АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
597/497/15-Справа № 597/497/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/306/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах

апеляційного суду Тернопільської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

його захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше засудженого 24.04.2012р. Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч.1 ст.70, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років розбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 20.05.2014 року ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області, згідно ЗУ «Про амністію у 2014 році»,

засуджено за ч.3 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 368,28грн. судових витрат пов`язаних із проведенням експертизи.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Міру запобіжного заходу змінено з домашнього арешту на взяття під варту.

Як зазначено у вироку суду, 04 квітня 2015 року близько 22 години ОСОБА_7 будучи раніше судимим за ст.185 КК України з метою таємного викрадення чужого майна зайшов на подвір`я господарства ОСОБА_9 , що в АДРЕСА_2 . Скориставшись відсутністю власника даного господарства ОСОБА_7 зламавши замок у вхідних дверях будинку та зайшовши в середину викрав звідти гроші в сумі 1900 грн., прилад для вимірювання тиску вартістю 625 грн., упаковку макаронів вартістю 25 грн., упаковку рису вартістю 30 грн., та три пари чоловічих шкарпеток вартістю 30 грн. Після цього ОСОБА_7 з викраденим з місця крадіжки втік, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 2610 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити оскаржуваний вирок, оскільки на його думку він є надто суворим та пом`якшити його, визначити згідно ст.75 КК України умовний строк відбування покарання або призначити йому менший строк від найменшого передбаченого санкцією інкримінованої статті, мотивуючи наявністю кількох обставин, що пом`якшують покарання, якими є повне визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих злочином збитків. Також, вказує на відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність лише однієї попередньої судимості, думку потерпілого про призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а також, що під час перебування під домашнім арештом він не порушував умов цього запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача - суддю апеляційного суду, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора, яка відмовилась від своєї апеляційної скарги і вважає призначене покарання вірним, потерпілого, який просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з`ясувала наступні обставини.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його визнано винним та кваліфікація дій останнього в апеляційній скарзі не оспорюється.

Щодо покарання, то на думку колегії суддів воно призначене ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є необхідним для його виправлення.

Проаналізувавши всі наявні обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

В тому числі суд першої інстанції обґрунтовано врахував і пом`якшуючі покарання обставини, на які обвинувачений посилається в своїй апеляційній скарзі, - визнання вини і щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне повернення викраденого майна, у зв`язку з чим призначив покарання у мінімальному розмірі, визначеному санкцією інкримінованої обвинуваченому статті.

Підстав для зменшення строку призначеного ОСОБА_7 покарання та застосування відносно нього звільнення від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає у зв`язку з наступним.

Так, з матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за неодноразове вчинення крадіжок і відбував покарання у виді позбавлення волі в період з 11 березня 2012 року по 20 травня 2014 року, однак звільнившись з місць позбавлення волі на підставі амністії і маючи непогашену судимість, знову вчинив такий же умисний тяжкий злочин, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки і небажання стати на шлях виправлення (а.с.12-13,57-58).

Таке ж слідує зі змісту ухвали Гусятинського районного суду від 20 травня 2014 року, згідно якої при розгляді матеріалів про застосування амністії за поданням Копичинської ВК №112, де обвинувачений відбував покарання за вироком від 24 квітня 2012 року, судом було встановлено, зокрема, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став (а.с.59).

Наведені в апеляційній скарзі твердження про те, що потерпілий в судовому засіданні просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції вказав, що при визначенні міри покарання покладається на думку суду і вважає необхідним застосувати такий його вид, який припинить вчинення крадіжок ОСОБА_7 , а під час апеляційного розгляду просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд першої інстанції належним чином не врахував дані про його особу, а саме, що він має на утриманні батька похилого віку, який залишився без догляду, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки з наявної в матеріалах провадження довідки з місця проживання ОСОБА_7 вбачається, що у його батька - ОСОБА_10 , 1960 року народження, крім обвинуваченого є ще двоє дітей, які проживають разом з ним (а.с.17).

За наведених обставин колегія суддів приходить до переконання, що призначена ОСОБА_7 міра покарання є необхідною та достатньою для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів, як це передбачено ст.65 КК України. Рішення суду першої інстанції належним чином мотивовано, не суперечить вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Заліщицького районного суду від 08 червня 2015 року відносно нього - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2