Справа №484/2152/15-к 13.08.2015 13.08.2015 13.08.2015
Провадження: № 11-кп/784/592/15 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000101 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 червня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8

обвинувачений: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_6

потерпіла: ОСОБА_9

в с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційних скарг.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 3 502 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити в частині покарання та застосувати ст. 75 КК України звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скари.
Захисник зазначає, що суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 65-67 КК України, недостатньо врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має сім`ю, постійне місце проживання, є опікуном дитини-інваліда, позитивно характеризується, а також не врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме: визнання вини, щире каяття, вибачення перед потерпілими, часткове відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, молодий вік.

Крім того, зазначає, що судом не враховано, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, відноситься до категорії необережних.

Вказує, що посилання суду на притягнення ОСОБА_7 двічі до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП є незаконним в силу ст. 39 КУпАП.

Також вказує на те, що при вирішенні питання про судові витрати суд стягнув з ОСОБА_7 за проведення судово-автотехнічних експертиз 3 502, 80 грн., хоча відповідно до обвинувального акту загальна сума витрат під час здійснення досудового розслідування склала 1 751, 40 грн.

Посилається на те, що призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі, суд першої інстанції безпідставно не розглянув можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 01.05.2015 року близько 00.15 год. ОСОБА_7 в порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Mersedes Benz 208 д.н.з. НОМЕР_1 рухався у темну пору доби по вул. Зубцова на станції Кам`яний Міст Первомайського району Миколаївської області зі сторони с. Зелені Кошари у напрямку м. Первомайська з увімкненим ближнім світлом фар зі швидкістю відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 477 від 27.05.2015 року, яка перевищувала 80 км/год.

При під`їзді до будинку № 5 вказаної вулиці ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 2.3 б, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, тобто проявив неуважність до ситуації в дорожній обстановці, не контролював свій рух, хоча зобов`язаний був постійно його контролювати і мав таку можливість; не обрав безпечну швидкість руху свого транспортного засобу; рухаючись зі швидкістю, яка перевищувала 80 км/год, хоча у межах населеного пункту мав рухатися зі швидкістю не більше 60 км/год, не впорався з керуванням транспортного засобу на заокругленні проїзної частини, внаслідок чого змінивши напрямок руху автомобіля вліво, не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим участникам руху, допустив перекидання свого транспортного засобу, після чого виїхав за межі проїзної частини.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Mersedes Benz 208 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці. Згідно висонвку судово-медичної експертизи № 131 від 21.05.2015 року смерть ОСОБА_10 настала в результаті травматичного гематоракса зліва на фоні травматичних розривів лівої легені кістковими фрагментами ребер.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 б, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено при обставинах наведених у вироку, підтверджений зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України є вірною і ніким з учасників процесу не оспорюється.

Призначаючи покарання суд у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі й ті, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, та обставину, що обтяжує покарання скоєння правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Доводи в апеляційній скарзі про пом`якшення призначеного покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України є безпідставними, оскільки наведені апелянтом у скарзі обставини в достатній мірі враховані судом під час призначення конкретного строку покарання. А крім того, апеляційний суд приймає до уваги думки потерпілих ОСОБА_11 , яка в суді 1 інстанції наполягала на призначені реального покарання та ОСОБА_9 , яка просила не позбавляти ОСОБА_7 волі, а також те, що обвинувачений неодноразово керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушував ПДР, однак висновків для себе ніяких не зробив і це не утримало його від такої поведінки.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст. 409 КПК України, з наведених захисником мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Разом з тим, доводи апелянта про неправильне визначення судових витрат є слушними, оскільки суд помилково стягнув з ОСОБА_7 за проведення судово-автотехнічних експертиз 3 502, 80 грн., хоча відповідно до обвинувального акту загальна сума витрат під час здійснення досудового розслідування склала 1 751, 40 грн., що підлягає зміні в сторону зменшення суми.

Керуючись ст. 405, 407, 424,532 КПК України апеляційний суд,-

У х в а л и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Зменшити суму процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 до 1751 грв. 40 коп.

В іншій частині вказаний вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: