Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2010 року Знам'янський міськрайонний суд

Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Шевцової Н.В.

при секретарі Магась Ю.О.

за участю прокурора Дрозда А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Знамянка кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, заміжньої, фізичної особи підприємця, раніше не судимої, проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4,

за ч. 1 ст.172 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Підсудна ОСОБА_1 здійснила грубе порушення вимог законодавства про працю за наступних обставин.

11.05.04 ОСОБА_1 зареєстрована держаним реєстратором виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області в Єдиному державному реєстрі як фізична особа-підприємець, про що здійснено запис за № 2 443 017 0000 000572 та видане відповідне свідоцтво. Будучи фізичною особою-підприємцем і здійснюючи підприємницьку діяльність у вигляді роздрібної торгівлі овочами та фруктами, у т.ч. у магазині «Фазенда», розташованому по вул. Фрунзе у м. Знамянка, Кіровоградської області, ОСОБА_1 з вересня 2009 року і по теперішній час використовує труд найманої працівниці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_6, з якою має усну домовленість.

Відповідно до ст. 2 Кодексу Законів про працю Україні, право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу у разі безробіття та інші права, встановлені законодавством.

Згідно усної домовленості, ОСОБА_2 упродовж вказаного періоду працювала на постійній основі продавцем (реалізатором) у магазині «Фазенда», та отримували заробітну плату у розмірі близько 800 гривень на місяць, при цьому зарплата постійно виплачувалась готівковими коштами та будь-якими бухгалтерськими документами не фіксувалася.

Таким чином ОСОБА_1 використовуючи найману працю вказаної працівниці, грубо порушила вимоги ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», відповідно до якої власник або уповноважений ним орган зобовязаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Використовуючи найману працю вищевказаної працівниці, ОСОБА_1, грубо порушуючи законодавство України про працю та ігноруючи вимоги ст.ст. 2, 23, 24 Кодексу Законів про працю України, трудову угоду в письмовій формі з ОСОБА_2 не уклала, угоду в установленому законом порядку в органах державної служби зайнятості не зареєструвала, всупереч п. 2.14 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 та ст. 48 Кодексу Законів про працю України, відповідні записи про роботу, у трудову книжку найманої працівниці не внесла.

Продовжуючи свої злочинні дії, грубо порушуючи чинне трудове законодавство та права ОСОБА_2, передбачені Конституцією України та чинним законодавством України, ОСОБА_1 відпусток вказаній найманій працівниці не надавала, відрахування у відповідні фонди загальнообовязкового державного соціального страхування не здійснювала, чим позбавила ОСОБА_2 права на загальнообовязкове державне соціальне страхування, передбачене ст.ст. 253-254 Кодексу Законів про працю України.

Відповідно до ст. 254 Кодексу Законів про працю України, основними джерелами коштів загальнообовязкового державного соціального страхування є внески власників підприємств, установ, організацій чи фізичної особи.

Таким чином фізична особа-підприємець ОСОБА_1, здійснюючи свою підприємницьку діяльність у магазині «Фазенда», розташованому по вул. Фрунзе у м. Знамянка, Кіровоградської області, використовуючи у звязку з цим з вересня 2009 року і по теперішній час найману працю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, грубо порушила вимоги чинного трудового законодавства України в частині використання найманої праці, а саме: ст.ст. 43, 45, 46 Конституції України, якими передбачені права людини на належні, безпечні і здорові умови праці, оплачувану щорічну відпустку, право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, яке гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, ст.ст. 23, 24 Кодексу Законів про працю України, відповідно до яких укладання трудового договору у письмовій формі з фізичною особою є обовязковим, ст. 48 Кодексу Законів про працю України та п. 2.14 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», згідно яких трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, яка ведеться на всіх працівників, які працюють у фізичної особи понад пять днів, ст.ст. 253 256 Кодексу законів про працю України та ст.ст. 11, 14 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно яких він повинен сплачувати страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб, працю яких використовує, що є гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком, що спричинило порушення зазначених прав найманої працівниці ОСОБА_2, тобто вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.172 КК України, кваліфікований як грубе порушення законодавства про працю.

Допитана в судовому засіданні підсудна ОСОБА_1 свою вину визнала в повному обсязі та пояснила, що дійсно у неї працювала ОСОБА_2, з якою трудовий договір із не укладався, відповідний запис до трудової книжки не вносився, зарплату видавала без документів. В скоєному щиро кається, просить суд її суворо не карати.

У відповідності з ч. 3 ст. 299 КПК України докази по справі судом не досліджувалися, за згодою підсудного, потерпілого та прокурора, в зв'язку з тим, що ОСОБА_1 обставини справи, викладені в обвинувальному висновку не оспорює.

Оскільки обвинувачення ніким із учасників судового процесу не оспорюються, суд вважає вину підсудної ОСОБА_1 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, за ознаками: грубе порушення законодавства про працю - доведеною.

При призначенні покарання підсудній ОСОБА_1 суд враховує ступінь суспільної небезпеки скоєного підсудною закінченого злочину, який закон класифікує як злочин невеликої тяжкості, особу підсудної, що вона раніше не судима, позитивно характеризується.

До обставин, які пом'якшують покарання ОСОБА_1 суд відносить визнання своєї вини, щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання підсудної ОСОБА_1, судом не встановлено.

Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_3, особу підсудної, наявність обставин, які пом'якшують покарання і відсутність обставин, які обтяжують її покарання, суд вважає, для виправлення та перевиховання підсудної достатньо призначити покарання у вигляді штрафу.

Керуючись ст. ст. 323 324 КПК України, суд ,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України і призначити їй покарання за ч. 1 ст. 172 КК України у вигляді штрафу в сумі 510 (п'ятьсот десять) гривен в доход держави.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 підписку про невиїзд залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 15 діб після проголошення вироку.

Суддя Знам'янського міськрайонного суду Шевцова Н.В.