У Х В А Л А

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_13,

суддів: ОСОБА_14 і ОСОБА_15,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 2 лютого 2016 року заяву представника потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_16 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7,

в с т а н о в и л а:

вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2014 року ОСОБА_7 засуджено за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі статті 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки підлягає реальному виконанню.

Цивільний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 8139 грн. 91 коп. моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 червня 2015 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2014 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни, а апеляційні скарги прокурора прокуратури Хмельницької області ОСОБА_8, представника потерпілих ОСОБА_16, захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_17 - без задоволення.

На підставі пунктів «в», «г» статей 1, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 18 квітня 2014 року звільнено ОСОБА_7 від відбування основного та додаткового покарання.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року касаційні скарги захисника ОСОБА_17, представника потерпілих ОСОБА_16 та прокурора ОСОБА_18, який брав участь у розгляді кримінального провадження залишені без задоволення.

В порядку статті 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінено, його звільнено від відбування покарання за частиною другою статті 286 КК на підставі пунктів «в», «г» статті 1, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року.

Адвокат ОСОБА_16, в інтересах потерпілих, звернувся до Верховного Суду України із заявою, в якій порушує питання про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК, у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Своє прохання обґрунтовує тим, що норма кримінального закону, яка міститься у частині другій статті 286 КК є бланкетною, оскільки правила дорожнього руху регламентуються Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, пункт 2.9 яких встановлює, що водіям забороняється керувати транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння. Зазначає, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 286 КК в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується даними судово-токсилогічної експертизи № 1465 від 23 серпня 2013 року, відповідно до яких в крові ОСОБА_7 виявлено наявність етилового алкоголю в кількості 0,42 проміле. Вказаний рівень вмісту алкоголю в крові перевищує максимально допустимий рівень алкоголю в крові, який встановлений в національному законодавстві відповідною Інструкцією і складає 0,2 проміле. Незважаючи на це, як стверджує адвокат, усі судові інстанції, встановивши факт наявності в крові ОСОБА_12 0,42 проміле алкоголю, допустили неправильне тлумачення закону і як наслідок, не визнали це обставиною, яка обтяжує покарання, що в свою чергу призвело до безпідставного застосування до ОСОБА_7 Закону України від 8 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році».

На підтвердження своїх суджень адвокат долучає до заяви ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 лютого 2012 року та 7 червня 2012 року, відповідно до яких суд касаційної інстанції погодився з висновками судів нижчестоящих інстанцій про те, що наявність алкоголю в крові засуджених (в одному випадку 0,4 проміле, в іншому - 0,33 проміле) підтверджує факт керування ними автотранспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння і є обставиною, яка обтяжує покарання і виключає можливість застосування амністії. Вважає, що оскаржуване та порівнювані рішення суду касаційної інстанції свідчать про неоднаковість застосування однієї і тієї самої норми кримінального закону.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву і долучені до неї копії судових рішень та інші матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 447 КПК перегляд судових рішень з метою погіршення становища засудженого з підстав, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 445 КК, допускається лише протягом установлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, але не пізніше одного року з дня постановлення такого судового рішення.

Це положення кримінального процесуального закону є імперативним.

Вирок щодо ОСОБА_7 постановлений 10 лютого 2014 року. Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд, навівши відповідні мотиви, виключив із обвинувачення ОСОБА_7 перебування його під час вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння (порушення вимог пункту 2.9 Правил дорожнього руху України), а також цю обставину як таку, яка обтяжує покарання.

Саме з цієї дати вираховується річний термін, поза межами якого перегляд Верховним Судом України зазначеного судового рішення з метою погіршення становища засудженого не допускається.

Оскільки на даний час цей строк сплинув, Верховний Суд України позбавлений можливості переглянути постановлені щодо ОСОБА_7 судові рішення з метою погіршення його становища, як про це йдеться в заяві представника потерпілих ОСОБА_16

Враховуючи наведене, у відкритті провадження за заявою представника потерпілих ОСОБА_16 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 444, 447, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити адвокату ОСОБА_16 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15