Справа № 314/4589/15-к Провадження № 1-в/314/942/2015
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.11.2015 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізькоїобластіускладі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю прокурора: ОСОБА_2 ,
представника установи: ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ подання адміністрації Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101) відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АР Крим, Джанкойський район, с. Павловка, цигана, громадянина України, освіта неповна середня, неодружений, до засудження не працював, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_2 .
Раніше судимого:
1) 17.05.1985 року за ст. 141 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений: 02.12.1987 року по відбуттю строку покарання.
2) 08.05.1990 року за ст. ст. 142 ч.3, 117 ч.3, 222 ч.3, 42 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений: 07.02.1996 року по відбуттю строку покарання.
3) 11.09.1998 року за ст. ст. 140 ч.2, 140 ч.3, 14, 42 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнений: 04.05.2004 року по відбуттю строку покарання.
Засуджений: 17.02.2011 року Джанкойськимміськрайонним судом АР Крим за ст. ст. 186 ч.2, 187 ч.2, 70 ч.1 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна.
Знов засуджений: 30.03.2011 року Джанкойськимміськрайонним судом АР Крим за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи вирок Джанкойськогоміськрайонного суду АР Крим від 17.02.2011 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна.
Початок строку: 18.11.2010 року Кінець строку: 18.11.2017 року
про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення,
До Вільнянського районного суду Запорізької області від адміністрації Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101) надійшло подання про можливість умовно-дострокового звільнення відносно ОСОБА_4 .
Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 30.11.2010 року. За період тримання у Миколаївському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Миколаївській області характеризувався посередньо: вимоги режиму утримання не порушував стягнень та заохочень не мав.
Під час відбування покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101) з 05.05.2011 року по 15.08.2012 року характеризувався посередньо: вимоги режиму утримання не порушував стягнень та заохочень не мав.
Під час проходження лікування в МОПТЛ при Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) з 15.08.2012 року по 05.09.2012 року характеризувався посередньо: вимоги режиму утримання не порушував стягнень та заохочень не мав.
З 05.09.2012 року відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101). Під час відбування покарання характеризується позитивно,дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений три рази.
Відповідно до ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає активну участь у роботах з благоустрою колонії і прилеглої до неї території, а також у поліпшені житлово-побутових умов засуджених.
Провину у скоєному злочині визнав.
Адміністрація колонії подання підтримала.
Прокурор вважає, що засуджений не довів своє виправлення ставленням до праці оскільки працював невеликий строк, а отже подання не підлягає задоволенню.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника адміністрації установи, який підтримав подання адміністрації, засудженого, який просить суд застосувати до нього заохочувальну норму, передбачену ст. 81 КК України, думку прокурора про заперечення, щодо задоволення подання, вважає подання адміністрації колоніїтаким, що не підлягає задоволенню на підставі наступного:
Формально ОСОБА_4 підпадав під застосування ст. 101 КВК України 18.03.2013 року, комісією установи відмовлено 01.04.2013 року як такому, що не став на шлях виправлення. Застосування ст. 82 КК України 18.05.2014 року, комісією установи відмовлено 03.06.2014 року як такому, що не став на шлях виправлення. Можливість застосування ст. 81 КК України наступила - 18.07.2015 року.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
За змістом ч.3 ст.6 КВК України основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Статтею 107 КВК України визначено права та обов`язки засуджених до позбавлення волі, відповідно до якої законодавцем розмежовано працю засудженого
як право (добровільне волевиявлення) у виді - дії брати участь у трудовій діяльності та
як обов`язок (обов`язкове виконання забезпечене ч.2 ст. 9 КВК України) - утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії.
Змістом ст. 118 КВК України визначено порядок залучення засуджених до позбавлення волі до суспільно корисної праці: добровільний - ч.1 ст. 118 КВК України, обов`язковий - ч. 5 ст. 118 КВК України.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КВК України невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
В розумінні ст. 81 КК України, в контексті ст.ст.6,8,9,107,118 КВК України доведеність виправлення засудженого не обмежується лише виконанням встановлених законом обов`язків, а визначається активними діями реалізації прав засудженого направлених на досягнення готовності до самокерованої правослухняної поведінки, що є вольовою складовою поведінки засудженого.
На підставі визначеного суд не приймає до уваги посилання представника установи виконання покарань, що засуджений довів своє виправлення ставленням до праці виконуваної в порядку ч.5 ст. 118 КВК України, оскільки така праця є обов`язком засудженого, має виключно цільове призначення (роботи з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, поліпшення житлово-побутових умов засуджених, допоміжні роботи із забезпечення колоній продовольством), що узгоджується з абзацом 4 ч.3 ст.7 КВК України, виконується в порядку черговості, отже усіма засудженими та забезпечується притягненням особи до відповідальності, в порядку ч.2 ст. 9 КВК України.
Як вбачається з довідки про працевлаштування засудженого, за весь строк відбування покарання засуджений працював у січні 2014 року - 6 днів, норми виробітку 8,1. Засуджений в судовому засіданні причини припинення трудових правовідносин пояснив як неможливість виконувати роботи за станом здоров`я, при цьому зазначаючи, що виконував усі роботи вказані представниками установи виконання покарань, у тому числі в промисловій зоні.
Обставин, що перешкоджали та перешкоджають працевлаштуванню засудженого за станом здоров`я, відсутність вакантний посад на підприємстві установи, судом не встановлено.
На підставі визначеного суд приходить до висновку, що засуджений не довів свого виправлення та не досяг стану, визначеного ст.6 КВК України, оскільки фактично за весь час відбування покарання з 18.11.2010 року працював 6 днів.
Керуючись ст. 81 КК України,п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -
У задоволені подання адміністрації Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101) відносно ОСОБА_4 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

25.11.2015