Ухвала

іменем україни

5 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14.,

суддів: ОСОБА_15., ОСОБА_16.,

при секретарі ОСОБА_17.,

за участю прокурора ОСОБА_18.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 2 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився та проживає в АДРЕСА_1, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено:

за ч.2 ст. 365 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади строком на 2 роки та зі сплатою штрафу в сумі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.;

за ч.1 ст. 371 КК України до покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади строком на 2 роки та зі сплатою штрафу в сумі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився та проживає в АДРЕСА_2, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 371 КК України до позбавлення права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади строком на 2 роки.

ОСОБА_2 за обвинуваченням у злочині, передбаченому ч.1 ст. 366 КК України визнано невинним і виправдано.

Вироком встановлено, що ОСОБА_1, обіймаючи посаду оперуповноваженого сектору кримінального розшуку Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області, а ОСОБА_2 - помічника дільничого інспектора і міліціонера - водія СРЗ Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області, 21 січня 2013 року в період часу з 6-ої години 45-ої хвилини до 6-ої години 56-ої хвилини за викликом заступника начальника автостанції м. Іршава ОСОБА_3 у складі оперативно-слідчої групи на службовому автомобілі прибули на автостанцію на вул. Гагаріна, 42 в м. Іршава і з'ясували, що в приміщенні автостанції розбито скло на касі і до цього причетний ОСОБА_4

Отримавши від слідчого Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_5 усну вказівку опитати ОСОБА_4, порушуючи вимог закону, та не маючи на те достатніх підстав, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 умисно, із застосуванням фізичної сили помістили ОСОБА_4 до службового автомобіля і доставили його до Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області.

Під час доставки ОСОБА_4 ОСОБА_1 перевищив свої службові повноваження, а саме знаходячись на задньому сидінні разом з ОСОБА_4, кулаком правої руки наніс йому удар в область правого ока, після чого схопив його за комір куртки і здавив нею шию, спричинивши цим діями легкі тілесні ушкодження.

Після доставки ОСОБА_4 до приміщення Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 продовжували обмежувати його у свободі пересування поки до них не підійшов начальник СДІМ Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_6 і не звільнив ОСОБА_4 від незаконного затримання.

Виправдовуючи ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, місцевий суд прийшов до висновку, що в його діях відсутній склад даного злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 2 липня 2015 року апеляційні скарги засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_7 задоволено.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2014 року в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 371, ч.2 ст. 365 КК України, ОСОБА_2 - у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 371 КК України, скасовано, а кримінальне провадження в цій частині закрито за відсутністю в їх діях складу злочинів.

В решті вирок суду залишено без зміни.

Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, апеляційний суд послався не те, що надані стороною обвинувачення докази, які були досліджені судами, не дають достатніх підстав зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у інкримінованих їх злочинах.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує на неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону. При цьому зазначає, що апеляційний суд прийшов до необґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інкримінованих злочинів. Зокрема на думку прокурора апеляційний суд належним чином не дослідив обставини справи, надав вибіркову оцінку доказам, якими місцевий суд обґрунтував доведеність вини обвинувачених, а ухвалене ним рішення не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

На касаційну скаргу надійшли заперечення від ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу і просив судове рішення скасувати, обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК. Відповідно до ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції, з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 цього Кодексу.

На думку колегії суддів касаційної інстанції апеляційний суд вказаних вимог закону не дотримався.

Зокрема, як убачається з матеріалів провадження місцевий суд, дослідивши обставини справи, прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складів злочинів та постановив обвинувальний вирок.

На вказане судове рішення було подано апеляції.

З метою перевірки доводів засуджених та захисника в апеляційному суді було проведено часткове слідство під час якого було допитано свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та експерта ОСОБА_12. Таким чином, апеляційний суд вибірково оцінив наявні по справі докази при цьому допустив суперечності та припущення при обґрунтуванні свого рішення щодо відсутності діях обвинувачених складів злочинів.

Так, апеляційний суд, фактично встановив те, що за час перебування ОСОБА_4 на території автовокзалу та в приміщенні райвідділку міліції йому не було заподіяно тілесних ушкоджень. Свої висновки він обґрунтував посилаючись на пояснення допитаних свідків та на наявну в матеріалах справи відеофіксацію подій на автовокзалі від 21 січня 2013 року.

Разом із тим, як вбачається з пояснень ОСОБА_4, тілесні ушкодження йому було заподіяно не під час перебування на автовокзалі, а під час перевезення до райвідділку міліції, коли він разом з працівниками міліції перебував у їх службовому автомобілі.

Таким чином, апеляційний суд відкинув висновки місцевого суду про те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_4 були відсутні до моменту коли його було затримано працівниками міліції. При цьому апеляційний суд не надав належну оцінку поясненням свідка ОСОБА_13, яка зазначала, що зранку 21 січня 2015 року, коли ОСОБА_4 пішов до автовокзалу у нього не було тілесних ушкоджень. Крім того не було взято до уваги те, що про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 під час перебування на автовокзалі допитані по справі свідки також не зазначали.

Однак апеляційний суд, встановивши факт заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, оцінивши висновки судово-медичної експертизи та пояснення експерта ОСОБА_12 щодо часу та механізму їх утворення, прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційний суд, надав перевагу одним доказам та без достатніх підстав відкинув інші докази, якими місцевий суд обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 та ОСОБА_2, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім того апеляційний суд не дав належну оцінку факту затримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_4 та транспортуванню його до райвідділку міліції, а обмежився формальним аналізом поведінки працівників міліції та не дослідив обставини справи і не оцінював надані з цього приводу пояснення свідка ОСОБА_6

Таким чином висновок апеляційного суду про відсутність в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складу кримінально-караних діянь на думку колегії суддів є передчасним.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи апеляційний суд повинен належним чином перевірити доводи апеляцій та постановити рішення, яке буде відповідати вимогам ст. 419 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 433,434-439 КПК України , колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 2 липня 2015 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16