Справа № 742/1725/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/933/2015
Категорія - ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої у АДРЕСА_1 , громадянки України, працюючої медичної сестрою Прилуцької ЦМЛ, з середньою спеціальною освітою, розлученої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн. в дохід держави.

На підставі п. «в» ст.1,14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 р., звільнено засуджену ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_8 2000 грн. в відшкодування моральної шкоди .

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_8 94 грн.21 коп. в відшкодування матеріальної шкоди .

Як встановлено судом першої інстанції, 05 грудня 2013 року близько 15 години обвинувачена ОСОБА_6 перебуваючи в АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, шляхом стиснення правою рукою за внутрішню поверхню лівого плеча, зафіксувавши кисть лівої руки потерпілої, здійснила укус основної та дистальної фаланги ІІ пальця ОСОБА_8 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синця по задньо-внутрішній поверхні лівого плеча, інфіковані укушені рани основної та дистальної фаланги ІІ пальця лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження за відсутністю складу злочину. Також, просить відмовити в задоволенні цивільного позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що винесений вирок є незаконний, оскільки ухвалений з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням кримінальних процесуальних норм, а в частині задоволення цивільного позову невірного застосування норм матеріального права. Зокрема вказує, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, що в ньому відсутнє посилання на те, що ОСОБА_6 в чомусь обвинувачується. Наголошує, що під час розгляду справи по суті суд першої інстанції порушив норми кримінального процесуального права. Вказує, що місцевий суд послався на недопустимі докази, а саме дані слідчого експерименту від 18.12.2013 року, висновок судово-медичного експерта №601 від 06.12.2013 року. Зазначає, що суд не мотивував з яких підстав він не врахував показання свідка ОСОБА_11 , який вказував про інші обставини ніж ОСОБА_8 , які відбувались 5 грудня 2013 року. На її думку показання потерпілої ОСОБА_8 є непослідовними і суперечливими. Місцевий суд ніяким чином не мотивував розбіжності, які виникли в показаннях свідків. Також місцевий суд не мотивував неприйняття наступних доказів: копія листа Прилуцького МВ УМВС в Чернігівській області, копії висновків Прилуцького МВ УМВС в Чернігівській області, які підтверджують, що ОСОБА_11 перешкоджав обвинуваченій у користуванні її власністю. Вказує, що не мала наміру кусати потерпілу, але в той час як остання накинулась на неї і почала царапати, то обвинувачена від болю інстинктивно прикусила щелепи. Суд повинен був зазначити мотиви неврахування окремих доказів, а саме слідчий експеримент за участю обвинуваченої від 18.03.2014 року, згідно якого показання обвинуваченої та свідка ОСОБА_12 збігаються, а також висновок експерта №599 від 06.12.2013, згідно якого в обвинуваченої визначені тілесні ушкодження. Також вказує на неповноту судового розгляду, зокрема порушення принципу змагальності сторін. Зазначає, що вирок у частині задоволення цивільного позову є незаконним, суд ніяким чином не мотивував з якого розрахунку він виходив при частковому задоволенні позовних вимог, також на припущенні визначив розмір моральної шкоди, не врахував майновий стан обвинуваченої.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з вказаних у ній підстав, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, потерпілу та її представника, які також заперечили проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачена ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що 05.12.2013 року, близько 15 год. вона із сином поверталися додому і побачила свого колишнього чоловіка ОСОБА_11 який виносив якісь пакунки до свого авто. Зайшовши до двору побачила незнайому жінку, як пояснив ОСОБА_11 останній збирався поселити її в старий будинок як квартирантів. Такі самовільні дії обурили обвинувачену, оскільки остання хоч і проживала в новому будинку АДРЕСА_2 де проживала потерпіла ОСОБА_8 із сином колишнім чоловіком ОСОБА_11 , оскільки такий належав останній на праві спільної часткової власності, і обвинувачена користувалася погребом в ньому. В цей момент з коридору будинку вийшла потерпіла ОСОБА_8 і позвала до будинку незнайому жінку, як потім з`ясувалось ОСОБА_13 . Після чого до будинку також пішли обвинувачена з сином, та колишній чоловік ОСОБА_11 . Потім перебуваючи в коридорі будинку АДРЕСА_1 , обвинувачена маючи намір зайти до погреба взяти консервацію, взяла за ручку ляди погреба щоб відкрити, але в цей час ОСОБА_11 різко поставив ногу на ляду, а потім долонею вдарив обвинувачену по обличчю, від чого остання втратила рівновагу, та схопила чоловіка за ліву руку, в цей момент до обвинуваченої підбігла потерпіла і почала обома руками царапати обвинувачену, якій стало боляче і вона без жодного умислу чи то укусила чи то прикусила палець потерпілої.

Аналогічні пояснення були надані обвинуваченою і в суді апеляційної інстанції.

Проте, покази обвинуваченої та доводи її апеляційної скарги в повній мірі спростовуються зібраними в кримінальному провадженні іншими доказами.

Зокрема, із пояснень потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що 05 грудня 2013 року близько 15 години до неї приїхала ОСОБА_13 разом із своєю дочкою яких вони мали намір із сином поселити в будинку як квартирантів. Будучи в будинку, потерпіла почула некоректні слова обвинуваченої ОСОБА_6 на адресу ОСОБА_14 , яка була на подвір`ї. Щоб уберегти від образ привідкрила двері та запросила ОСОБА_14 до будинку. Після чого в коридор зайшли син потерпілої ОСОБА_11 та за ним, зайшли обвинувачена з сином, а також її батьки. Перебуваючи в приміщенні коридору батько ОСОБА_15 , ОСОБА_16 наніс удар потерпілій відкритою долонею в праве око. Після чого ОСОБА_15 почала плювати потерпілій в обличчя. Потерпіла закриваючись виставила ліву руку, відкривши долоню. В цей час обвинувачена схватила правою рукою за внутрішню поверхню її лівого плеча, а зубами вкусила за фалангу другого пальця, після чого потерпіла відчула різкий біль та намагалась всіма силами звільнитись від укусу. Після чого онук ОСОБА_17 почав голосно кричати, і син ОСОБА_18 виставив обвинувачену та її батьків на подвір`я. Вказані пояснення потерпілої ОСОБА_8 були перевірені та підтверджені під час проведення слідчого експерименту.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що 05 грудня 2013 року близько 15 години до подвір`я прийшла обвинувачена з сином та почала агресивно з`ясовувати стосунки, вказуючи про те, що вона тут власниця. Після цього обвинувачена з сином а також її батьки зайшли до будинку. Перебуваючи в приміщенні коридору обвинувачена словесно ображала як його так і некоректно висловлюватись на адресу потерпілої його матері. В цей час, свідок побачив, що мати свідка трималася рукою за своє око, зрозумівши, що її напевно ударив колишній тесть ОСОБА_16 , Намагаючись захистити матір став останнього відсторонювати до вхідних дверей, але почувши крик сина ОСОБА_17 свідок повернувся і побачив як обвинувачена схватила правою рукою матір за ліву руку, та зубами вкусила за палець, потім побачив, що з пальця текла кров.

Також вина обвинуваченої ОСОБА_6 підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 601 від 06.12.2013 року, згідно якої у ОСОБА_8 мали місце наступні тілесні ушкодження: інфіковані укушені рани основної та дистальної фаланги ІІ пальця лівої кисті, синець по задньо-внутрішній поверхні лівого плеча. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, по давності можуть відповідати 05 грудня 2013 року. Тілесні ушкодження у вигляді інфікованих укушених ран основної та дистальної фаланги пальця лівої кисті могли виникнути від дії зубів людини і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в повній мірі підтверджується показанням потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 які в повній мірі узгоджуються між собою та з висновком експерта, а тому обґрунтовано визнані судом першої інстанції за достовірні.

Тому, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченої стосовно невідповідності обвинувального акту вимогам ст..291 КК України, в тому числі відсутності в ньому формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст..314 КПК України питання про відповідність обвинувального акту кримінально-процесуальному законодавству вирішується судом під час підготовчого судового засідання. Під час підготовчого судового засідання, яке відбулось 06.08.2015 року ні обвинуваченою ні її захисником не заявлялись клопотання про повернення обвинувального акту прокурору та не зверталась увага суду на порушення вимог ст..291 КПК України. Також ні обвинувачена ні її захисник не заперечували проти призначення справи до розгляду. Під час судового розгляду на запитання головуючого по справі обвинувачена пояснила, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення їй зрозуміле.

Не відповідають дійсності і посилання обвинуваченої на те, що їй не роз`яснено права та обов`язки, оскільки як свідчить звукозапис судового засідання від 17 серпня 2015 року, обвинуваченій була надана пам`ятка про права та обов`язки і на запитання головуючого по справі обвинувачена пояснила, що їй права зрозумілі. Крім того, головуючим було додатково роз`яснено права обвинуваченій.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що у вироку не викладені вина та мотиви кримінального правопорушення, адже судом першої інстанції визнано винною обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст..125 ч.2 КК України, тобто умисного легкого тілесного ушкодження, заподіяного на ґрунті особистих неприязне них відносин.

Не відповідають дійсності і посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції вирішувалося клопотання про призначення експертизи без видалення до нарадчої кімнати. Як вбачається із звукозапису судового засідання 28 серпня 2015 року це клопотання було вирішено в нарадчій кімнаті, про що постановлено ухвалу (т.2 а.п.147).

Також не заслуговують на увагу посилання обвинуваченої на недопустимість як доказу висновку експерта №601 від 06.12.2013 року та слідчого експерименту.

Відповідно до ст..86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження висновок судово-медичного експерта №601 від 06.12.2013 року був складений на підставі постанови слідчого та наданий прокурором як доказ обвинувачення. В судовому засіданні з метою роз`яснення даного висновку був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_19 , який дав детальні показання щодо роз`яснення висновку, висвітлив відповіді на питання аналогічним тим, що викладені у висновку експерта № 601 від 06.12.2013 року, крім того вказав, що він особисто 06.12.2013 року освідував потерпілу ОСОБА_8 , висновок виклав в чіткій відповідності до вимог Закону.

Згідно ч.5 ст. 240 КПК України, слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому КПК, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи. На час даної події кримінального правопорушення у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проживала потерпіла ОСОБА_8 із своїм сином ОСОБА_11 , обвинувачена ж проживала в іншому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , потерпіла і надала згоду як володілець житла. Надання дозволу на проведення слідчого експерименту власником житла не передбачено чинним КПК України.

Будь-яких даних про отримання вказаних доказів з порушенням норм КПК України або внаслідок істотного порушення прав та свобод людини в судовому засіданні першої інстанції та під час перегляду вироку суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої з приводу неврахування певних доказів, а саме, даних слідчого експерименту за участю обвинуваченої від 18.03.2014 року та висновку експерта №599 від 06.12.2013 року, згідно якого в обвинуваченої були наявні легкі тілесні ушкодження не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи.

Таким чином, доводи обвинуваченої щодо спричинення їй тілесних ушкоджень, і надані нею докази стосовно цього не могли бути предметом розгляду в даному судовому засіданні і не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченої.

Також, не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченої і розбіжності у показаннях свідків з приводу нанесення удару ОСОБА_8 в область ока Нощенком, а також стосовно моменту, в який ОСОБА_12 та ОСОБА_16 опинилися в приміщені будинку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, те, що обвинувачена вчинила умисний злочин проти здоров`я особи, особу винної та її позицію до вчиненого, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, те, що вона має на утриманні неповнолітню дитину, працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судима і дійшов вірного висновку про призначення покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

Разом з тим, суд звільнив обвинувачену від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 р., оскільки обвинувачена ОСОБА_6 є особою, яка на день набрання чинності цим Законом не позбавлена батьківських прав, та має дитину якій не виповнилося 18 років.

Не можуть бути взяті до уваги посилання обвинуваченої з приводу відшкодування моральної шкоди, адже визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості врахував характер і обсяг страждань яких зазнала потерпіла внаслідок дій обвинуваченої і прийняв обґрунтоване рішення про часткове задоволення цивільного позову та стягнення на користь потерпілої 2000 грн., що є адекватним моральним стражданням потерпілої. Розмір матеріальної шкоди в повній мірі підтверджується наданими документами.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону та порушень прав обвинуваченої ОСОБА_20 які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2015 року відносно обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4