У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_9,
суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,
за участю прокурора потерпілого захисника та засудженого ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 21 жовтня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 квітня 2015 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого, -

визнано винуватим за ч. 1 ст. 140 КК України та призначено покарання у виді позбавлення права займатися медичною практикою на строк 3 роки.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 квітня 2015 року вирок щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, будучи головним лікарем Березанської міської лікарні та лікарем ортопедом-травматологом, надаючи медичну допомогу потерпілій ОСОБА_8, госпіталізованій в стаціонар з діагнозом - трьохкісточковий перелом зліва зі зміщенням уламків, в період з 27.12.2009 року по час оперативного втручання 04.01.2010 року, проявив злочинну недбалість та не передбачив, що у ОСОБА_8, як хворої з травмою кісток скелету відмічається підвищений ризик розвитку тромбозу вен нижніх кінцівок та їх тяжкого ускладнення - тромбоемболії легеневої артерії, не провів дослідження системи згортання крові як при її госпіталізації до лікарні, так і перед виконанням оперативного втручання, а саме динамічного контролю за станом системи згортання крові, та не провів їй належну специфічну антитромботичну терапію в період знаходження в стаціонарі.

Зазначені неналежні дії ОСОБА_7 призвели до тромбозу вен нижніх кінцівок потерпілої ОСОБА_8 та ускладнення у вигляді тромбоемболії легеневої артерії, що призвело до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проведення ним операції.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_6 просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину, посилаючись на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону. При цьому захисник вказує на порушення правил підсудності, посилаючись на те, що справу було направлено на розгляд Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду не головою апеляційного суду, а його заступником, що на його думку, є істотним порушенням вимог ст.38 КПК України 1960 року. Також зазначає, що висновки судово-медичних експертиз про причинно-наслідковий зв'язок між діями ОСОБА_7 та настанням смерті потерпілої ОСОБА_8 містять істотні суперечності. У доповненнях до своєї скарги захисник вказує, що ОСОБА_7 мав бути звільнений від кримінальної відповідальності, а не від покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7, які підтримали касаційну скаргу, пояснення потерпілого ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, думку прокурора, який вважав, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню шляхом скасування ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, висновки суду першої інстанції про винність засудженого ОСОБА_7 у неналежному виконанні ним, як медичним працівником, своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, а саме смерть ОСОБА_8, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, обгрунтовані доказами, які були ретельно досліджені та отримали об'єктивну оцінку у вироку.

Об'єктивність оцінки зазначених у вироку доказів було перевірено апеляційним судом. При цьому будь-яких порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених у вироку доказів з боку суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 67 КПК України 1960 року, оцінка доказів у справі є виключною компетенцією суду, який постановив вирок. Під час перевірки матеріалів справи касаційним судом також встановлено, що судом першої інстанції вимоги зазначеного закону повністю дотримані.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 398 КПК України 1960 року, до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у ст. 369 КПК України щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, які фактично оскаржуються захисником у касаційній скарзі.

Тому з урахуванням встановлених у справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що злочинні дії засудженого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 140 КК України, тобто кримінальний закон до нього застосовано правильно, а тому підстав для скасування судових рішень та закриття кримінальної справи за доводами касаційної скарги немає.

Що ж стосується доводів захисника про те, що висновки судово-медичних експертиз щодо причинно-наслідкового зв'язку між діями/бездіяльністю ОСОБА_7 та настанням смерті ОСОБА_8 містять істотні суперечності, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вони стосуються встановлених судом фактичних обставин, що не є предметом розгляду касаційного суду. Разом з тим, перевіривши висновки судово-медичних експертиз з цього приводу, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду про те, що встановлення причинно-наслідкового зв'язку між недоліками у наданні медичної допомоги ОСОБА_8 з боку лікаря ОСОБА_7, що знайшли підтвердження у всіх проведених у справі висновках судово-медичних експертиз, та причиною настання смерті потерпілої, яку також підтверджено висновками цих експертиз та ніким не оспорюється, відноситься до об'єктивної сторони злочину і встановлюється лише судом на підставі зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні доказів.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що при проведені судово-медичних експертиз експерти вийшли за межі своєї компетенції щодо встановлення причинно-наслідкового зв'язку між діями/ бездіяльністю ОСОБА_7 та настанням смерті потерпілої ОСОБА_8, зокрема й тих, які підтвердили наявність такого зв'язку (висновки № 148 від 27.10.2010 року та № 318/12 від 27.10.2010 року) чи заперечували можливість його встановлення (висновки № 157 від 14.10.2011 року та № 96-КЕ/2013/пп від 29.07.2013 року).

Тому доводи касаційної скарги захисника щодо суперечностей у висновках судово-медичних експертиз стосовно причинно-наслідкового зв'язку колегія суддів до уваги не бере.

Покарання засудженому ОСОБА_7 судом призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, від якого його обґрунтовано звільнено на підставі п.2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Таке рішення суду відповідає положенням ч. 5 ст. 74 КК України та не суперечить вимогам ст. 7-1 КПК України 1960 року, оскільки розгляд цієї справи Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області було розпочато 28 квітня 2014 року, а закінчено постановленням вироку 15 січня 2015 року, тобто вже після сливу трьохрічного терміну, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому ОСОБА_7 питання про закриття кримінальної справи у зв'язку із закінченням строків троків давності не ставив, оскільки в дебатах просив про виправдання за відсутністю в його діях складу інкримінованого злочину. Не ставив такого питання і захисник у своїй апеляції, оскільки також просив про скасування обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 та закриття кримінальної справи за відсутністю в його діях складу злочину. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від покарання, а не від кримінальної відповідальності.

Що ж стосується доводів захисника про порушення правил підсудності, то колегія суддів також вважає їх безпідставними, оскільки підсудність цієї справи Переяслав-Хмельницькому міськрайонному суду Київської області було визначено головою Апеляційного суду Київської області, про що прямо зазначено у відповідному документі (т. 4, а.с. 2), за клопотанням потерпілого ОСОБА_5, що він підтвердив під час касаційного розгляду справи, а тому порушень вимог ст. 38 КПК України 1960 року у справі не допущено.

При перевірці матеріалів справи за доводами касаційної скарги захисника інших порушень кримінального та кримінально-процесуального законів, у тому числі під час розгляду справи апеляційним судом, які б тягнули безумовне скасування постановлених щодо ОСОБА_7 судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому законних підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК 2012 року та статтями 394-396 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11