КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ

Справа №552/6445/15-к
Провадження № 1-м/552/5/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.11.2015 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Слідчого судді ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора прокуратури Київського району м. Полтави ОСОБА_3 ,

прокурора прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 ,

затриманого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтави клопотання прокурора Київського району м. Полтави про наявність підстав для подальшого тримання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Североморськ, Мурманської області, Російської Федерації, росіянина, громадянина Російської Федерації, освіта вища, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 .

під вартою в порядку ст. 584 КПК України, -

В С Т А Н О В И В:
Прокурор Київського району м. Полтави звернувся до суду із клопотання про наявність підстав для подальшого тримання під вартою ОСОБА_5 на підставі ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу особи (екстрадицію) та фактичну передачу до Російської Федерації.

Посилався на те, що 20 липня 2015року о 15 год. 45 хв. в м. Полтава співробітниками СКР Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України затриманий ОСОБА_5 , який розшукується ГУ МВС Росії по м. Москва Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.159 КК РФ (розшукова справа №7790 від 07.12.2012, кримінальна справа № 96117 від 11.04.2012, запобіжний захід - тримання під вартою). На підставі ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року застосовано до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи /екстрадиційний арешт/ до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його екстрадицію та фактичної передачі до Російської Федерації. На даний час прокуратурою Полтавської області проводиться екстрадиційна перевірка.

Про затримання вказаної особи повідомлено сектор Інтерполу УМВС України в Полтавській області для подальшого інформування ініціатора розшуку, посольство Російської Федерації в Україні та Міністерство закордонних справ України.

Відповідно до ч.11 ст. 584 КПК України у межах екстрадиційного арешту суддя за місцем тримання особи під вартою за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення. Оскільки 2-х місячний термін екстрадиційного арешту ОСОБА_5 спливає 18 вересня 2015 року, а вирішити питання щодо його видачі /екстрадиції/ та фактичної передачі до Російської Федерації не є можливим, підстав для припинення екстрадиційного арешту та його звільнення з під варти відповідно до ст. 586 КПК України, не вбачається. Тому просив суд визнати наявність підстав для подальшого тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на підставі ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи /екстрадиційний арешт/ до вирішення Генеральною прокуратурою питання про його фактичну передачу до Російської Федерації.

Слідчий суддя заслухавши думку прокурора прокуратури Київського району м.Полтави ОСОБА_3 та прокурора прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили задовольнити. А також вказували на те, що доводи ОСОБА_5 та його захисника щодо зміни запобіжного заходу вважають безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, думку ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення клопотання та просив в задоволенні клопотання відмовити за безпідставністю, оскільки він має постійне місце проживання, працює та матеріально утримає свою 78-річну матір та цивільну дружину. Крім того, перебуваючи у CІЗО він позбавлений на належну правову допомогу, не може збирати докази щодо своєї непричетності до інкримінованих злочинів. Вважає себе громадянином України та не був обізнаний що його позбавили громадянства. Думку захисника ОСОБА_6 , яка не визнала клопотання та пояснила, що прокуратурою не доведеного жодного ризику для обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просила обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. ОСОБА_5 має сім`ю, постійне місце проживання та роботи. Просила відмовити у задоволенні клопотання.

Суд, заслухавши пояснення прокурорів, ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 дослідивши матеріали клопотання, дійшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , який розшукується ГУ МВС Росії по м. Москва Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.159 КК Російської Федерації (розшукова справа № 7790 від 07.12.2012, кримінальна справа № 96117 від 11.04.2012, запобіжний захід - тримання під вартою) та затриманий 20 липня 2015 року о 15 год. 45 хв. в м. Полтава співробітниками СКР Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України.

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Закон України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004, у ст.19 повторює цю норму Конституції України і додатково визначає, що «чинні міжнародні договори України застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства».

Правовідносини між Україною і Російською Федерацією щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року, Додатковим протоколом до неї 1975 року та Другим додатковим протоколом до неї 1978 року, Конвенцією про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993 року та Протоколом до неї від 28.03.1997 року, які є чинними для обох держав.

Ст.1 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, ст.4-6, 56 Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам, 1993 року зазначено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених у Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання постанови про утримання під вартою. Видача здійснюється за діяння, які відповідно до законодавства Договірних Сторін є злочинами та за скоєння яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 1 року або більш тяжким покаранням.

Статтею 574 КПК України передбачено, що центральними органами щодо видачі (екстрадиції) підозрюваних, обвинувачених у кримінальному провадженні під час досудового розслідування є Генеральна прокуратура України.

23 травня 2013 року компетентні органи Російської Федерації відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам, 1993 року звернулись до Генеральної прокуратури України із запитом щодо екстрадиції (видачі) ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності за шахрайство.

Згідно з наданими російською стороною документами, 11 квітня 2012 року першим відділом СЧ по РОКД СУ УВС по ЗАО ГУ МВС Росії по м. Москва порушено кримінальну справу № 96117 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації за фактом вчинення ОСОБА_5 відносно ОСОБА_7 шахрайських дій.

По кримінальній справі винесено постанову про притягнення ОСОБА_5 в якості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.159-4, ч.3 ст. 159-4, ч.4 ст.159 КК Російської Федерації .

07 грудня 2012 року обвинувачений ОСОБА_8 оголошений у розшук, а 14 січня 2013 року у міжнародний розшук.

Постановою Никулінського районного суду м. Москви від 18 січня 2013 року ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_5 є громадянином Російської Федерації.

Згідно українського законодавства дії ОСОБА_5 підпадають під кваліфікацію злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, яка передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років і є екстрадиційним злочином.

22 липня 2015 року Генеральною прокуратурою України доручено прокуратурі Полтавської області проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_5 компетентним органам Російської Федерації та надано завірену копію запиту про екстрадицію.

На даний час прокуратурою Полтавської області проводиться зазначена екстрадиційна перевірка.

Запит російської сторони оформлений відповідно до вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам, 1993 року.

Основною умовою видачі (екстрадиції) особи іншій держави є її тримання під вартою на підставі рішення суду.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

07 серпня 2015 року ухвалою апеляційного суду Полтавської області ухвалу Київського районного суду від 22 липня 2015 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи залишено без змін.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 16.09.2015 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 30.09.2015 року, щодо ОСОБА_5 визнано наявність тримання під вартою на підставі ухвали Київського районного суду м.Полтави від 22.07.2015 року та продовження застосування до нього заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) до вирішеня питання про його передачу Російській Федерації.

Відповідно до ч. ч. 10, 11 ст. 584 КПК України екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців. У межах цього строку слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.

Перевіркою наданих до суду матеріалів встановлено, що екстрадиційний арешт відносно ОСОБА_5 до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) застосовано за ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року відповідно до ст. 584 КПК України.

Як вбачається із витягу Указу Президента України від 10.10.2014 року № 767/2014 року ОСОБА_5 вважається таким, що втратив громадянство України, який на час розгляду клопотання є чинним.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

Шестдесятиденний термін екстрадиційного арешту ОСОБА_5 спливає 14 листопада 2015 року.

Вирішити питання щодо його фактичної передачі до Російської Федерації до 14 листопада 2015 року не представляється можливим.

Посилання ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 щодо відсутність ризиків для тримання ОСОБА_5 під вартою є неприйнятним виходячи з наступного.

Щодо постійного місця проживання, то ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що зареєстрований в АДРЕСА_3 , також має реєстрацію у АДРЕСА_1 , проживав в АДРЕСА_2 , орендував квартиру АДРЕСА_4 , таким чином місце проживання останнього є невизначеним та може бути ним змінено.

Отримання офіційного доходу ОСОБА_5 є недоведеним та як наслідок утримання дружини та матері також. ОСОБА_5 пояснював у судовому засіданні, що він є не єдиним сином своєї матері.

Не доведені також посилання ОСОБА_5 щодо наявності на території України у його власності нерухомого майна.

Посилання ОСОБА_5 щодо перешкод у отриманні правової допомоги є безпідставними, доказів щодо звернень з приводу порушення його прав до компетентних органів не надано.

За таких обставин, підстав для припинення екстрадиційного арешту та звільнення ОСОБА_5 з під варти відповідно до ст. 586 КПК України не вбачається.

На підставі викладеного, з огляду на закінчення двомісячного строку та відсутності підстав для припинення екстрадиційного арешту та звільнення ОСОБА_5 з-під варти, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам, 1993 року, протоколом до неї від 28.03.1997 року та ст. 584 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Визнати наявність підстав для подальшого тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на підставі ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року та продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) до вирішення питання про його фактичну передачу до Російської Федерації.

До вирішення питання про фактичну передачу ОСОБА_5 російській стороні тримати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Полтавському слідчому ізоляторі.

Термін дії ухвали до 17 год. 15 хв. 11 січня 2016 року

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, щодо якої застосовано екстрадиційний арешт, її захисником чи законним представником, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1