Дата документу Справа № 311/3655/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/167/16
Єдиний унікальний № 311/3655/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 336 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001666, за апеляційною скаргою процесуального прокурора, на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелений Гай Токмацького району Запорізької області, громадянина України, з середньою технічною освітою, працюючого оператором у ПАТ «Оліс ЛТД», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України;

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі процесуальний прокурор посилаючись на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого зазначає, що суд в повній мірі не врахував ступінь громадської небезпеки вчиненого злочину на час протікання особливого періоду в державі, а тому безпідставно застосував до ОСОБА_8 ст. 75 КК України. На підставі цього просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 336 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

У запереченнях захисник ОСОБА_7 просить вирок відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України і призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Згідно до оскаржуваного судового рішення, 09 червня 2015 року ОСОБА_8 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого в АДРЕСА_3 , на виконання Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», для проходження медичного огляду та відповідно до постанови ВЛК, протокол № 229 від 09 червня 2015 року був визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби. Цього ж дня, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовозобов`язаному ОСОБА_8 під підпис була вручена мобілізаційна повістка про виклик його до призовної дільниці в м. Василівка на 12 червня 2015 року, для проведення призову за мобілізацією та відправлення в команді № НОМЕР_1 до військової частини однієї з військових частин Збройних сил України за військовою спеціальністю № НОМЕР_2 (водій багатовісних карбюраторних автомобілів ЗІЛ 134).

В період з 09 червня 2015 року по 31 липня 2015 року військовозобов`язаний ОСОБА_8 , діючи з метою ухилитися від призову за мобілізацією, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для відправлення у команді № НОМЕР_1 до військової частини та подальшого призову за мобілізацією.

Військовозобов`язаний ОСОБА_8 всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», з метою ухилення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попередженим про прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин, ухилився від прибуття до призовної дільниці для відправлення в команді № НОМЕР_1 до військової частини та подальшого призову за мобілізацією.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили вирок залишити без змін; колегія суддів перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі прокурором та обвинуваченим.
Ці висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 , кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_8 за ст. 336 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таке покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 , покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, дані про його особу, згідно яким обвинувачений працює, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що судом визнано обставинами, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Під час апеляційного провадження стороною захисту надані і інші дані, які були досліджені колегією суддів, щодо особи обвинуваченого, згідно яким останній одружений, має малолітню дитину сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно якого не позбавлений батьківських прав.

На підставі сукупності вищезазначених обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку що виправлення ОСОБА_8 , можливо з призначенням покарання у межах санкції ст. 336 КК України та із застосуванням ст. ст. 75,76 КК України.

Доводи прокурора у апеляційній скарзі про ухилення обвинуваченим ОСОБА_8 від призову за мобілізацією як порушення обов`язків, зазначених у ст. 65 Конституції України та Указі Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», складають об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, а тому не можуть ще раз бути враховані при призначені останньому покарання як обставини, що його обтяжують.

Отже, доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості, у зв`язку з його м`якістю є непереконливими.

Враховуючи наведене, а також те, що покарання повинно бути адекватним і співмірним скоєному, та яке є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений ОСОБА_8 , не уникнув за вчинений ним злочин, а також другорядну роль кари як мети покарання, колегія суддів вважає, що за таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення останнього та попередження скоєння ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна і колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів підстав для скасування вироку за м`якістю призначеного ОСОБА_8 покарання по доводам зазначеним в апеляційній скарзі прокурора, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу процесуального прокурора залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4