Справа № 364/1251/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1466/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 29.12.2015

УХВАЛА
Іменем України

29 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на вирок Володарського районного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Завадівка Володарського району Київської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.,-

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку ОСОБА_7 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за наступних обставин. 10 червня 2015 року ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 відпочивали на річці Рось с. Завадівка Володарського району Київської області. Потерпіла ОСОБА_8 мала при собі жіночу сумку в якій зберігався гаманець з грошима в сумі 70 гривень, в ньому ж знаходились дві банківські картки. ОСОБА_7 побачила гаманець, після чого в неї виник умисел на його викрадення, коли потерпіла повернулась обвинувачена викрала гаманець із грішми та двома банківськими картками. 11 червня 2015 року ОСОБА_7 приїхала в селище Володарка та скористалась викраденою банківською карткою «Приват Банк» № НОМЕР_1 , знявши грошові кошти в сумі 1000 грн., а з банківської картки банку «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_2 зняла грошові кошти у сумі 900 грн., загальна шкода, завдана потерпілому ОСОБА_9 складає 1020 грн. Грошовими коштами обвинувачена розпорядилася на власний розсуд, гаманець із вказаними банківськими картками викинула.

Розгляд справи в першій інстанції відбувався відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що санкцією ч.1 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді штрафу в розмірі від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто, кримінальний закон чітко і послідовно вказує на єдиний розмір покарання у виді штрафу неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Тому, на думку апелянта призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу тільки із його визначенням у грошовій сумі, із перерахуванням розміру у гривнях, без визначення його розміру у певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є неправильним застосуванням кримінального закону.

В зв`язку з цим прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, підтвердив доводи цієї скарги і просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікація її дій, учасниками судового розгляду не оскаржується.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Ст. 53 КК України визначено, що штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, майнового стану винного в межах від 30 до 50000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу. Положення частини п`ятої цієї статті регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покаранням іншого виду, розраховуючи таку заміну, виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, в порушення зазначених вимог закону, призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн., не визначивши його у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, як це передбачено санкцією статті. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сума штрафу 850 грн. кратна розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян і фактично відповідає 50 неоподаткованим мінімумам, що свідчить про відсутність підстав для зміни вироку суду.

Обґрунтовуючи свої вимоги про зміну вироку, прокурор послався на приписи ч. 5 ст. 53 КК України, якими встановлено порядок заміни штрафу у разі його несплати на інше покарання, яке визначається із розрахунку за один встановлений законодавством неоподаткований мінімум доходів громадян, але необхідність в застосуванні цієї норми закони відсутня, оскільки ОСОБА_7 штраф сплатила, що підтверджується наявними відомостями (а.с.31) про його сплату у визначеному судом розмірі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів;-

УХВАЛИЛА:
Вирок Володарського районного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:
Судді: