АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/8553/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/100/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 02 лютого 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року у кримінальному провадженні, відомості якого внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001460, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу. Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, що має середню освіту, малолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, інвалідності не має, не працевлаштованого, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 289 ч.2 КК України

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, якого визнано винним і засуджено за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією усього йому належного майна.

Зазначеним вироком також визнано винним і засуджено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , апеляційні скарги у відношенні якого учасниками судового провадження не подано.

Вироком суду позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , залишено без розгляду.

Питання з речовими доказами і судовими витратами вирішені.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_9

обвинувачений - ОСОБА_6

потерпілий - ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду відносно нього змінити, визначивши покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , повторно, 30.05.2015 року, приблизно о 01 годині. разом з раніше йому знайомим ОСОБА_6 , проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , побачили там припаркований автомобіль марки «ВАЗ-2108», реєстраційний номер якого - НОМЕР_1 , 1995 року випуску, що належить потерпілому в справі ОСОБА_8 ..
Після цього, ОСОБА_7 , запропонував ОСОБА_6 незаконно заволодіти вказаним транспортним засобом, на що ОСОБА_6 погодився, тим самим вступив із ОСОБА_7 у злочинну змову.
В подальшому ОСОБА_7 повторно, разом з ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, відчинили передні дверцята водія вказаного вище автомобіля, після чого ОСОБА_7 проник до салону автомобіля, сів за водійське місце, та намагався завести двигун автомобіля, при цьому не маючи права на користування цим транспортним засобом.
ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, не змогли завести двигун автомобіля марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номер якого - НОМЕР_1 , та після цього почали штовхати цей автомобіль і відкотили його на територію Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», розташованого по вулиці Виноградова, 40 в Жовтневому районі міста Кривого Рогу. Тим самим, обвинувачені в справі незаконно заволоділи транспортним засобом, автомобілем марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номер якого НОМЕР_1 , та розпорядились ним, чим завдали потерпілому ОСОБА_8 , згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 70/37 -206, від 25 червня 2015 року, матеріальний збиток на загальну суму 40 205 гривень.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає про те, що судом при обранні йому міри кримінального покарання не враховано ряд обставин, у зв`язку з чим його слід визнати занадто суворим. Зокрема, в ході досудового розслідування та судового розгляду провадження не встановлено суму збитків, спричинених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 діями потерпілому, у зв`язку з чим цивільний позов останнього судом залишено без розгляду. При цьому, на даний час, потерпілий ОСОБА_8 стверджує, що ніякої шкоди йому не спричинено. Судом не враховано і те, що ОСОБА_6 не був присутній під час продажу ОСОБА_7 автомобіля, яким вони незаконно заволоділи з ціллю покататися. Про те, що ОСОБА_7 продасть автомобіль, обвинувачений не знав. Між тим, ОСОБА_6 щиро кається у скоєному та обіцяє, що в майбутньому протиправних дій не скоюватиме, має позитивну характеристику. На даний час, обвинувачений має на утриманні дружину та малолітню дитину.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , просив колегію суддів залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_8 покладався на розсуд суд, при вирішенні поставлених в апеляційній скарзі питань.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 наполягав на задоволенні апеляційної скарги та призначенні йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, подія кримінального правопорушення, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.289 КК України, та вина обвинуваченого ОСОБА_6 у його вчиненні знайшли своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в судовому засіданні належним чином перевірено, в тому числі з точки зору їх достовірності і яким судом була надана належна оцінку у вироку , відповідно до вимог ст.374 КПК України.
Як на докази вини ОСОБА_6 суд правомірно послався як на покази останнього, котрий вину у скоєному визнав в повному обсязі, детально розповів про обставини скоєння кримінального правопорушення так і на пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , які за своїм змістом в повній мірі відповідають показам ОСОБА_6 . Крім того, суд дав належну оцінку поясненням потерпілого ОСОБА_8 та письмовим матеріалам кримінального провадження.
Між тим, судом дана правильна юридична оцінка показам ОСОБА_6 , який в суді не заперечував факту незаконного заволодіння автомобілем за попередньою змовою з ОСОБА_7 , однак наголошував на те, що зробив це з ціллю покататися на автомобілі. Так, за змістом ст.289 КК України, незаконне заволодіння транспортним засобом може вчинятися з будь-якою метою або мотивом, в тому числі з мотивом на який вказав ОСОБА_6 . Разом з тим, ОСОБА_6 не заперечував, що отримав частину коштів від подальшого продажу викраденого автомобіля.
При цьому, не ґрунтуються на матеріалах провадження доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлено суму збитків, завданих потерпілому діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Так, як того вимагає ст.242 ч.2 п.6 КПК України, для визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, під час досудового розслідування кримінального провадження було проведено експертизу №70/37 206 від 25 червня 2015 року (а.кп. 46-48), відповідно до висновків якої, потерпілому ОСОБА_10 було завдано матеріальний збиток на загальну суму 40 205 грн. При цьому, з фонограми звукозапису судового засідання вбачається, що під час судового розгляду вказана сума не викликала спору між учасниками судового провадження, повністю визнавалась і обвинуваченим ОСОБА_6 .

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо надмірної суворості призначеного йому покарання та можливості обрання обвинуваченому більш м`якої міри покарання, виходячи з наступного.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі виконав вимоги ст.65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим за попередньою змовою з ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, не судимий в силу ст..89 КК України, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності; а також обставини, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, роль кожного з обвинувачених у вчиненні злочину, і прийшов до правомірного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим обрав йому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст.289 КК України.

Колегія суддів враховує також те, що ОСОБА_6 заподіяну потерпілому шкоду не відшкодував, доказів, підтверджуючих наявність на його утриманні дружини та малолітньої дитини не надав.

Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд, відповідно до вимог закону, врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які обвинувачений посилається в апеляційній скарзі, і призначив йому справедливе та достатнє для його виправлення покарання.

Наведені ж в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи, не спростовують правильності визначення йому судом першої інстанції кримінального покарання, оскільки, попри їх сукупність та зміст, вони не зменшують ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину настільки, щоб можна було прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а тому колегія суддів не знаходить підстав для застосування статті 75 КК України.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, призначене ним покарання ОСОБА_6 справедливим, а відтак апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року відносно нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4