ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів ОСОБА_16, ОСОБА_17,

за участю прокурора ОСОБА_18,

секретаря судового засідання ОСОБА_19,

розглянув 17 листопада 2015 року в м. Києві кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, та ОСОБА_3, як представника потерпілого Чернівецького обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на вирок Садгірського районного суду міста Чернівців від 2 квітня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 2 червня 2015 року.

Вказаним вироком місцевого суду засуджено

ОСОБА_2, 1962 р. н., громадянку України, уродженку та мешканку АДРЕСА_1 не судиму,

- за ч. 1 ст. 366 КК України до 510 грн штрафу з позбавленням на 1 рік права обіймати адміністративно-розпорядчі посади.

Її ж за ч. 3 ст. 191 КК України визнано невинуватою та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України через недоведеність складу кримінального правопорушення.

Згідно вироку ОСОБА_2, будучи з 15.11.2012 т.в.о. директора Чернівецького обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (далі - ЧОДО СЛГП), яке проходило процедуру ліквідації у зв'язку з банкрутством, зловживаючи своїм службовим становищем та усупереч вимогам Закону України від 19.01.2013 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закону) не погодила з арбітражним керуючим ОСОБА_3 списання мелясних ємностей №№ 2, 4, оприбуткування з них 32 671,17 кг металобрухту та вчинення правочинів з розпорядження вказаним майном, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

Вона ж, за попередньою змовою з невстановленими особами, під виглядом нібито видачі вказаного металобрухту працівникам збанкрутілого обʼєднання в якості заробітної плати зі складанням з 07.12.2012 по 06.02.2013 завідомо неправдивих видаткових накладних про таку видачу, заволоділа майном очолюваного нею підприємства загальною вартістю 58 052,95 грн.

Апеляційний суд Чернівецької області 02.06.2015 скасував вказаний вирок в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 366 КК України та закрив кримінальне провадження за цим обвинуваченням на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

У касаційній скарзі прокурор та представник потерпілого, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В запереченнях на ці касаційні скарги захисник ОСОБА_5 просить залишити їх без задоволення, як необґрунтовані, а оскаржені судові рішення - без зміни.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який частково підтримав касаційні скарги та просив скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів визнає їх такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 13 ст. 13 Закону керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди, зокрема, й щодо розпорядження нерухомим майном, та іншим майном, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що погодження розпорядника майна на списання основних засобів повинен був отримати керівник Чернівецького обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості до часу звернення в Міністерство аграрної політики, тобто - до 07.11.2012. Оскільки ОСОБА_6 на той час не очолювала ЧОДО СЛГП, то в її «діяльності» не було вказаного порушення.

Але суд не врахував, що ОСОБА_2 ставилось за вину те, що вона не погодила з розпорядником майна й інші дії, а саме: вчинення правочинів з розпорядження металобрухтом, оприбуткованим внаслідок вказаного списання, зокрема - з його продажу.

В цій частині обвинувачення не знайшло відповідної оцінки у вироку суду першої інстанції, а суд апеляційної інстанції залишив цей факт поза своєю увагою.

Суд першої інстанції визнав, що через списання двох мелясних ємностей ЧОДО СЛГП оприбутковано 26 207 та 38 631 кг металобрухту, з якого 61 964,7 кг реалізовано, внаслідок чого на рахунок підприємства надійшло 50 000 грн за частину металобрухту продану ТОВ «УкрМет-Захід», а ще 58 053,13 зараховано в рахунок погашення кредиторської заборгованості по бухгалтерському рахунку № 3771 «розрахунки з іншими дебіторами» на підставі видаткових накладних про «реалізацію» з 07.12.2012 по 06.02.2013 працівникам обʼєднання 32 671,17 кг металобрухту, «чим була закрита заборгованість по заробітній платі».

Але вказані висновки суду першої інстанції, усупереч вимогам ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, ґрунтуються не на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які мають бути підтвердженими доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, поза увагою та оцінкою суду залишились показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про те, що заробітна плата видавалась не металобрухтом, про що тільки зазначалося у відповідних видаткових накладних, а грошима.

Усупереч вимогам ст. 2 КПК України про забезпечення повного судового розгляду, суд першої інстанції не тільки не з'ясував, але й не намагався з'ясувати хто, яким чином, коли та кому передав металобрухт, нібито виданий працівникам в якості зарплати, не зазначив у вироку яким законом чи підзаконним актом передбачено можливість такої форми оплати праці тощо.

Поза увагою та оцінкою суду залишився Звіт з праці за формою 1-ПВ (т. 1 а. с. 96) про відсутність заборгованості з виплати заробітної плати станом на грудень 2012 року, та показання обвинуваченої про те, що підписаний нею Звіт не відповідає дійсності.

Не скористався суд й передбаченим ч. 4 ст. 96 КПК України правом допиту свідків щодо їх попередніх показань, які не узгоджуються з їх показаннями в суді. Без такого допиту з'ясування достовірності показань свідків в суді є неможливим.

За таких обставин, висновок про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, є передчасним.

Крім того, у вироку місцевого суду допущено істотну суперечність, а саме: виправдовуючи ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 191 КПК України суд визнав, що зарплату робітникам видано металобрухтом, а засуджуючи її ж за ч. 1 ст. 366 КК України - що відомості у видаткових накладних про вищезазначене є неправдивими.

Вказані істотні порушення вимог кримінального процесуального закону залишилися поза увагою апеляційного суду, який до того ж, скасував вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 366 КК України та закрив кримінальне провадження через відсутність в діянні складу злочину без дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, внаслідок чого не мав права давати іншу оцінку доказам, на підставі яких суд першої інстанції зробив протилежні висновки.

Постановляючи виправдувальний вирок за ч. 3 ст. 191 КК України, суд не обґрунтував відсутність підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 337 КПК України, зокрема - щодо можливості кваліфікації дій ОСОБА_2 за ст. 364 КК України тощо.

Усі вищезазначені порушення кримінального процесуального закону колегія суддів визнає істотними, оскільки вони перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані рішення.

Зважаючи на зазначене, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, та ОСОБА_3, як представника потерпілого Чернівецького обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, задовольнити.

Вирок Садгірського районного суду міста Чернівців від 2 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 2 червня 2015 року щодо ОСОБА_2 скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_16 ОСОБА_17