Ухвала
іменем україни
19 січня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 00000528 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, такої, що не має судимості,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 345 КК, за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувалась у тому, що вона 22 квітня 2013 року о 16:30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшла на територію господарства ОСОБА_7 на АДРЕСА_1 , де без дозволу власника та інших осіб, які проживають у вказаному господарстві, відкрито незаконно проникла в приміщення гаражу, а також у приміщення літньої кухні, де порушила порядок розміщення речей.

Також 22 квітня 2013 року близько 22:30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на території свого господарства на АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 умисно заподіяла працівникові правоохоронного органу оперативному уповноваженому сектору кримінального розшуку Сарненського районного відділу УМВС України ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2014 року ОСОБА_6 виправдано за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 345 КК за недоведеністю вчинення нею вказаних злочинів.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 18 червня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що в матеріалах кримінального провадження наявні достатні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК. Однак суд цим доказам дав неправильну оцінку та, не мотивувавши належним чином свого рішення, безпідставно постановив виправдувальний вирок. В порушення вимог ст. 419 КПК апеляційний суд не перевірив всіх доводів апеляційної скарги потерпілого та необґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що касаційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню на таких підставах.

Судові рішення в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК у касаційному порядку не оскаржено.

Разом з цим, переглядаючи вирок та ухвалу в частині виправдання ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування виправдувального вироку касаційним судом є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок. А у частині другій цієї статті зазначені конкретні обставини, які відносяться до істотних порушень КПК.

У статті 26 КПК закріплений принцип диспозитивності, відповідно до якого сторони кримінального провадження вільні у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

На відміну від державного обвинувачення, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.

Якщо під час досудового розслідування у кримінальному провадженні у формі державного обвинувачення виникли підстави для складання повідомлення про підозру або про зміну раніше повідомленої підозри з перекваліфікацією діяння підозрюваного на злочин, за яким кримінальне провадження згідно зі ст. 477 КПК може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, то прокурор або слідчий за погодженням з прокурором зобов`язаний з`ясувати з цього приводу думку потерпілого і має право скласти відповідно повідомлення про підозру або нове повідомлення про змінену підозру лише за наявності письмової заяви потерпілого про вчинення щодо нього злочину приватного обвинувачення із внесенням відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Однак ці вимоги кримінального процесуального закону органами досудового розслідування порушено.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_7 звернувся до слідчого з заявою про вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, кримінальне провадження за яким здійснюється у формі державного обвинувачення.

Але, не встановивши в ході досудового розслідування об`єктивних даних про вчинення ОСОБА_6 крадіжки, не отримавши при цьому письмової заяви потерпілого та не внісши відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий своєю постановою від 08 серпня 2013 року змінив кваліфікацію вчиненого діяння з ч. 1 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК, кримінальне провадження за яким згідно з п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Пізніше за цим злочином 19 серпня 2013 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру, а 29 листопада 2013 року складено обвинувальний акт, який направлено до суду для розгляду.

Таким чином, враховуючи, що всі процесуальні дії в ході досудового розслідування кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК, проведені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, встановивши відсутність у матеріалах кримінального провадження допустимих доказів, які були б достатніми для підтвердження порушення ОСОБА_6 недоторканості житла потерпілого ОСОБА_7 , суд обґрунтовано виправдав її за відповідним обвинуваченням.
Переглядаючи вирок за апеляційними скаргами прокурора і потерпілого, належним чином мотивувавши своє рішення, апеляційний суд правильно залишив його у частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК без зміни.
Переконливих доводів на обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень, які б у відповідності до ст. 438 КПК були підставою для скасування цих рішень, у касаційній скарзі потерпілого не наведено.

За таких обставин касаційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3