АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1096/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 1 ст. 121 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0007769 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Надіїв, Долинського району, Івано Франківської області, громадянина України, не працюючого, з неповною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 27.01.1994 року військовим місцевим судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 206 КК України до 6 років позбавлення волі;

- 13.03.1998 року Долинським районний судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 141 КК України до 7 років позбавлення волі;

- 09.09.2005 року Франківським районним судом м. Львів за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 04.11.2008 року Долинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 6 міс. позбавлення волі, відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 31.10.2013 року невідбута частина покарання замінена на громадські роботи строком 160 год.,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 року позбавлення волі. По справі вирішено питання щодо цивільного позову, судових витрат та речових доказів.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 07.09.2014 року приблизно о 21 год. повернувся до місця свого тимчасового проживання - гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_2 де побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_10 , з яким спровокував конфлікт, виразившись на адресу останнього нецензурною лайкою. ОСОБА_10 у відповідь вдарив ОСОБА_8 по обличчю. В ході вказаного конфлікту у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , прослідував до кімнати №209 вказаного гуртожитку, в якій тимчасово проживав, де взяв кухонний ніж, і, сховавши його в кишеню одягу, прослідував до ОСОБА_10 , який в цей час знаходився біля приміщення гуртожитку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_8 приблизно о 21-45 год. того ж дня, зберігаючи в кишені свого одягу кухонний ніж, підійшов до нічого не підозрюючого про його дійсні наміри ОСОБА_10 , та спровокував з останнім конфлікт, який переріс в обопільну бійку.

В ході вказаної бійки, ОСОБА_8 , дістав з кишені одягу заздалегідь заготовлений ніж, та утримуючи його в правій руці, умисно наніс ОСОБА_10 два удари в область живота та один удар в область лівої кисті, чим заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні в момент заподіяння, та легкі тілесні ушкодження.

З вказаними тілесними ушкодженнями ОСОБА_10 був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні №17, а ОСОБА_8 був затриманий на місці вчинення злочину.

В апеляції прокурор ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання і постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі, визнавши обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Доводи апеляції прокурор мотивує тим, що суд при призначенні покарання недостатньою мірою врахував тяжкість злочину та особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за чинення тяжких умисних злочинів, не відшкодував заподіяні матеріальні збитки та вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що суд необґрунтовано виключив цю обставину із числа обставин, які обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі з доповненнями до неї просить скасувати вирок суду та перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.121 на ст.124 КК України. Вказує на істотні, на його думку, порушення кримінального процесуального закону судом, які вбачає в тому, що обвинувальний акт йому було вручено в суді і суд безпідставно відхиляв клопотання його захисника, що призвело до неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити вирок суду, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України та скасувати ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 29.01.2015 року та 27.03.2015 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 . На думку захисника, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, вирок суду ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, судовий розгляд проведений неповно і суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність. Зокрема, захисник посилається на те, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим спровокував сам потерпілий, який розпочав бійку, а висновки суду про те, що ОСОБА_8 взяв у кімнаті гуртожитку ніж та сховав у кишені є надуманим, оскільки згідно пояснень ОСОБА_8 він цей ніж носив при собі постійно. Також безпідставними, на думку захисника, є висновки суду про те, що в діях ОСОБА_10 відсутні ознаки посягання на життя та здоров`я ОСОБА_8 . Досліджені в судовому засіданні докази, а саме показання ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , висновки судово - медичних експертиз свідчать, на його думку, про те, що у ОСОБА_8 , в ситуації, що склалась, виникла підстава для необхідної оборони, а тому ч.1 ст.121 КК України не підлягала застосуванню. Крім того, захисник посилається на те, що суд не розглянув клопотання захисту, не досліджував докази, якими вони обґрунтовані, чим порушив вимоги ч.12 ст.290 КПК України. Про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження ні слідчий, ні прокурор його не повідомили, обвинуваченому не було надано доступу до матеріалів досудового розслідування, обвинувальний акт не був вручений. Оскільки сторона обвинувачення не відкрила стороні захисту та обвинуваченому матеріалів кримінального провадження, вважає, що суд не мав права допустити відомості, які містяться в них як докази, і позбав сторону захисту, відповідно до положень п.9 ст.290 КПК України письмово повідомити сторону обвинувачення про матеріали, якими буде обґрунтовуватись сторона захисту, внаслідок чого сторона захисту позбавлена можливості використовувати ці матеріали в суді. Тим самим порушено право ОСОБА_8 на захист. Що стосується ухвал про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , то ці ухвали постановлені судом, ігноруючи питання про заявлений відвід.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку своїх апеляційних вимог, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а вирок суду підлягає зміні з таких підстав.

Так, не зважаючи на доводи апеляції захисника та обвинуваченого, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними у справі доказами в їх сукупності, яким дана належна правова оцінка.

Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_8 07.09.2014 року близько 21-00 год. він повернувся до гуртожитку, зайшов до кімнати коменданта, щоб віддати борг, де у нього виник конфлікт з ОСОБА_10 , якому не сподобалось, що він зайшов в кімнату, де ОСОБА_10 разом з комендантом ОСОБА_11 та її чоловіком ОСОБА_12 розпивали спиртні напої. В ході конфлікту він висловися на адресу ОСОБА_10 нецензурною лайкою, на що той вдарив його. Тоді їх розборонили його дружина ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Він піднявся разом зі своєю дружиною до кімнати та через деякий час з`ясував, що немає його паспорта, з якого він діставав кошти, щоб розрахуватись із комендантом. Він пішов подивитись, чи не випав паспорт на сходи під час штовханини, та зайшов до коменданта спитати про паспорт. Комендант припустила, що його міг знайти ОСОБА_10 . Він вийшов на вулицю, підійшов до ОСОБА_10 , який стояв з якимсь чоловіком, та спитав його про паспорт. Вони перешли через дорогу біля гуртожитку та в них розпочалася бійка, спровокована ОСОБА_10 .. Потерпілий почав наносити йому удари, збив з ніг, вдарив ногою в голову, навалився на нього та почав бити вже лежачого. Він відчув у себе в кармані ніж, який носив при собі постійно, щоб допомагати дружині розпаковувати товар, витягнув його та, захищаючись, вдарив ним ОСОБА_10 . Наполягав, що перевищив межі необхідної оборони, захищав своє життя та здоров`я, оскільки не міг припинити дії ОСОБА_10 іншим чином, умислу на завдання тілесних ушкоджень потерпілому, якого тяжко поранив - не мав.

Вина ОСОБА_8 в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому підтверджується наведеними у вироку доказами.

Так, згідно показань потерпілого ОСОБА_10 , 07.09.2014 року ввечері він зайшов до кімнати коменданта гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 , щоб розрахуватись за проживання. В цей час до гуртожитку зайшов раніше не знайомий йому ОСОБА_8 , який почав висловлюватись на його адресу нецензурною лайкою та штовхнув його. У відповідь він розвернувся та вдарив ОСОБА_8 . Потім їх розборонили. Через деякий час він знову спустився до коменданта, до нього підійшов ОСОБА_8 з якимись чоловіками, один з них сказав, що він був не правий у конфлікті та ОСОБА_8 бажає з`ясувати з ним стосунки. Вони вийшли з гуртожитку, перешли через дорогу, де у них з ОСОБА_8 почалася бійка, вони били один одного, спочатку у вертикальному положенні, потім в горизонтальному. Він наносив ОСОБА_8 хаотичні удари, в тому числі і в обличчя. Коли в ході бійки він опинився в положенні сидячи зверху на ОСОБА_8 , то відчув якісь удари в область тулубу, проте не звернув на них уваги. Потім їх розборонили. Вже в приміщенні гуртожитку, куди його привели, побачив на собі кров та поранення, йому викликали "швидку допомогу". Ножа в руках ОСОБА_8 не бачив.

Свідок ОСОБА_13 повідомила суду, що 07.09.2014 року, коли вона поверталась з роботи, в приміщенні коменданта гуртожитку був якийсь конфлікт між чоловіками, який швидко припинили і вона з чоловіком піднялись до кімнати. Згодом ОСОБА_8 , не знайшовши вдома свого паспорта, пішов подивитись, чи не загубив його на сходах. Вийшовши за ним, вона побачила, що чоловік розмовляє на вулиці з ОСОБА_10 , біля них стояли ще якісь чоловіки, ніякого конфлікту між ними не було, і вона повернулась до кімнати. Згодом вона почула крик, вибігла з кімнати, в дверях побачила ОСОБА_10 , він був весь у крові, проте нічого пояснити не зміг. Викликали міліцію і швидку медичну допомогу. Потерпілого госпіталізували.

Стверджує, що ОСОБА_15 в цей день алкогольних напоїв не вживав, чи був у нього при собі в цей день ніж вона не пам`ятає.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 суді дали показання, якими підтвердили показання обвинуваченого та потерпілого про те, як між ними розпочався конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 висловився на адресу потерпілого нецензурною лайкою, а той у відповідь його вдарив. Їх розборонили в коридорі, ОСОБА_8 відвели до його кімнати. Потім обвинувачений спустився вниз та пішов з ОСОБА_10 на вулицю. Що відбувалося на вулиці вони не бачили. Бачили лише як ОСОБА_18 завів ОСОБА_10 до адміністраторської, останній був поранений, йому викликали на "швидку". ОСОБА_8 був на вулиці, в нього були пошкодження на обличчі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 був очевидцем фрагменту бійки на вулиці між ОСОБА_8 і ОСОБА_10 . Він бачив бійку з моменту, коли ОСОБА_8 лежав на землі, ОСОБА_10 сидів на ньому, вони боролися. Хто, кого і куди бив він не бачив, на вулиці було темно. Він відтягнув ОСОБА_10 , завів його у гуртожиток, і тоді побачив на ньому кров. ОСОБА_10 сказав, що йому важко дихати та він викликав "швидку допомогу".

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1926/Е від 19.11.2014 року У ОСОБА_10 при проведенні судово-медичної експертизи та вивченні медичної документації на його ім`я виявлені наступні тілесні ушкодження: а) проникаюче колото-різане торакоабдомінальне (грудей та живота) поранення зліва з пошкодженням селезінки та діафрагми, яке обумовило розвиток гемоперитонеуму (наявність у черевній порожнині до 150 мл крові) та лівобічного пневмотораксу (наявність в грудній порожнині зліва повітря); б) непроникаюче колото-різане поранення живота: рана довжиною 2,0 см в правому підребіррі по передньо-пахвовій лінії, дно її м`язи; в) різана рана 4-го пальця лівої кісті. Характер та морфологія даних ушкоджень свідчать про те, що вони утворились від дії гострого (гострих) предмета (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю утворення можуть відповідати даті 07.09.2014 року та відносяться: ушкодження зазначене в підпункті а) до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), відповідно до п. 2.1.3 (к) та 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (надалі "Правила"); кожне з ушкоджень, зазначених у підпунктах б) та в) - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно до п.п. 2.3.3. та 4.6 вищезазначених "Правил". Беручи до уваги характер виявлених тілесних ушкоджень, утворення їх у результаті "самоспричинення" малоймовірне ( т.2 а.с. 25-30).

Згідно показань свідка ОСОБА_19 , 08.09.2014 року, перебуваючи на подвір`ї свого будинку, вона побачила міліціонерів та чоловіка в наручниках, який показував в якому напрямку він викинув ніж на її земельну ділянку. При огляді земельної ділянки виявили кухонний ніж, викликали слідчу групу та понятих.

Відповідно до даних дослідженого в суді протоколу огляду місця події від 08.09.2014 року, на території приватного будинку № 33 по вул. Робітничій в м. Києві на парнику був виявлений металевий ніж сірого кольору без рукоятки, загальною довжиною 10 см, із зігнутим вбік лезом, на якому були сліди речовини бурого кольору.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №269/ц від 27.10.2014 року при судово-цитологічному дослідженні клинка (об.1) та фрагменту рукоятки (об.2) знайдені кров та одиничні епітеліальні клітини людини. При визначенні групової належності крові на клинку ножа виявлений антиген Н ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження крові від потерпілого ОСОБА_10 (Т.2 а.с. 19-23).

Крім наведених доказів факт спричинення потерпілому ножових поранень підтверджується також іншими наведеними у вироку доказами, і не оспорювався при апеляційному розгляді.

Доводи сторонни захисту про перекваліфікацію дій обвинуваченого на ст.124 КК України не переконливі та спростовуються наведеними у вироку доказами.

Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2503 від 09.09.2014 року, при судово-медичній експертизі ОСОБА_8 виявлено: синець на повіках лівого ока з переходом на підочну ділянку; садна - на спинці носу в верхній третині, в тім`яній ділянці зліва, в правій скроневій ділянці, в правій надлопатковій ділянці. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 07.09.2014 року, внаслідок не менш 5-ти травматичних впливів та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Вказані ушкодження розташовані в анатомічних ділянках, доступних для їх самоспричинення (т.2 а.с.1-2).

В судовому засіданні потерпілий не заперечував, що саме він під час бійки завдав обвинуваченому ці тілесні ушкодження.

Судом першої інстанції встановлено, що потерпілий не мав при собі знарядь чи інших предметів для заподіяння ушкоджень, які б мали загрозу для життя та здоров`я підсудного, і межі виниклого між ними конфлікту не свідчили про суспільно небезпечне посягання з боку потерпілого та створення ними реальної загрози заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , яке спонукало підсудного застосувати до потерпілого ножа..

Згідно показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , коли ОСОБА_8 під час сварки пішов з приміщення коменданта до кімнати, потерпілий не намагався його наздогнати, щоб продовжити його побиття.

Проте обвинувачений сам повернувся, підійшов до потерпілого на вулиці, маючи при собі ніж, де між ними знову виникла обоюдна бійка.

Допитаний в суді першої інстанції і під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_8 не навів ніяких переконливих доказів того, що обстановка, яка виникла в процесі конфлікту між ним та потерпілим, потребувала застосування саме таких засобів, які були вжиті ним.

Твердження обвинуваченого і його захисника в апеляційних скаргах про неправильне встановлення судом фактичних обставин кримінального провадження, що ОСОБА_8 не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, скористався ножем раптово, захищаючись від посягання потерпілого на його життя і здоров`я, не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються сукупністю зібраних у справі та наведених у вироку доказів.

Кількість спричинених ним тілесних ушкоджень потерпілому - не менше двох, їх локалізація в область життєво - важливих органів, те, що вони спричинені заздалегідь підготовленим ножем, байдуже ставлення обвинуваченого до наслідків, про що свідчить поведінка ОСОБА_8 після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а саме те, що він покинув місце події, не надавши допомоги потерпілому, викинув знаряддя злочину на подвір`я приватного будинку, дали підстави суду дійти вірного висновку, що у справі немає переконливих доказів того, що ОСОБА_8 діяв з метою самооборони і не мав наміру наносити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Отже, дослідивши всебічно і повно зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_8 в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи захисника про порушення права обвинуваченого на захист на досудовому слідстві на стадії відкриття матеріалів досудового розслідування не заслуговують на увагу.

Дійсно, доданий до обвинувального акту від 27.11.2014 року відносно ОСОБА_8 реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних про відкриття матеріалів досудового розслідування. ( т.1 а.с.7)

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 27.11.2014 року захисник ОСОБА_7 звертався до слідчого з клопотанням про ознайомлення його з матеріалами експертиз, отриманих по данному кримінальному провадженню, і, як він пояснив в суді апеляційної інстанції матеріали досудового розслідування йому надавались для ознайомлення в не прошитому виді.

Клопотання захисника ОСОБА_7 від 01.12.2014 року, адресоване прокурору ( т.1 а.с.71-74) також свідчить про те, що захисник був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і мав копії процесуальних документів.

28.11.2014 року ( т.2 а.с.52-53) обвинуваченому ОСОБА_8 було надано доступ до матеріалів досудового розслідування в одному томі на 245 аркушах, про що складено відповідний протокол. Через відсутність захисника ОСОБА_8 в присутності понятих відмовився від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

01.12.2014 року ОСОБА_8 буди надані для ознайомлення матеріали кримінального провадження в присутності захисника ОСОБА_20 , залученного слідчим з Київського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для проведення окремої процесуальної дії. Однак і в присутності захисника ОСОБА_8 відмовився від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, не відмовшись при цьому від участі захисника за призначенням, який з матеріалами провадження ознайомився.

Як вбачається з пояснень захисника ОСОБА_20 , занесених до цього протоколу, він погоджував правову позицію з захисником ОСОБА_7 .

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 , пояснив, що він не отримував письмового повідомлення від слідчого чи прокурора про надання доступу до матеріалів кримінального провадження, однак не заперечував того, що йому було відомо про надання такого доступу, а 01.12.2014 року він не зміг з`явитись до слідчого ізолятора, де утримувався ОСОБА_8 , оскільки був зайнятий в суді по іншій справі та привітанням знайомих з професійним святом. Підтвердив факт спілкування з захисником ОСОБА_20 з приводу ознайомлення ОСОБА_8 з матеріалами кримінального провадження.

Наведене свідчить про те, що захисник ОСОБА_7 , хоча це і не зафіксовано в матеріалах кримінального провадження відповідними протоколами, був обізнаний про надання йому та ОСОБА_8 доступу до матеріалів досудового розслідування, як і про призначення іншого захисника для виконання окремої процесуальної дії, однак не скористався в повній мірі своїми процесуальними правоми для здійснення належного захисту обвинуваченого.

В суді під час підготовчого судового засідання, обвинуваченому ОСОБА_8 був вручений обвинувальний акт, що не суперечить діючому кримінальному процессуальному закону, при цьому ні обвинувачений, ні захисник ОСОБА_7 не заперечували проти призначення справи до судового розгляду з підстав не надання їм доступу до матеріалів досудового розслідування.

30.12.2014 року в суді захисник ОСОБА_7 в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження. ( т.1 а.с.109).

Як вбачається з журналу судового засідання, подані під час судового розгляду клопотання захисника, в тому числі і стосовно перекваліфікації дій обвинуваченого, були долучені до матеріалів кримінального провадження.

Суд у вироку мотивував свою відмову визнати як належний доказ у справі надані захисником фотознімки ОСОБА_8 на підтвердження нанесення йому тілесних ушкоджень потерпілим, не пов`язуючи це з невідкриттям стороною захисту матеріалів на досудовому розслідуванні.

Разом з тим, суд послався у вироку на висновок судово-медичної експертизи №2503 від 09.09.2014 року, який підтверджує факт спричинення ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, а тому доводи захисника про неповноту судового слідства колегія суддів вважає необгрунтованими.

На думку колегії суддів, підстав вважати наведені у вироку докази недопустимими, як на цьому наполягає захисник, немає.

Отже, істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу, а також слугували підставою для скасування вироку, в тому числі і при продовженні обвинуваченому строку тримання під вартою, не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини, обставини його вчинення, наявність обтяжуючої покарання обставини - рецидив злочину, дані про особу обвинуваченого, який вину не визнав, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше неодноразово засуджений, по місцю реєстрації характеризується позитивно, не працює, врахував стан його здоров`я, а також те, що завдана потерпілому шкода не відшкодована, його відношення до скоєного, позицію потерпілого щодо призначення йому покарання на розсуд суду.

Суд виключив як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому, вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вона не доведена під час судового розгляду належними і допустимими доказами.

З огляду на суперечливість показань свідків про те, чи перебував ОСОБА_8 на момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та відсутністю відповідного медичного висновку, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і вважає, що немає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

З урахуванням наведених даних, суд дійшов правильного висновку про неможливість виправлення та попередження нових злочинів підсудним без ізоляції від суспільства.

Проте, визначаючи розмір цього покарання, судом не в повній мірі враховані обставини вчинення злочину і події, що йому передували.

Так, судом встановлено, що обвинувачений і потерпілий до події злочину були не знайомі, ініціатором виниклого конфлікту був обвинувачений, який висловився в присутності інших осіб в сторону потерпілого брутальною лайкою. Однак, судом не врахована поведінка потерпілого, який у відповідь на образу, першим розпочав бійку та наніс удари ОСОБА_8 на початку конфлікту. Суд не в повній мірі врахував відношення обвинуваченого до скоєного, який визнав, що саме він наніс ножові поранення потерпілому. Під час апеляційного розгляду, обвинувачений хоча і доводив, що при цьому діяв в стані необхідної оборони, що є позицією його захисту, разом з тим, щиро розкаявся у скоєному.

На переконання колегії суддів, ці обставини разом з урахуванням даних про особу ОСОБА_8 , наведених у вироку, а також враховуючи його сімейне становище, що він має матір похилого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, працював, дають можливість для пом`якшення винному покарання в порядку ст. 404 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року відносно ОСОБА_8 в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України змінити.

Пом`якшити покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України з 7 (семи) до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4