Справа №718/2405/15-к
Провадження №1-кп/718/136/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань кримінальне провадження № 0000363 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого Кіцманським районним судом Чернівецької області від 29 травня 2014 року за ч. 1 ст. 296 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, відповідно до ст.. 1 п. «В» ЗУ «Про Амністію» від 08 квітня 2014 року, звільнений від відбування покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

01 серпня 2015 року, біля 16 год. 20 хв. ОСОБА_3 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніня на вул. Полуботка в с. Нижні Станівці Кіцманського району Чернівецької області, вступив у словесну суперечку зі своїм сусідом ОСОБА_6 , в ході якої наніс один травмуючий удар в ділянку грудної клітини останньому, від чого ОСОБА_6 по інерції сили удару впав на землю, внаслідок чого отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого зламу тильного краю правої великогомілкової кістки з розривом між гомілкового синдесмозу з підвивихом ступні, які відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ст. 128 КК України, - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений ОСОБА_3 визнав повністю, однак показав суду, що вчинення тілесного ушкодження з необережності ОСОБА_6 відбулося не через нанесення удару, а через те, що він відштовхнув останнього.

Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що коли він зробив зауваження ОСОБА_3 , про те, щоб той не їхав по дорозі де бігають діти, ОСОБА_3 це не сподобалося і він у відповідь наніс йому удар.

За згодою учасників судового провадження, суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, оцінюючи в сукупності дослідженні в судовому засіданні всі докази по справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку, суд вважає, що дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ст. 128 КК України, необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Тому, вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, зокрема те, що згідно із ст. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_3 відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Також судом враховуються фактичні обставини та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, зокрема те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, а також дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, по місцю проживання характеризується посередньо, має на утриманні четверо малолітніх дітей, його майновий стан, те що не працює, тобто не має постійного джерела доходів, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, тому суд, приходить до висновку про те, що до ОСОБА_3 слід застосувати покарання, яке не пов`язане з обмеженням волі.

Саме такий вид покарання, на погляд суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого, та є обґрунтованим і буде відповідати цілям покарання.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, та просив суд стягнути з останнього на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1092 гривень, яка складається з витрат пов`язаних з лікуванням та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Розглянувши вимоги цивільного позову, суд вважає, що останній слід задовольнити частково, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану їхніми діями.

Як вбачається з наданих суду квитанцій, сума на придбання медичних ліків складає 1092 гривень, яка і підлягає стягненню з обвинуваченого, оскільки підтверджена документально.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03. 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. На розмір компенсації цієї шкоди впливають характер і тривалість страждань, стан здоров» я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

При цьому суд оцінює і матеріальне положення обвинуваченого ОСОБА_3 , який офіційно не працює, має на утриманні малолітніх дітей та розумність заявленої потерпілим суми з урахуванням реальної можливості її виплати обвинуваченим.

Судом встановлено, що потерпілий зазнав душевних страждань, та переживань внаслідок отриманих ушкоджень. ОСОБА_6 був позбавлений можливості протягом тривалого часу вести звичний образ життя, що проявлялося із проблемами здоров`я та перебуванні на лікуванні.

З врахуванням всіх обставин справи суд, керуючись принципом розумності та справедливості, приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Обвинуваченому запобіжний захід не застосовувався.

Судових витрат по кримінальному провадженню немає.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_3 винним в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 1092 (одна тисяча дев`яності дві) гривні матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1