Ухвала іменем україни 24 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого судді ОСОБА_16,
суддів:ОСОБА_17, ОСОБА_18
при секретарі ОСОБА_19

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001017, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Конгаз, Комрацького району, Республіки Молдови, громадянина Республіки Молдова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

за участю захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_20

В С Т А Н О В И Л А:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій її підзахисного, просить змінити вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2015 року і призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України; вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, при призначенні покарання не у повній мірі було враховано ряд обставин, які впливають на пом'якшення покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики за місцем проживання, відсутність судимостей, утримання двох малолітніх дітей, дружини, яка не працює у зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дітьми, і матері, яка є інвалідом.

Крім того, захисник просить застосувати до покарання, призначеного ОСОБА_5, статтю 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13 листопада 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 332 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією транспортного засобу - «Mercedes-Benz CDI Vito», 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та з конфіскацією майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за:

- ч. 2 ст. 332 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років з конфіскацією в дохід держави грошових коштів в сумі 1 100 (одна тисяча сто) дол. США;

- ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно покарання ОСОБА_8 визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - 5 (п'ять) років позбавлення волі з конфіскацією в дохід держави грошових коштів в сумі 1 100 (одна тисяча сто) дол. США.

Судові рішення стосовно останнього в касаційному порядку не переглядаються.

Вироком вирішено питання про судові витрати, відшкодування матеріальної та моральної шкоди та щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, 26 вересня 2013 року ОСОБА_5 вступив у злочинну змову з громадянином Російської Федерації ОСОБА_8 та громадянином Республіки Молдова ОСОБА_10 щодо вчинення незаконного переправлення через державний кордон України за винагороду в розмірі 1 100 доларів США громадянина Російської Федерації ОСОБА_11, який, згідно з повідомленням Федеральної служби безпеки Російської Федерації № 625 від

07 жовтня 2013 року, перебував у федеральному розшуку.

02 жовтня 2013 року ОСОБА_10 перерахував своєму знайомому ОСОБА_12, який перебував у Москві, 1 600 доларів США, з них 500 доларів США - це винагорода останнього, а 1 100 доларів США - плата ОСОБА_5

03 жовтня 2013 року ОСОБА_12 зустрів у Москві ОСОБА_11, привіз його до автомобіля ОСОБА_5 та передав останньому 1 100 доларів США. Після цього ОСОБА_5 і ОСОБА_11 вирушили у напрямку до державного кордону України.

04 жовтня 2013 року о 00.15 год. ОСОБА_5 незаконно переправив ОСОБА_11 через державний кордон України на власному транспортному засобі «Mercedes-Benz CDI Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1, в напрямку виїзду з території Російської Федерації в районі міжнародного автомобільного пункту пропуску «Бачівськ» відділу прикордонної служби «Сопич» Сумського прикордонного загону.

О 00.20 год., під час проведення огляду співробітниками зазначеного пункту пропуску транспортного засобу, під ковдрою, між рядами сидінь автомобіля, було виявлено ОСОБА_11, який пред'явив паспорт громадянина Російської Федерації, серії НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5.

При огляді паспорту та перевірці його на належність особі, яка його надала, співробітниками відділу прикордонної служби, шляхом первинного опитування громадянина за установчими даними, зазначеними в паспортному документі, виявлено невідповідність. Це викликало сумніви у його належності пред'явникові.

О 00.44 год. ОСОБА_11, усвідомивши, що факт використання ним чужого документу викрито, застосував в службовому приміщенні пункту пропуску саморобний вибуховий пристрій, який він намагався незаконно перемістити на територію України; в результаті вибуху він загинув, співробітникам відділу прикордонної служби були заподіяні тілесні ушкодження, а саме: ОСОБА_14 - тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_15 - середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2015 року вирок суду першої інстанції скасовано в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_14 та в цій частині призначено новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства; також, вирок суду змінено в частині стягнення судових витрат; крім того, зараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк перебування його під вартою - з 04 по 09 жовтня 2013 року; в мотивувальній частині вироку слова «ОСОБА_10» замінено на «особа, матеріали відносно якої виділенні в окреме провадження», а слова «ОСОБА_11» замінено на «особа, провадження стосовно якої закрите», у відповідних відмінках; в решті вирок залишений без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, яка просила задовольнити касаційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, просив вирок та ухвалу залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 332 КК України у касаційній скарзі захисником не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні засудженому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, урахував обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також дані про його особу, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та має на утриманні двох малолітніх дітей.

З урахуванням сукупності перелічених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про призначення ОСОБА_5 покарання належним чином вмотивоване, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обставини, викладені захисником у касаційній скарзі, які, на його думку, не були враховані судом при винесенні вироку, а саме: позитивні характеристики її підзахисного за місцем проживання, відсутність судимостей, утримання двох малолітніх дітей, дружини, яка не працює у зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дітьми, і матері, яка є інвалідом, не відповідають дійсності, так як вони в достатній мірі були враховані судом.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неприйняття до уваги твердження ОСОБА_5 стосовно повного визнання своєї вини.

Таким чином, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для пом'якшення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України.

Клопотання захисника про скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженого ОСОБА_5, у відповідності до ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» на даний час не підлягає задоволенню, так як у суду касаційної інстанції немає згоди ОСОБА_5 щодо застосування відносно нього амністії.

Згідно з ст. 9 даного Закону, застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Дане питання може бути вирішено відповідно до п. «в» абз. 2 ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» судом за місцем відбування покарання засудженим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, колегією суддів не виявлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18