Провадження № 11-кп/792/549/15 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження №002031, за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2015 року, -

В с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 09 липня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького Хмельницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 400 (чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 6 800 (шість тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 43 768 (сорок три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_9 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» про відшкодування моральної і матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 368 грн. 28 коп. процесуальних витрат.

За вироком суду, ОСОБА_8 19 квітня 2015 року близько 21 год. 10 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ 2104», номерний знак НОМЕР_1 , під час виконання маневру лівого повороту із вул. Зарічанської на вул. Свободи для подальшого руху до вул. Прибузької, попередньо рухаючись зі сторони вул. Староконстянтинівське шосе у місті Хмельницькому, на порушення вимог п.п. 10.1, 16.2 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину, на яку він повертав, із ліва на право відносно руху автомобіля по регульованому пішохідному переході на зелений сигнал світлофора, в результаті чого допустив на неї наїзд.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_9 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я (закритий перелом правої лобної та сідничної кісток тазу зі зміщенням уламків та незначної деформації тазового кільця), а також легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки (садна шкіри ліктьових суглобів та правого колінного суглобу).

Ці наслідки дорожньо-транспортної пригоди, на переконання місцевого суду, знаходяться в прямому причинному зв`язку з допущеними ОСОБА_8 порушеннями вимог п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху, згідно з якими: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п. 10.1); на регульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає (п. 16.2).

Не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали спільну апеляційну скаргу, в якій просять оскаржуваний вирок змінити, пом`якшити обвинуваченому покарання, шляхом зменшення суми штрафу, суми відшкодування моральної шкоди та скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Свої вимоги аргументують тим, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не в повній мірі врахував ряд пом`якшуючих обставин, зокрема, визнання обвинуваченим вини, його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.

Не звернув увагу суд, на переконання апелянтів, і на те, що ОСОБА_8 після наїзду на потерпілу негайно повіз її в лікарню, щоб якнайшвидше надати їй медичну допомогу та в подальшому оплатив їй матеріальні витрати.

Наголошують на тому, що позбавлення права керування транспортними засобами обвинуваченого, негативно позначиться на пошуку високооплачуваної роботи, необхідної для відшкодування потерпілій завданої моральної шкоди.

Стверджують апелянти і про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б підтверджували те, що потерпіла і досі не може пересуватися без милиць.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на підтримку доводів викладених у поданій апеляційній скарзі, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та необхідність залишення вироку місцевого суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, яка не підлягає задоволенню в силу наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено.

З врахуванням того, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.286 КК України, в поданій апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме пом`якшення обвинуваченому основного покарання та скасування додаткового, оскільки призначене покарання ОСОБА_8 , як основне так і додаткове, належним чином судом мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру основного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують його особу, та призначив мінімальне покарання, як за видом так і за розміром, визначене в санкції ч.1 ст.286 КК України.

Обираючи ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, грубість порушення Правил дорожнього руху останнім здійснення наїзду на пішохідному переході, наслідки скоєння злочину у вигляді спричинення значних травм молодій людині, внаслідок чого остання на протязі тривалого часу змушена пересуватися на милицях, та позицію потерпілої, яка наполягала саме на застосуванні даного виду додаткового покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що покарання призначене ОСОБА_8 , як основне так і додаткове, при даних конкретних обставинах провадження та особи обвинуваченого, є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень, тобто, ґрунтується на вимогах закону і підстав для його зміни в сторону пом`якшення, не вбачається.

Ті обставини, що ОСОБА_8 сприяв розкриттю злочину, розкаявся у вчиненому, добровільно частково відшкодував завдану шкоду потерпілій, що пом`якшує його покарання, відсутність у справі обтяжуючих покарання обставин, а також, що позбавлення права керування транспортними засобами негативно позначиться на пошуку високооплачуваної роботи, необхідної для відшкодування потерпілій завданої моральної шкоди, не дає колегії суддів підстав для зміни вироку суду та скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зважаючи на наслідки, які настали внаслідок протиправних, суспільно-небезпечних дій обвинуваченого. Отже, вказані пом`якшуючі обставини, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, не дають підстав вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без відбування ним додаткового покарання.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів констатує, що ґрунтуються на вимогах закону і рішення місцевого суду щодо вирішення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди завданої злочином.

Доводи обвинуваченого та його захисника про безпідставне завищення суми морального відшкодування є необґрунтованими.

Так, неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_8 було допущено порушення одного із основних конституційних прав людини, а саме права на здоров`я, що призвело до порушення низки інших прав, зокрема порушення нормального способу життя потерпілої та її сім`ї, адже ОСОБА_9 перенесла значний психологічний стрес та фізичну біль внаслідок отримання тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим змушена була перебувати у лікарні та понести із цим відповідні витрати на лікування, душевні страждання останньої, так як вказані обставини істотно змінили її звичний спосіб і ритм життя, що потребувало значних зусиль для його влаштування. Тривале медичне лікування, а отже і не можливість вести повноцінний спосіб життя, наявний дискомфорт і незручності, змушували ОСОБА_9 докладати значних зусиль для організації її життя, що в сукупності призвело до понесення потерпілою значної моральної шкоди. А тому стягнута сума моральної шкоди із обвинуваченого на користь потерпілої за своїм розміром, враховуючи наслідки злочину, фізичний та моральний стан потерпілої, є достатньою сатисфакцією.

Таким чином, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_10 за тяжкістю призначеного покарання та завищеним розміром стягнення моральної шкоди, при перевірці справи в апеляційному порядку, колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне рішення місцевого суду залишити без змін.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

П о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2