дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, вони будуть позбавлені можливості оскаржити їх в апеляційному порядку /а.с.157/.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України, та правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та стверджуються сукупністю доказів, розглянутих у судовому засіданні та наведених у вироку.
Зокрема, із показань потерпілої ОСОБА_13 , даних під час судового розгляду в суді першої інстанції вбачається, що в ході їх зустрічі 13.02.2014 р. обвинувачений попросив показати золоту каблучку, вартістю 600 грн., яка була у неї на пальці, а в подальшому прикрикнувши на неї та тримаючи однією рукою її руку другою рукою зняв каблучку з її пальця. Потерпіла заперечила, що мала намір продати золоту каблучку, та настояла на тому, що ОСОБА_5 забрав у неї каблучку проти її волі. В цей же день, на пропозицію ОСОБА_5 , зустрілася з ним ввечері близько 19.20 год. біля буд. №44 по вул. Київській в м.Рівне, оскільки він обіцяв повернути золоту каблучку. ОСОБА_5 під надуманим приводом завів її в підвал, де під тиском погроз, поклав її на підлогу, зняв одяг та вступив з нею в інтимні стосунки проти її волі, при цьому рукою душив за горло а потім притискав ліктем, на наступний день шия була припухлою. Вказала, що коли вини вийшли з підвалу, ОСОБА_5 відібрав у неї мобільний телефон марки Самсунг, вартістю 700 грн., пригрозив, щоб нікому нічого не розповідала /а.с.157/.
Законний представник неповнолітньої ОСОБА_9 - ОСОБА_13 показання якої досліджувались судом пе5ршої інстанції, показала,що в день вчинення злочинів вона дзвонила на мобільний телефон доньки, який був поза зоною досягнення, оскільки їй не було відомо, де донька, то вона телефонували подругам, які також не знали де вона. Донька прийшла додому приблизно о 24.00 год. і сказала, що була у подруги. Також ОСОБА_13 вказала, що виявила те, що куртка доньки брудна, тому попрала її. 14.02.2014р. їй стало відомо, що доньку зґвалтував ОСОБА_5 і вкрав золоту каблучку та мобільний телефон, після чого з донькою пішла в МВ УМВС, де написала заяву. Підтвердила, що обставини злочину їй відомо зі слів доньки, які відповідають даним в суді показанням /а.с.157/.

Допитані неповнолітні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 в присутності законних представників показали, що зі слів потерпілої їм стало відомо, що 13.02.2014 року обвинувачений ОСОБА_5 відібрав у ОСОБА_9 золоту каблучку, а у вечері цього ж дня зґвалтував /а.с.158/.

Суд вірно визнав достовірними показання потерпілої ОСОБА_9 , логічними та послідовними і поклав їх в основу вироку. Обставин, які б давали підставу для обмови обвинуваченого потерпілою та свідками судом першої інстанції не встановлено.
Колегія суддів вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 про те, що пред`явлене обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186; ч.3 ст.152 КК України, є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не було надано тих достатніх і необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про його вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень визнає такими, що не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційних скарг щодо фальсифікації кримінального провадження за ч.2 ст.186 КК України, покликаючись на те, що воно не відкривалось, а при повідомлені про підозру ні слідча, ні прокурор, ні процесуальний керівник ніяким чином не керувалися вимогами ст.279 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, вимоги, передбачені ст.279 КПК України виконані у повному обсязі, а саме, при пред`явленні повідомлення про нову підозру від 28 травня 2015 року, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 було повідомлено про змінену підозру, та внесено таке повідомлення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000820.
Що стосується тверджень захисника ОСОБА_6 про те, що у обвинувальному акті зазначено лише одну кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, «повторно», однак, такі кваліфікуючі ознаки, як «поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства» взагалі не зазначено то згідно роз`яснень, що містяться в і п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Не зазначення в обвинувальному акті таких кваліфікуючих ознак, як «поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства», не впливає на правову оцінку дій ОСОБА_5 , оскільки у викладених у обвинувальному акті фактичних обставинах кримінального правопорушення зазначено, що ОСОБА_5 заволодів майном ОСОБА_17 шляхом висловлення погрози про застосування фізичного насильства.
Враховуючи вищенаведене, підстав длязміни вироку суду, перекваліфікації дії ОСОБА_5 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України, та скасування кримінального провадження за ч.3 ст.152 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, не вбачається.

Судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 дотримано вимоги ст.ст.65, 70 КК України.

Призначене обвинуваченому покарання за більш тяжкий злочин, що входить у сукупність вчинених злочинів, є мінімальним, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України , колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду від 01 липня 2015 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду Рівненської області набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_18