Справа № 1-1103/2010
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Метелешко О.В.

при секретарі Паєті О.В.

за участю прокурора Ткачук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, п/б, проживаючого за адресою: м. Київ, пр-т 40-річчя Жовтня, кв. 59, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, 06 травня 2010 року, приблизно о 12 год. 30 хв. знаходився за місцем свого тимчасового проживання, а саме, у АДРЕСА_1, де орендував койко-місце, та де у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна і обернення його на свою користь.

Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_1, діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрав банківську картку «Приват Банк», що належить його співмешканцю по кімнаті ОСОБА_2, яка знаходилася на холодильнику, та матеріальної цінності не представляє, з метою подальшого незаконного зняття з неї грошових коштів. Продовжуючи задумане, цього ж дня 06.05.2010 року приблизно о 12 год. 45 хв. ОСОБА_1, достовірно знаючи пін-код вищевказаної банківської картки, з банкомату за адресою: м. Київ, б-р Верховної Ради, 21-А, зняв з неї грошові кошти в сумі 1 000 грн. та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, тим самим таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_2, чим спричинив останньому матеріальної шкоди на суму 1 000 грн.

Крім того, ОСОБА_1 10 травня 2010 року, приблизно о 18 год. 00 хв. знаходився за місцем свого тимчасового проживання, а саме, у кв. 39, проспект Гагаріна, 9 у м. Києві, де орендував койко-місце та де у нього виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь. Реалізовуючи свої злочинні наміри, спрямовані на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_1, діючи з корисливих мотивів та, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, повторно таємно викрав банківську картку «Приват Банк», що належить його співмешканцю по кімнаті ОСОБА_3 та знаходилася на холодильнику, яка матеріальної цінності не представляє, з метою подальшого незаконного зняття з неї грошових коштів. Продовжуючи задумане, цього ж дня, 10.05.2010 року, приблизно о 18 год. 15 хв., ОСОБА_1, достовірно знаючи пін-код вищевказаної банківської картки, з банкомату за адресою: м. Київ, б-р Верховної Ради, 21-А, зняв з неї грошові кошти в сумі 500 грн. та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, тим самим повторно таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_2, чим спричинив останньому матеріальної шкоди на суму 500 грн.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав повністю та пояснив, що дійсно вчиняв вищевказані крадіжки, покази надані ним на досудовому слідстві повністю підтвердив та щиро кається у скоєному.

Покази ОСОБА_1 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння підсудним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 299 КПК України, обмеживши в судовому засіданні за згодою учасників процесу обсяг дослідження доказів допитом підсудного, який повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, розяснивши при цьому учасникам процесу, що в такому випадку, вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у тому, що в його діях має місце таємне викрадення чужого майна (крадіжка) доведена і тому кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 185 КК України.

Вина ОСОБА_1 у тому, що в його діях має місце таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є доведеною і тому суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні підсудному ОСОБА_1 виду та міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу підсудного, який під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працюючого, за місцем перебування в якості затриманого скарг щодо нього не надходило (а.с. 108-111), раніше не судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає помякшуючою обставиною щире каяття підсудного у вчиненому злочині.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_1 злочину, вищезазначених даних про його особу, конкретних обставин справи, суд вважає, що його перевиховання та виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав, для застосування до нього ст. 75 КК України, але враховуючи обставину, що помякшує покарання та те, що вину підсудний визнав повністю, до кримінальної відповідальності притягується вперше, суд вважає за доцільне призначити йому покарання ближче до мінімального розміру, передбаченого санкцією статті.

Цивільний позов ОСОБА_2 залишити без розгляду (а.с. 44).

Речовий доказ, а саме: банківську картку «Приват Банк» № 217910, яка передана під зберігальну розписку ОСОБА_2 залишити у його власності (а.с. 31-32).

Судові витрати у справі не понесені.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді:

за ч. 1 ст. 185 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 185 КК України 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_1 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 обчислювати з 03 вересня 2010 року (а. с. 83-87).

Цивільний позов ОСОБА_2 залишити без розгляду (а.с. 44).

Речовий доказ, а саме: банківську картку «Приват Банк» № 217910, яка передана під зберігальну розписку ОСОБА_2 залишити у його власності (а.с. 31-32).

Судові витрати у справі не понесені.

Запобіжний захід ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО Державного департаменту України з питань виконання покарань - залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 15 діб з моменту проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя: