н/п 1-кп/490/271/2016
Центральний районний суд м. Миколаєва
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2016 року м.Миколаїв
Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, неодружений, проходить військову службу за контрактом на посаді гранатометника 2-го аеромобільно-десантного взводу 3-ої аеромобільно-десантної роти 1-го аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) у військовому званні солдат, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.407, ч.2 ст.409 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
25 лютого 2013 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу за контрактом до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №24-ПМ від 25 лютого 2013 року ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду гранатометника 2-го аеромобільно-десантного взводу 3-ої аеромобільно-десантної роти 1-го аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується у АДРЕСА_1 .
У вересні 2014 року, у зв`язку з веденням в дію указу Президента України №405/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", особовий склад військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) був залучений до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях України, однак солдат ОСОБА_3 у порушення вищезазначеного Указу Президента України відмовився виконувати завдання в зоні проведення антитерористичної операції, про що 05 вересня 2014 року власноруч написав рапорт.
Зокрема, 05 вересня 2014 року, солдат ОСОБА_3 в порушення вимог ст.ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, п.8 ст.6, п.2 ст.23, п.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", п.п.4, 7, 12, 18, п.2 ст.82, 83, 122, 173 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 10 грудня 2008 року, п.п.1.3, 2.1, 2.2, 2.19, 4.1, 4.11, 4.31 "Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України", діючи умисно, відкрито, знаходячись на території військової частини в розташуванні 1-го аеромобільно-десантного батальйону, не звертаючись до обману, письмо (рапортом) заявив про своє небажання нести обов`язки військової служби, передбачені ст.ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в тому числі вибути разом із особовим складом військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) до зони проведення антитерористичної операції.
Відмова солдата ОСОБА_3 від несення обов`язків військової служби потягли за собою шкоду морально-діловим та психологічним якостям особового складу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), який вийшов для виконання службових завдань; формування у військовому колективі схильності інших військовослужбовців до порушення порядку проходження військової служби, як наслідок самовільне залишення ще 430 військовослужбовців; підрив авторитету, честі, доблесті та слави Збройних Сил України; демонстрація іншим військовослужбовцям зневаги до святого і непорушного додержання Конституції України та законів України, Військової присяги, служіння українському народові, сумлінному і чесному виконання військового обов`язку; передислокування особового складу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) у неповному бойовому складі, у вигляді відсутності організаційно-штатної одиниці гранатометника; збільшення навантаження з несення обов`язків військової служби на інших військовослужбовців частини та подальша участь в неповному особовому складі в проведенні антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.
Крім того, 15 вересня 2014 року солдат ОСОБА_3 , після вчинення відмови від несення обов`язків військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно, без дозволу командування частини, залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується у АДРЕСА_1 та ухилявся від військової служби до 12 листопада 2014 року, тобто тривалістю понад один місяць, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.
12 листопада 2014 року о 12:00 годині солдат ОСОБА_3 добровільно прибув за викликом до військової прокуратури Миколаївського гарнізону за адресою: м.Миколаїв, вул.Нікольська, 18-а, після чого був направлений до військової частини польова пошта НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби.
Проте, 12 листопада 2014 року до 18:00 години солдат ОСОБА_3 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, повторно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не з`явився вчасно на службу - до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) АДРЕСА_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , та продовжив ухилятися від військової служби до 16 грудня 2014 року, тобто тривалістю понад один місяць, перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.
16 грудня 2014 року солдат ОСОБА_3 добровільно прибув за викликом до військової прокуратури Миколаївського гарнізону за адресою: АДРЕСА_3 , після отримання припису був направлений до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) для подальшого проходження військової служби.
Проте, 16 грудня 2014 року солдат ОСОБА_3 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, повторно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не з`явився вчасно на службу - до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) АДРЕСА_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , та ухилявся від військової служби до 15 жовтня 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць, перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.407, ч.2 ст.409 КК України, визнав повністю та суду пояснив, що в вересні 2014 року від командира йому стало відомо про те, що військовослужбовці, які не бажають їхати до зони проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях України, мають написати відповідні рапорти. Після цього, він написав рапорт про небажання проходити військову службу та залишив військову частину з метою проходження медичного обстеження. В листопаді 2014 року він отримав припис у слідчого військової прокуратури Миколаївського гарнізону про необхідність явки до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), після чого одразу ж повернувся до частини та продовжив виконувати обов`язки з військової служби. Потім він перестав ходити на військову службу, оскільки йому не платили заробітну плату.
Крім визнання обвинуваченим своєї провини, його вина додатково підтверджується матеріалами кримінального провадженнями та показаннями свідків допитаних в судовому засіданні.
Як вбачається з витягу із наказу Командира НОМЕР_3 окремої аеромобільної бригади (по особовому складу) від 25 лютого 2013 року №24-ПМ, військовозобов`язаний ОСОБА_3 , який уклав контракт про проходження військової служби строком на три роки, прийнятий на військову службу, йому присвоєно військове звання "солдат" та призначено на посаду гранатометника аеромобільного відділення аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти аеромобільно-десантного батальйону.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №40 від 25 лютого 2013 року ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду гранатометника 2-го аеромобільно-десантного взводу 3-ої аеромобільно-десантної роти 1-го аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується у АДРЕСА_1 .
Згідно висновків акту службового розслідування від 11 вересня 2014 року своїми діями номер обслуги 2 взводу мінометної батареї 1 аеромобільно-десантного батальйону солдат ОСОБА_3 порушує вимоги Військової присяги, статтю №30, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимоги статей №1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що полягало у неналежному виконанні своїх службових обов`язків, пов`язаних з особистою відповідальністю кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів. Також в його діях формально вбачаються ознаки порушення статті 409 пункт 2 Кримінального кодексу України - "Відмова від несення обов`язків військової служби".
З копії рапорту ОСОБА_3 від 05 вересня 2014 року вбачається, що останній відмовився виконувати завдання в зоні проведення антитерористичної операції.
Висновком акту службового розслідування від 08 грудня 2014 року, встановлено відсутність на службі солдата ОСОБА_3 , що сталося внаслідок його особистої недисциплінованості та недотримання ним статей Статуту внутрішньої служби 11, 12, 16, 128, та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Довідкою Управління охорони здоров`я Миколаївської облдержадміністрації від 11 грудня 2014 року №04-6286-18 підтверджується, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з травня 2014 року по теперішній час за меддопомогою в лікувальні заклади Миколаївської області не звертався.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 . Приблизно у жовтні місяці 2014 року, більш точної дати та часу вже не пам`ятає, він написав пояснювальну записку з приводу відсутності військовослужбовця ОСОБА_3 на протязі 10 днів у військовій частині, з яким вони служили в одному підрозділі, але в різних взводах. На протязі двох чи трьох місяців ОСОБА_3 був відсутній у військовій частині, після чого останній отримав попередження у військовій прокуратурі та повернувся назад до військової частини для проходження військової служби.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що приблизно у вересні-жовтні 2014 року під час другої хвилі відправки військовослужбовців в зону проведення антитерористичної операції, він разом з іншими військовослужбовцями написав рапорт про відмову їхати в зону проведення антитерористичної операції. ОСОБА_3 також написав відповідний рапорт, після чого був відсутній на військовій службі на протязі 1-2 тижнів. Він періодично бачив ОСОБА_3 на військовій службі, на якого постійно робились службові розслідування у зв`язку з його відсутністю у військовій частині.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що у період часу з березня по червень 2014 року він разом з ОСОБА_3 у складі батальйону, але в різних підрозділах приймали участь під час проведення антитерористичної операції під АДРЕСА_4 . Потім вони поїхали під російський кордон, були в оточенні та в серпні 2014 року повернулися назад до військової частини. Приблизно через 2 тижні вони знову поїхали до м.Краматорська Донецької області, але він точно не знає, чи був разом з ними ОСОБА_3 чи ні. В жовтні 2014 року вони знову повернулися до військової частини і він періодично бачив ОСОБА_3 на військовій службі. Окрім того, командир підрозділу роз`яснював всім військовослужбовцям, що в разі не бажання їхати в зону проведення антитерористичної операції, пишеться рапорт на ім`я командира роти, в якому зазначається причина їхньої відмови та долучаються необхідні документи. Заступник командира батальйону з виховної роботи відбирав в нього пояснення з приводу того, що ОСОБА_3 був відсутній у військовій частині.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що у 2014 році, більш точної дати вже не пам`ятає, він разом з ОСОБА_3 у складі батальйону, але в різних підрозділах приймали участь у проведенні антитерористичної операції. Потім вони приїхали на ротацію і їм дали по 10 днів відпустки. Через 2 тижні їм знову запропонували поїхати в зону проведення антитерористичної операції, але він відмовився. У період часу з серпня чи вересня 2014 року він не бачив ОСОБА_3 у військовій частині.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він проходить військову службу на посаді заступника командира батальйону по роботі з особовим складом військової часники НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 . Влітку 2014 року ОСОБА_3 в складі батальйону прибув з зони проведення антитерористичної операції до місця розташування військової частини в АДРЕСА_1 . Через деякий час він разом з іншими військовослужбовцями знову виїхали в зону проведення антитерористичної операції в Донецькій області. При цьому частина військовослужбовців, в тому числі і ОСОБА_3 , написали рапорти про відмову їхати в зону проведення антитерористичної операції. Після цього, ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину та лише на початку грудня 2014 року з`явився на військову службу. Може охарактеризувати його лише з негативної сторони, оскільки ОСОБА_3 і до цього випадку неодноразово залишав військову частину без дозволу командування частини.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що військовослужбовець ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 . Він знає про те, що ОСОБА_3 відмовився їхати в зону проведення антитерористичної операції, та періодично зникав з військової частини.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що багато військовослужбовців, які прибували з зони проведення антитерористичної операції, відмовлялись від подальшого виконання своїх обов`язків з несення військової служби. Військовослужбовець ОСОБА_3 писав рапорт про відмову їхати в зону проведення антитерористичної операції, але з якої саме причини, йому не відомо. Крім того, йому нічого не відомо з приводу звернення ОСОБА_3 до медичного закладу.
Показання допитаних свідків є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, з огляду на що суд приймає їх до уваги та кладе в основу вироку.
Всебічно, повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.407, ч.2 ст.409 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікуєза ч.3 ст.407 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року), як самовільне залишення військової частини та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць; за ч.2 ст.409 КК України, як відмова від несення обов`язків військової служби.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив злочини середньої тяжкості, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, як обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та визнання вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, з огляду на що, суд вважає, що призначення покарання без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.75 КК України буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Встановивши в судовому засіданні такі обставини, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому, усвідомлення протиправності своїх дій, суд на підставі ч.1, 2 ст.66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєних злочинів. Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари - виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права - не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.
Запобіжний захід не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.407, ч.2 ст.409 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч.3 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки;
- за ч.2 ст.409 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.
Головуючий ОСОБА_1