Справа №487/3765/15-к 30.09.2015 30.09.2015 30.09.2015
Провадження № 11-кп/784/612/15 Головуючий суду 1-ої інстанції: ОСОБА_1
категорія: ч.1 ст. 125 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0005797 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровобад, Азербайджан, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.125 КК України

Учасники судового провадження.
прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

потерпіла ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю доказів його вини та подій злочину.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання 100 годин громадських робіт.

Узагальнені доводи апелянта.
Обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що суд дійшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам даного кримінального провадження, а також припустився істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а саме не навів у мотивувальній частині вироку суду від 18.06.2015 року мотиви неврахування окремих доказів, які подавалися стороною обвинувачення, але в яких саме містилися відомості, що спростовують інкриміноване йому обвинувачення та підтверджують його версію подій, які відбувалися 26.09.2013 року та 03.11.2014 року.

Вважає недоведеним як його винуватість у вчиненні злочину так і так і наявність подій, вказаних потерпілою.

Ці твердження обґрунтовує тим, що потерпіла, давала суперечливі покази щодо механізму, характеру та кількості спричинених їй тілесних ушкоджень,а також про те, що саме він розпочав конфлікт(26.09.2013р.) Зазначає, що висновки суду фактично ґрунтуються на припущеннях потерпілої та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, що є неприпустимим.

На думку апелянта, показання потерпілої, щодо характеру та кількості нанесених їй тілесних ушкоджень 26.09.2013 року суперечать висновкам експерта №1641 від 30.09.2013 року, № 1669 від 05.11.2014 року, оскільки характер зафіксованих в них тілесних ушкоджень, а саме у вигляді саден та синців, не відповідає механізму утворення тілесних ушкоджень на який вказувала потерпіла в ході судового розгляду.

Зазначає, що недостовірність, непослідовність та суперечливість показань потерпілої та свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтверджується дослідженими в ході судового засідання у якості речових доказів - відео файлами на диску CD-RW PHILIPS 700 MB. Даючи свою оцінку змісту даного відеозапису, вказує на неможливість нанесення ним такої сили та кількості ударів потерпілій, на які вона вказувала, протягом 1хв.51сек, тобто у період з 19:13:58 по 19:05:49, коли він та потерпілим перебували за рогом будинку поза межами діапазону фіксування відеокамерою. Звертає також увагу на те, що після цих подій, як свідчить відеозапис, потерпіла доволі швидко пересувалась по подвір`ї, що спростовує її показання стосовно кількості та характеру спричинених тілесних ушкоджень.

Також суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які стверджували, що потерпіла ОСОБА_9 і свідки обвинувачення перебувають з ним у конфліктних стосунках, тому мають мотив для його обмови. Дане також підтверджується письмовими доказами відкритими стороною захисту прокурору - заявами від 18.05.2015 року та від 19.05.2015 року, які долучені до матеріалів кримінального провадження.

Крім того, суд не взяв до уваги зворотне повідомлення ЛШМД від 27.09.2013 року, яке підтверджує наявність у нього тілесного ушкодження в лівій лопаточній області, що виникло внаслідок нанесеного йому потерпілою удару палкою в ліву лопатку, що підтверджує його версію подій за 26.09.2013 року. Крім цього, посилається на те, що суд обґрунтовано виключив із обвинувачення спричинення ним побиття потерпілою головою об землю, так як такі обставини не знайшли свого підтвердження висновком судово-медичної експертизи. На переконання апелянта це підтверджує його версію щодо його обмовляння потерпіло, ще й стосовно інших обставин злочину.

Зазначає, що покази потерпілої та свідка ОСОБА_17 щодо характеру та кількості нанесених апелянтом потерпілій тілесних ушкоджень 03.11.2014 року спростовуються висновком експерта №1669, за яким у Потоцької ОСОБА_18 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в області лівого та правого стегна, котрі утворилися від не менше 5 ударних впливів тупих, твердих предметів, котрими могли бути ноги. Утворення вищеописаних тілесних ушкоджень при падінні тіла з положення стоячи на плоскість виключається. Згідно описової частини висновку інших ушкоджень не виявлено.

На думку апелянта є сумнівною обґрунтованість даного висновку експерта, оскільки під час досудового розслідування при явній суперечності між його показами та показами потерпілої і свідка обвинувачення по цьому епізоду, стороною обвинувачення вони не були усунуті шляхом проведення слідчого експерименту для з`ясування на місцевості дійсного механізму появи у потерпілої тілесних ушкоджень. Зазначає, що не можна виключати можливість заподіяння потерпілій цих тілесних ушкоджень при інших обставинах та іншими особами.

Звертає увагу, що характер та кількість зафіксованих в даному висновку експерта тілесних ушкоджень не відповідає механізму їх утворення, про який зазначала потерпіла та свідок ОСОБА_17 в ході судового розгляду, тому показання потерпілої, свідка ОСОБА_17 та висновок експерта №1669, є суперечливими, не узгоджуються між собою, тому не могли бути використані судом на підтвердження його винуватості.

Вважає протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2015 року недопустимим доказом, зробленим з порушенням ч.7 ст.228 КПК України, оскільки відповідно до нього свідку ОСОБА_17 пред`являлось 4 фотознімки для впізнання, а вона сама зазначила у судовому засіданні, що обирала з 3-х фотознімків, на фото №2 та №4 особи мають з ним різкі відмінності у віці та зовнішності.

Зазначає, що суд не прийняв до уваги показання свідків захисту ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , які фактично спростовують наявність подій кримінального правопорушення інкримінованого йому за 03.11.2014р., а помилково відніс їх покази та відеозапис з камери спостереження від 03.11.2014р. за період часу з 10:56:37год. по 10:56:44год. до якогось іншого конфлікту.

Вважає, що стороною обвинувачення були надані суперечливі докази, але внаслідок формального підходу суду до оцінки доказів в їх сукупності, не зазначення чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, суд прийшов до невірного висновку щодо умисного нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій.

Стверджує, що його винуватість у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень відносно потерпілої ОСОБА_9 не доведена, і взагалі не доведено наявність подій інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_6 визнано винним в тому, що 26 вересня 2013 року близько 19.00 год., знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: саден в області лоба справа, саден та синців правого передпліччя, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості.

03 листопада 2014 року близько 11.00 год., знаходячись біля будинку № 67 по вул.Лягіна в м.Миколаєві,, умисно наніс потерпілій ОСОБА_9 біля 5 ударів ногами по лівому, а також по правому стегну, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у виді синців в області лівого та правого стегна, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, доводи апелянта та його захисника які підтримали доводи апеляції, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно положень ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку суд зобов`язаний у разі визнання особи винуватою зазначити докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

На переконання колегії суддів вказаних норм кримінального процесуального закону суд при винесенні вироку дотримався.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України при обставинах, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, дослідженими у суді.

По 1-му епізоду.

Зокрема показання потерпілої щодо обставин спричинення їй обвинуваченим умисних тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з дослідженими у справі письмовими доказами, показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 .. Як вірно зазначив суд правильність показань зазначених свідків об`єктивно підтверджується висновком судово-медичної експертизи, згідно якого ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у виді саден в області лоба справа, саден та синців правого передпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Доводи обвинуваченого про те, що суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 суперечать змісту вироку суду. Як вірно зазначив суд, вказані свідки підтвердили факт тривалих неприязних стосунків ОСОБА_20 з його сусідами, що не суперечить обставинам викладеним у обвинуваченні.

Доводи апелянта про те, що наявність тривалих неприязних стосунків стали підставою для його обмовляння щодо побиття Потоцької, - свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та самою потерпілою є неспроможними з огляду на підтвердження цих показань об`єктивним висновком судово-медичної експертизи №1641 від 30.09.2013р.

Посилання апелянта на нетривалість конфліктної ситуації між ним та потерпілою (з посиланням на дані відеозапису камери спостереження, встановленої на житловому будинку ОСОБА_10 ) як обставину, що спростовує показання потерпілої про побиття, є непереконливими.

Є вірним також висновок суду про відсутність доказів на підтвердження версії захисту про отримання обвинуваченим тілесних ушкоджень в лівій лопаточній області саме від дій потерпілої, від яких він захищався.

Не є суттєвими твердження апелянта щодо певних неточностей у показаннях потерпілої, зокрема щодо того, з якою силою він взяв її за плече, з якою силою та якою рукою він штовхнув її коли вона поверталась до нього спиною тощо, оскільки як потерпіла так і інші свідки дають показання стосовно відомих їм обставин справи лише так, як вони їх сприймали. При цьому апеляційний суд не вбачає у таких неточностях ознак завідомо неправдивих показань або обмовляння. Адже, такі неточності усунуті шляхом оцінки всіх доказів у їх сукупності.

З цих же підстав є неспроможними доводи апелянта й стосовно другого епізоду обвинувачення від 03.11.2014р.

Зокрема твердження потерпілої про механізм, характер та спосіб спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи №1669 від 05.11.2014р.

Твердження апелянта про істотну суперечність цих доказів в частині кількості та механізму спричинення ударів, апеляційний суд вважає голослівними. Так, потерпіла та свідок ОСОБА_17 пояснили, що ОСОБА_6 наніс потерпілій удари ногами по стегнам, тоді яка відповідно висновку експерта кількість нанесених ударів, від яких утворились тілесні ушкодження у виді крововиливів в області лівого та правого стегна, була неменшою 5-ти, що не суперечить вище наведеним показанням.

Не суттєвими є твердження апелянта стосовно показань потерпілої щодо спричинення їй удару хвірткою по правому коліні, оскільки спричинення цього тілесного ушкодження ОСОБА_6 не інкримінувалось.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції дана вірна оцінка показанням свідків захисту - ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , а саме про наявність конфліктної ситуації між потерпілою та обвинуваченим, яка безпосередньо не стосувалась обставин висунутого ОСОБА_6 обвинувачення.

Доводи апелянта про порушення ч.7ст.228 КПК України при проведенні пред`явлення фотознімків свідку ОСОБА_17 для впізнання є неспроможними, оскільки особливості пред`явлених фотознімків не вплинули на сприйняття свідком їх зображення. Тому неприйнятними є твердження про недопустимість протоколу впізнання як доказу.

Інші обставини, на які посилався у апеляції обвинувачений, зокрема як пересувалась потерпіла після спричинення їй тілесних ушкоджень, не є визначальними при вирішенні питання щодо доведеності обсягу обвинувачення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції належно та з достатньою повнотою досліджено матеріали кримінального провадження, а доказам дана вірна правова оцінка.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, про що йдеться у апеляції обвинуваченого, при винесенні вироку судом не допущено.

Проте, на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом за епізодом обвинувачення від 26.09.2013р. закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п.1 ч.1 ст.49 КК України.

Відповідно положень ч.5 ст.74, ст. 49 КК України, ч.2 ст.373, ч.3 ст.285 КПК України, у разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку. У такому випадку особа може бути звільнена від покарання.

ОСОБА_6 у апеляційному суді наполягав на закритті провадження з інших підстав за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, тобто згоди на закриття провадження у цій частині обвинувачення з підстав закінчення строку давності не давав.

Разом з тим, ОСОБА_6 обґрунтовано визнано винним у вчиненні двох епізодів обвинувачення, яким дана єдина правова оцінка. При цьому, призначення покарання за окремими епізодами обвинувачення законом не передбачено і таке судом не призначалось.

Беручи до уваги загальні засади призначення покарання, відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання окрім іншого враховуються тяжкість та обставини вчиненого злочину.

Оскільки при призначенні покарання враховувались обидва епізоди обвинувачення, за один із яких, від 26.09.2013р. ОСОБА_6 підлягав би звільненню від покарання, то з урахуванням положень ч.6 ст.9, п.2 ч.1ст.7 КПК України, призначене за злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України покарання підлягає пом`якшенню, а вирок в цій частині зміні. При цьому апеляційний суд також враховує дані про особу обвинуваченого, який притягується до кримінальної відповідальності вперше, має на утриманні малолітню дитину, характеризується позитивно.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 призначене за ч.1 ст.125 КК України покарання до 60 годин громадських робіт.

В іншій частині зазначений вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча

Судді: