Апеляційний суд Житомирської області
в які ділянки тіла наносив удари потерпілому ОСОБА_1 і які тілесні ушкодження внаслідок цих дій були заподіяні потерпілому та яка їх ступінь тяжкості, не визначені дії кожного із обвинувачених в її послідовності щодо нанесення ударів потерпілому. В обвинувачені ОСОБА_2 не вмінений епізод побиття ним потерпілого ще до появи ОСОБА_3 Суд вважає, що усунути ці істотні порушення, неповноту та неправильність досудового слідства в судовому засіданні неможливо, так як це потребує проведенню ряду слідчих дій.
Також суд у постанові зазначив про необхідність в ході додаткового розслідування додатково допитати ОСОБА_2, слідчого, витребувати та приєднати до справи копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4, провести впізнання по фотографії.
В апеляції прокурор просить скасувати постанову суду і справу направити до Брусилівського районного суду на новий судовий розгляд. Прокурор посилається на висновок комісійної судово-медичної експертиза, згідно якому встановити послідовність нанесення ударів та розмежувати виникнення тілесних ушкоджень від дій кожного з обвинувачених неможливо. Апелянт вважає, що допитати підсудного ОСОБА_2, слідчого Юзефовича, витребувати копію свідоцтва про смерть потерпілого суд міг в ході судового слідства.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який підтримав апеляцію, адвоката, вивчивши доводи апеляції та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню з слідуючих підстав.
Зазначаючи у постанові про необхідність встановлення послідовності нанесення кожним з обвинувачених ударів потерпілому, а також в які ділянки тіла наносились удари та ступінь їх тяжкості, суд не звернув уваги на висновок комісійної судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_4, де зазначено, що судово-медичних даних по яких можливо було б встановити послідовність нанесення ударів, не виявлено (т.1, а.с.234 п.12), у висновку також зазначено, що конкретно розмежувати виникнення тілесних ушкоджень у постраждалого від дій ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 являється неможливим ( т.1 а.с. 235, п.25).
Колегія суддів вважає, що безпідставним є і посилання суду на те, що органами досудового слідства не вмінено епізод побиття ОСОБА_2 потерпілого, ще до появи ОСОБА_1. Суд не взяв до уваги і не дав оцінки тому, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 діяли узгоджено. З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 догнав ОСОБА_4 першим, а потім через незначний проміжок часу підбіг ОСОБА_1, так як пересувався на милицях і вдвох продовжували наносити удари потерпілому.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 11.02. 2005 року „ про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового
розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, виклику й допиту нових свідків, витребування документів тощо, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим.
Зазначаючи у постанові про необхідність додаткового допиту ОСОБА_2, слідчого, витребування та приєднання до справи копії свідоцтва про смерть потерпілого, суд першої інстанції не дотримався вимог Постанови Пленуму верховного Суду України.
На підставі наведеного , керуючись ст.ст. 365,366, КПК України, колегія суддів
Апеляцію прокурора задовольнити.
Постанову Брусилівського районного суду від 2 червня 2010 року про направлення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ст. 121 ч. 2 КК України на додаткове розслідування скасувати і справу направити на новий судовий розгляд до Брусилівського районного суду.