РІВНЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№ 1-32/11
Провадження № 1/570/2/2013
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2013 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Захарук Г.Л.

за участю: прокурора Синюка А.В.

захисника адвоката ОСОБА_1

підсудного ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

представників потерпілого адвокатів ОСОБА_4,

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівному

кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, закінчив Рівненський інститут інженерів водного господарства, знятий з військового обліку, одруженого, працюючого технічним директором ЗАТ Агроресурс, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,

за ст.365 ч.3 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2, працюючи відповідно до наказу № 1 від 02 січня 2002 року на посаді технічного директора Закритого акціонерного товариства Агроресурс, що в м.Рівне по вул.Нижньодворецька, 35, будучи службовою особою юридичної особи приватного права і наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обовязками, який згідно п.п.2.20, 6.2 Посадової інструкції технічного директора, затвердженої Генеральним директором ЗАТ Агроресурс 06.04.2005 року, керує діяльністю технічних служб підприємства, контролює результати їхньої роботи, дає розпорядження і вказівки працівникам підприємства в частині виконання обовязків, умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що завдали істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_2, діючи умисно, з корисливих мотивів, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, визначених в його посадовій інструкції, в порушення вимог ст.31 КЗпП України, 27 листопада 2009 року надав вказівку працівнику вищевказаного товариства - слюсарю з експлуатації та ремонту газового устаткування ОСОБА_3 виконувати роботи підсобного працівника при зварюванні, які не передбачені його трудовою угодою № 149-К від 19.09.2008 року. Вказані роботи ОСОБА_2 наказав виконувати ОСОБА_3 у себе на дачній дільниці, що в с.Городище, Рівненського району. Крім того, без додержання особливого порядку, визначеного в наказі Генерального директора від 25.07.2007 року № 156 Про порядок приймання і оформлення замовлень від підприємств та громадян на виготовлення продукції та надання послуг, контроль за виконанням якого було покладено безпосередньо на ОСОБА_2, останній залучив двох працівників, в тому числі і ОСОБА_3 до робіт без оформлення наряду-замовлення, що в подальшому завдало істотної шкоди охоронюваним законним правам та інтересам ОСОБА_3 у вигляді заподіяння шкоди його здоровю, а саме середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

ОСОБА_3, перебуваючи за вказівкою ОСОБА_2 на площадці на горищі гаража, відкрив двері на горище гаража, ногою перевірив стан підлоги, при цьому він визначив, що її стан нормальний. Виконуючи допоміжні роботи на горищі гаража, ОСОБА_3 ступив дещо збоку і провалився крізь стелю на підлогу гаража, внаслідок чого отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Таким чином, між умисними діями технічного директора ЗАТ Агроресурс ОСОБА_2 та наслідками у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 наявний причинно-наслідковий звязок, оскільки ОСОБА_2 в порушення ст.31 КЗпП України, наказу Генерального директора ЗАТ Агроресурс № 156 від 25.07.2007 року Про порядок приймання і оформлення замовлень від підприємств та громадян на виготовлення продукції та надання послуг, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, забрав ОСОБА_3 для виконання його безпосередніх трудових обовязків та наказав виконувати роботу, не передбачену трудовим договором, під час виконання якої ОСОБА_3 впав та отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В суді ОСОБА_2 свою вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся і суду показав, що дійсно попросив ОСОБА_3 і ОСОБА_6 виконати зварювальні роботи у нього на дачі в с.Городище Рівненського району, на що вони погодилися. Монтаж драбини робітники мали зробити в приватному порядку. Він в четвер відпросився з роботи у керівництва і мав забрати ОСОБА_3 і ОСОБА_6 на зупинці. Але ОСОБА_3 попросив підїхати на роботу, бо йому так було зручніше і була можливість переодягнутися. Тому він і приїхав до роботи, щоб їх забрати. Коли приїхали в с.Городище, потерпілий з іншим працівником стали роботи монтаж драбини, а він пішов на огород. Через де-який час почув, що в гаражі, щось впало. Прибіг і побачив, що ОСОБА_3 впав з другого поверху і лежить на бетонній підлозі гаража. Відразу викликав швидку допомогу, зателефонував на роботу. Разом з ОСОБА_3 поїхав до лікарні і надав необхідні кошти на лікування. В подальшому проплачував всі чеки, які були надані родичами потерпілого. Дуже шкодує, що трапився цей нещасний випадок, має намір відшкодувати збитки, які визначить суд. Просить суворо його не карати, так як сам є інвалідом ІІ групи, переніс складну операцію на серце, потребує значних коштів на лікування.

Потерпілий ОСОБА_3 суду показав, що ОСОБА_2 наказав йому і ОСОБА_6 їхати до нього на дачу і зварити йому драбину в гаражі. Він забрав їх на роботі і відвіз в с.Городище Рівненського району. Під час робіт по зварюванню драбини, йому необхідно було піднятися на другий поверх. Перебуваючи на другому поверсі він оступився і впав на бетонну підлогу гаража. Вважає, що ОСОБА_2 вчинив злочин, наслідком якого є те, що він, потерпілий, став інвалідом. Про те, які кошти давав ОСОБА_2 на лікування, йому не відомо. Він і його батьки понесли значні витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування, він втратив працездатність, заробіток, є інвалідом ІІІ групи, тому заявив цивільний позов, який підтримує і просить задоволити.

Наведені підсудним і потерпілим обставини були підтверджені в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та матеріалами справи, які досліджені судом.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 13 від 03.02.2011 року у ОСОБА_3 відмічені наступні тілесні ушкодження: спінальна травма - компресійно-флексійний перелом тіла першого поперикового хребця І ступеня з компресією дурального простору, перелом лівої дужки першого поперекового хребця з відносним стенозом хребцевого каналу; закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку легкого ступеню та субарахноїдального крововиливу; гострий післятравматичний середній отит, гострий післятравматичний кохлеарний неврит, лабіринтит; закрита травма грудної клітини у вигляді забою грудної клітини та садна в ділянці лівої лопатки. Частина клінічного діагнозу закрита тупа травма живота, забій органів черевної порожнини не підтверджена обєктивними даними. Вищевказані тілесні ушкодження в сукупності в клінічному перебігу не викликали загрозливих для життя явищ, а зумовили довготривалий розлад здоровя і за даним критерієм, згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості (т.2, а.с.207-210).

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 23 від 29.02.2012 року підтверджено ті ж самі тілесні ушкодження. На даний час у ОСОБА_3 мають місце віддалені наслідки перенесених травм. Загальний ступінь втрати ОСОБА_3 загальної працездатності, внаслідок травми отриманої 27.11.2009 року, становить 55% і цей ступінь втрати працездатності встановлюється на один рік по березень 2013 року (т.3, а.с.41-45).

Висновки експертиз є науково обґрунтованими і сумніву у суду не викликають.

Суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_2 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.365-1 КК України, як умисне вчинення службовою особою юридичної особи приватного права дії, які явно виходять за межі його повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян.

Тобто, суд погоджується із зміною обвинувачення, зробленою прокурором, оскільки відсутні тяжкі наслідки, передбачені ч.3 ст.365 КК України.

Суд не може погодитися з позицією потерпілого і його представників, які підтримують первісне обвинувачення за ч.3 ст.365 КК України з наступних підстав.

01.07.2011 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення, яким внесено зміни до ст.365 КК України і доповнено Кримінальний кодекс України ст.365-1 КК України. Так, згідно ст.365 КК України в новій редакції до службових осіб відносяться особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом, а згідно ст.365-1 КК України до кримінальної відповідальності притягуються службові особи юридичних осіб приватного права, яким є ОСОБА_2

Так, ч.1 ст.365-1 КК України передбачає нижче мінімальне покарання ніж це передбачено ч.3 ст.365 КК України. Таким чином, у звязку із змінами до Кримінального кодексу України дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати не за ч.3 ст.365 КК України, а за ч.1 ст.365-1 КК України, оскільки згідно ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність має зворотну дію в часі.

Під час розгляду справи до суду надійшло клопотання трудового колективу Приватного акціонерного товариства Агроресурс про передачу підсудного ОСОБА_2 на поруки трудовому колективу, яке викладене у протоколі зборів трудового колективу від 23.10.2013 року і в окремому клопотанні.

Відповідно до ст.47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови. Що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Згідно ст.10 ч.3 КПК України 1960 року за наявності підстав, зазначених у ст.47 Кримінального кодексу України у справах, які надійшли до суду з обвинувальним висновком, суд у судовому засіданні виносить постанову про закриття справи.

Оскільки відповідно до ст.12 КК України вчинений ОСОБА_2 злочин є злочином середньої тяжкості, він вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдані збитки (оплатив ті чеки, які були надані потерпілим і його родичами), має намір відшкодувати збитки, які поніс потерпілий і які підтверджені відповідними квитанціями, долученими до матеріалів кримінальної справи, сам є інвалідом ІІ групи, переніс складну операцію на серце і потребує постійного подальшого лікування, обставин, які б обтяжували покарання підсудного, ні слідством, ні судом не встановлено, враховуючи клопотання трудового колективу, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у звязку з передачею його на поруки. Відповідно справа підлягає закриттю.

Суд приймає до уваги, що речових доказів і судових витрат по справі немає. Витрати на проведення наукової судово-технічної експертизи в сумі 1627,53 грн. віднести на рахунок держави.

Що стосується заявлених цивільних позовів, то суд вважає, що їх необхідно залишити без розгляду і розяснити потерпілому його право звертатися з позовами в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.273, 10 ч.3 КПК України 1960 року, ст.47 КК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ст.365-1 ч.1 КК України у звязку з передачею його на поруки трудового колективу Приватного акціонерного товариства Агроресурс.

Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 закрити.

Запобіжний захід ОСОБА_2 підписку про невиїзд скасувати.

Цивільні позови потерпілого ОСОБА_3 і Прокурора Рівненського району в інтересах держави в особі Головного фінансового управління Рівненської обласної державної адміністрації залишити без розгляду і розяснити право звернутися з аналогічними позовами в порядку цивільного судочинства.

На постанову може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом пятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Суддя Остапчук Л.В.