У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
потерпілогоОСОБА_6 ,
захисникаОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000125 за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 06 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 06 квітня 2015 року
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 залишено без розгляду.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, о 03 год. 18 вересня 2011 року біля нічного клубу «Сіті Клаб» на вул. Б. Хмельницького, 63/2 у м. Червонограді Львівської області умисно грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. При цьому ОСОБА_8 наніс не менше двох ударів руками ОСОБА_9 в різні частини тіла.
Після чого приблизно о 04 год. 18 вересня 2011 року ОСОБА_8 разом з особою, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, та двома невстановленими слідством особами на подвір`ї буд. АДРЕСА_1 , продовжуючи свої хуліганські дії, підійшли до ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , де під час словесної сварки ОСОБА_8 наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_9 , а особи, що були разом з ОСОБА_8 , почали бити ОСОБА_9 в різні частини тіла. Після того, як ОСОБА_6 заступився за ОСОБА_9 , то ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, нанесли ОСОБА_6 по одному улару руками в обличчя, внаслідок чого той отримав тяжкі тілесні ушкодження.
В касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що суд мав визнати винним ОСОБА_8 за ст. 121 КК України, оскільки умисел засудженого був направлений на заподіяння шкоди конкретним особам, а не на порушення громадського порядку, також суд не мав права звільняти ОСОБА_8 від відбування покарання, а апеляційний суд свою ухвалу належним чином не мотивував. Крім того, вказує, що судами безпідставно залишено без розгляду його цивільний позов.
В запереченнях на касаційну скаргу захисник ОСОБА_7 просить судові рішення залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого на підтримання касаційної скарги, думки прокурора та захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Однак суд першої інстанції, постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 , вказаних вимог закону не дотримався.
Як убачається з мотивувальної частини вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 06 квітня 2015 року тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_6 отримав від ударів ОСОБА_8 та особи, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження. Однак, відповідно до обвинувального акту, тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_6 наніс ОСОБА_10 (особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження), а ОСОБА_8 заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 не інкримінувалося.
Будь-які дані про зміну обвинувачення в матеріалах провадження відсутні.
Тобто, суд першої інстанції, розглядаючи провадження щодо ОСОБА_8 , вийшов за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, чим погіршив становище ОСОБА_8 .
Апеляційний суд, постановляючи ухвалу при розгляді апеляції потерпілого ОСОБА_6 , не звернув уваги на зазначене порушення закону та незаконний вирок місцевого суду залишив без зміни.
Крім того, відповідно до матеріалів провадження потерпілий ОСОБА_6 подав позовну заяву про стягнення з ОСОБА_8 коштів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності й справедливості.
Проте місцевий суд вказаних вимог закону не дотримався, взагалі не обґрунтував вирішення цивільних позовів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не зазначив з яких підстав цивільні позови залишені без розгляду.
Апеляційний суд, переглядаючи справу, не виправив помилки суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 слід задовольнити частково, оскільки вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законні і обґрунтовані судові рішення, що позбавляє можливості суд касаційної інстанції дати вичерпні відповіді на інші доводи, порушені у касаційній скарзі потерпілого.
Під час нового судового розгляду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі докази по справі, перевірити доводи апеляції та касаційної скарги і відповідно до встановленого, прийняти законне та обґрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 06 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3