Провадження № 1-кп/461/42/16
УХВАЛА

судового засідання
12.01.2016 року м. Львів

Головуючий суддя ОСОБА_1 , розглядаючи в складі суду присяжних, , при секретарі ОСОБА_2 , з участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.153, п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27 - ч.2 ст.153, п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Галицького районного суду м.Львова знаходиться обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.153, п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27 - ч.2 ст.153, п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України.

По даному кримінальному провадженню обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожному окремо, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.3 ст. 383 КПК України, усі питання, пов`язані з судовим розглядом, крім питання, передбаченого частиною третьою статті 331 цього Кодексу, судді і присяжні вирішують спільно.

Прокурор в судовому засіданні заявив про необхідність продовження терміну дії раніше обраного обвинуваченим запобіжного заходу, з підстав, які стали причиною його обрання, зазначивши, що ризики враховані при обранні та продовженні запобіжного заходу не відпали і продовжують мати місце на сьогоднішній день.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_7 , кожен окремо, заперечили думку прокурора з мотивів безпідставності та необґрунтованості.

Обвинувачений ОСОБА_4 відмовився висловлювати свою думку щодо заявленого клопотання.

Судом встановлено, що до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожного окремо, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Львівському слідчому ізоляторі.

При вирішенні питання продовження строку тримання під вартою суд послідовно враховує положення законодавства, «Конвенції про захист прав людини», а також практику Європейського суду, яка враховувалась при продовженні дії запобіжного заходу, а саме:

Частину.1 ст.183 КПК України, згідно якої тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтю 177 КПК України, якою передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вимоги ст.178 КПК України, згідно яких при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Частину 2 ст. 29 Конституції України, якою передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Крім того, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Також, положення ст.5 Конвенції передбачають, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Разом з тим, суд вважає за необхідне відзначити, що достатніх гарантій з цього приводу суду не надано та не здобуто таких гарантій в ході розгляду справи.

Також, суд бере до уваги і правову позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. При цьому суд також вважає за необхідне відзначити, що міркування ЄСПЛ висловлені в даному рішенні в цілому відповідають за своєю правовою концепцією обставинам даної справи в частині переваги публічного інтересу правилам поваги до особистої свободи.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, приходжу до висновку, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожен окремо, обвинувачуються у вчиненні злочинів, серед яких є особливо тяжкі злочини, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, перебуваючи на волі матимуть можливість перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, можуть незаконно впливати на свідків та експертів, тобто продовжують мати місце ризики враховані при обранні та продовженні останнім запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також, суд приймає до уваги ту обставину, що по справі не допитані всі свідки і такий запобіжний захід унеможливить будь-який тиск на цих осіб до їх допиту в суді.

Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості, обставин кримінального провадження, не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особам обвинувачених, а й характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких вони обвинувачуються, такі, виключають можливість перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню їх від суду.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, вважаю, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, продовжують мати місце ризики враховані при обранні та продовженні запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у продовженні такого запобіжного заходу із зазначенням визначеного строку та відсутні законні та достатні підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , термін тримання під вартою на два місяці, тобто до 13.03.2016 року.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , термін тримання під вартою на два місяці, тобто до 13.03.2016 року.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , термін тримання під вартою на два місяці, тобто до 13.03.2016 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам та скерувати до ЛСІ УДПтСУ у Львівській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий у справі

суддя ОСОБА_1