АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/64/15 Справа № 2308/1706/2012 Категорія: ч.4 ст.190, ч.5 ст.191 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурораОСОБА_5
засудженогоОСОБА_6
захисникаОСОБА_7
потерпілоїОСОБА_8
представника потерпілоїОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги старшого прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 , засудженого ОСОБА_6 і його захисника адвоката ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23.01.2015 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, громадянин України, українець за національністю, з вищою освітою, одружений, пастор Незалежної Християнської Церкви Повного Євангелія «Блага Вість», раніше не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України та якому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

За звинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.191 КК України ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано за відсутністю у його діях складу злочину.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1344339,80 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України за курсом НБУ, на час постановлення вироку, становить 2118538 гривень 65 копійок та 100000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов в частині відшкодування нарахованих і не сплачених відсотків та штрафних санкцій по кредиту в сумі 64313,22 доларів США, 22815,59 доларів США та 87128,81 доларів США залишено без розгляду.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком ОСОБА_6 , проживаючи в м. Каневі Черкаської області та будучи пастором Незалежної Християнської Церкви Повного Євангелія «Блага Вість», переслідуючи мету заволодіння грошовими коштами шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_8 (на той час - Циганок), усвідомлюючи протиправність своїх дій, використовуючи авторитет пастора в очах потерпілої, яка була активною прихожанкою вказаної церкви та повністю довіряла йому, вчинив відносно неї шахрайство в особливо великих розмірах, що виразилося у заволодінні її грошовими коштами в сумі 134339 доларів США 80 центів, отриманими нею за договором кредиту, що згідно курсу, встановленого Національним банком України, на момент вчинення злочину еквівалентно сумі 650715 гривень 12 копійок, яка в 2527 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Так, ОСОБА_6 , розуміючи протиправність своїх дій та реалізуючі злочинний намір, в період липня - серпня 2008 року, за місцем проведення богослужінь Незалежної Християнської Церкви Повного Євангелія «Блага Вість» в орендованому приміщенні Будинку культури в м. Канів, Черкаської області, серед прихожан церкви став розповсюджувати інформацію про те, що має намір будівництва приміщення церкви. При цьому, з метою вчинення шахрайства відносно ОСОБА_11 , використовуючи свою абсолютну владу як пастора, як під час проведення богослужінь, так і після цього, в ході спілкування з потерпілою ОСОБА_11 , маніпулюючи її свідомістю, неодноразово закликав її допомогти збудувати церкву шляхом отримання кредитних коштів, які обіцяв повертати банку особисто.

Потерпіла ОСОБА_11 повністю довіряючи ОСОБА_6 , який завідомо не збирався та не мав наміру виконувати обіцяне, дала згоду на отримання кредиту з подальшим використанням отриманих коштів в інтересах віруючих, шляхом побудови церкви.

21.08. 2008 року, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 , прибули до філії ПАТ КБ «Надра», розташованого по вул. Артема, 15 в м. Києві, де ОСОБА_11 підписала кредитний договір №412/П/РП/2008-840 від 21.08.2008 року, на підставі якого філія ВАТ КБ «Надра» надала потерпілій як позичальнику грошові кошти в сумі 134339 доларів США 80 центів, що згідно курсу, встановленого Національним банком України, станом на 21.08.2008 року, еквівалентно сумі 650715 гривень 12 копійок.

Оскільки, кредит у зазначеній сумі, банк міг надати за умови передачі позичальником в заставу власного майна, ОСОБА_6 , маніпулюючи свідомістю потерпілої, переконав її підписати договори купівлі - продажу його земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_1 , хоча в дійсності не мав наміру виконувати умови договорів, а вчинив лише з метою заволодіти коштами потерпілої. Потерпіла ОСОБА_11 , перебуваючи під впливом авторитету підсудного, довіряючи йому, підписала їх. Після цього, в касі філії ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_11 , в присутності підсудного отримала кредитні грошові кошти в сумі 134339 доларів США 80 центів, які відразу ж передала ОСОБА_6 . Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , після заволодіння коштами потерпілої, з метою приховування злочину та уникнення негативних наслідків щодо свого майна та можливої втрати авторитету серед прихожан, запевнив потерпілу про відсутність будь яких фінансових зобов`язань її перед банком, запевнив, що сам буде виконувати зобов`язання на умовах строковості та платності грошових коштів та побудує церкву для релігійної громади і зобов`язав при цьому потерпілу ОСОБА_11 нікому не повідомляти про вчинені ним дії. При цьому, ОСОБА_6 , розуміючи що потерпіла, може вимагати від нього виконання укладених угод та знаючи про те, що згідно укладених договорів купівлі - продажу земельної ділянки та житлового будинку, право власності може перейти до потерпілої лише після одержання нею Державного акту про право власності та їх державної реєстрації, з метою перешкоджання переоформлення права власності на потерпілу для подальшого розрахунку з банком та залишення вказаного майна у своїй власності, переконав потерпілу передати йому всі підписані в банку документи, а саме: договір купівлі - продажу земельної ділянки, житлового будинку, договір іпотеки, кредитний договір та розрахункову картку банку та протягом тривалого часу утримував їх у себе.

В результаті своїх умисних дій, ОСОБА_12 після заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 використав їх для своїх власних потреб, а земельну ділянку і житловий будинок, що знаходяться по АДРЕСА_1 , залишив у своїй власності, де тривалий час після укладення договорів, до звернення потерпілої до суду та правоохоронних органів, проживав у будинку та користувався земельною ділянкою.

Не погодившись з вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 23.01.2015 року старший прокурор Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 , засуджений ОСОБА_6 , його захисник адвокат ОСОБА_7 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.

Прокурор в поданій апеляції, не заперечуючи кваліфікацію дій та доведеності вини засудженого у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України, просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч.4 ст.190 КК України і призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляції просить змінити вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та стягнення моральної шкоди, постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 в частині стягнення моральної шкоди задовольнити повністю.

Засуджений ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить вирок скасувати в частині його засудження за ч.4 ст.190 КК України та постановити в цій частині виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 посилаючись на неповноту і однобічність досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та істотним порушенням кримінально-процесуального законодавства, просить вирок суду скасувати в частині засудження ОСОБА_6 за ч.4 ст.190 КК України, а кримінальну справу в цій частині - закрити.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , яка просила задовольнити її апеляцію, засудженого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляції та заперечили проти апеляцій прокурора та представника потерпілої, дослідивши матеріали кримінальної справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що подані апеляції підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 275 КПК України розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення. Межі судового розгляду справи визначаються постановою про притягнення особи як обвинуваченого та обвинувальним висновком або постановою прокурора про зміну обвинувачення в суді, внесеною в порядку ст. 277 КПК України 1960 року.

Виходячи з наведених вимог, суд не має права за результатами судового розгляду справи змінити обвинувачення підсудного на більш тяжке чи таке, що істотно відрізняється від пред`явленого за фактичними обставинами, а також не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення.

Так, органами досудового слідства, згідно постанови про зміну обвинувачення від 30 грудня 2011 року (том №4, а.с.52-54) підсудний ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що будучи пастором Незалежної Християнської церкви Повного Євангелія «Блага Вість» в м.Каневі Черкаської області, діючи умисно, з метою отримання коштів для власних потреб, в період липня-серпня 2008 року увійшовши в довіру прихожанки церкви ОСОБА_11 , шляхом обману та зловживання довірою 21.09.2008 року, перебуваючи в м.Києві, отримав від останньої кошти в сумі 134339,80 доларів США. що згідно курсу встановленого Національним Банком України на 21.09.2008 року, еквівалентно сумі 650715 гривень 12 копійок, взяті нею згідно кредитного договору №412/П/РП 2008-840 від 21.08.2008 року у ВАТ КБ ..Надра" м. Київ для будівництва молитовного будинку Незалежної Християнської церкви Повного Євангелія „Блага Вість" по вул. Набережна 3 лінія, 14 в м.Каневі Черкаської області та в усній формі зобов`язався взяти на себе всі кредитні зобов`язання згідно вказаного договору, які не виконав, спричинивши ОСОБА_11 збитки на вищезазначену суму, що в 2527 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, тобто є у особливо великих розмірах.

Формулювання обвинувачення ОСОБА_6 викладене в постановах про притягнення його як обвинуваченого і обвинувальному висновку та визнане доведеним судом першої інстанції, містило лише узагальнену вказівку про вчинення ним злочину за ч.4 ст. 190 КК України. При цьому, в фабулі обвинувачення не було конкретизовано дії ОСОБА_6 , не вказано спосіб безоплатного отримання майна потерпілої, місце вчинення злочину та інші обставини, які мали істотне значення для беззаперечного встановлення факту та мети злочинних дій.

Передбаченим ст. 277 КПК України 1960 року правом на зміну обвинувачення в суді прокурор не скористався.

Натомість суд взяв на себе функцію прокурора і в мотивувальній частині вироку змінив пред`явлене ОСОБА_6 прокурором обвинувачення, навів нові обставини справи, які кардинально відрізняються від обставин, викладених у постанові прокурора про зміну обвинувачення від 30 грудня 2011 року, мають істотне значення для встановлення наявності в діях підсудного складу злочину і, тим самим, вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення та порушив його право на захист.

Таким чином, розглянувши справу відповідно до вимог ст..275 КПК України 1960 року в межах пред`явленого обвинувачення, суд не мав права самостійно встановлювати такі обставини.

Крім цього, судом першої інстанції під час розгляду справи в суді як свідки були допитані працівники банку «Надра»: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; нотаріус ОСОБА_17 , досліджені письмові докази: кредитний договір №412/П/РП/2008-840 від 21.08.2008 року; заяву на видачі готівки №679 від 21.08.2008 року; договори купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки від 21.08.2015 року; договір іпотеки від 21.08.2008 року та інші докази, на підставі яких було встановлено, що в 21.08.2008 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_18 належні йому на праві приватної власності ділянку та будинок, що знаходились в АДРЕСА_1 . Дані угоди були посвідчені нотаріусом ОСОБА_17 і до цього часу є чинними. За реалізоване майно він отримав кошти, а до ОСОБА_19 перейшло право власності на реалізоване майно, яким вона в цей же день розпорядилась, передавши його в іпотеку банку «Надра».

Разом з цим, суд першої інстанції допитавши зазначених свідків та дослідивши зазначені докази, не надавши їм будь якого аналізу, поклав їх в основу обвинувачення як доказ вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України, чим допустив невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», вказано, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст.334 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього - докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків. Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. З показань підсудного, потерпілого, свідка у вироку слід наводити лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини.

Відповідно до п.17 зазначеної Постанови Пленуму, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст.324 КПК України. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23.01.2015 року, стосовно засудженого ОСОБА_6 необхідно скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий судовий розгляд в цей же суд, але в іншому його складі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 367, 373 КПК України (1960 року), колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги старшого прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 , засудженого ОСОБА_6 і його захисника адвоката ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23.01.2015 року, стосовно засудженого ОСОБА_6 скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий судовий розгляд в цей же суд, але в іншому складі.

Запобіжний захід тримання під вартою змінити на підписку про невиїзд, звільнивши ОСОБА_6 з під варти в залі суду.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді