Ухвала

іменем україни

20 жовтня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_25.,

суддів: ОСОБА_26., ОСОБА_27.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_28.,

за участю засудженої ОСОБА_2,

прокурора ОСОБА_1.,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078, за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Зеленого Верховинського району Івано-Франківської області, жительки АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК;

установив:

У касаційній скарзі захисник засудженої ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_29., посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість, просить змінити судові рішення, виключити з вироку епізод щодо передачі 09 квітня 2014 року ОСОБА_4 1000 грн ОСОБА_2 в якості неправомірної вигоди, призначити засудженій покарання із застосуванням ст. 69 КК та на підставі ст. 75 КК звільнити від його відбування з випробуванням. Заперечуючи доведеність винуватості засудженої за вказаним епізодом, захисник вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, на думку скаржника, наявні в матеріалах кримінального провадження позитивні дані про особу засудженої та її незадовільний стан здоров'я є підставами для пом'якшення заходу примусу. Також зазначає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2015 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 4 ст. 368 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади у закладах охорони здоров'я на строк 3 роки.

За цим же вироком також засуджено ОСОБА_5 та ОСОБА_6, судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оспорюються.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28 квітня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У порядку статей 405-407 КПК постановлено внести до мотивувальної та резолютивної частин вироку виправлення: вважати, що ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 засуджені за ч. 4 ст. 368 КК (в ред. від 18 травня 2013 року).

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватою у тому, що вона, будучи службовою особою - головою Луцької міської медико-соціальної експертизи, використовуючи своє службове становище, діючи повторно, за місцем своєї роботи (пр. Відродження, 13 м. Луцьк) отримувала від жителів м. Луцька неправомірну вигоду за підтвердження ступеню обмеження їх життєдіяльності, в тім числі стану працездатності та групи інвалідності.

Так, ОСОБА_7 отримала протягом 2014 року:

за підтвердження 3-ї групи інвалідності:

- 14 січня: від ОСОБА_8 - 200 грн; від ОСОБА_9 - 1000 грн;

- 15 січня: від ОСОБА_10 - 5000 грн, від ОСОБА_11 - 1000 грн, від ОСОБА_12 - 1200 грн;

- 16 січня: від ОСОБА_13 - 200 дол. США (що згідно з курсом Національного банку України становило 1600 грн), від ОСОБА_14 - 500 грн;

за підтвердження 2-ї групи інвалідності 22 січня від ОСОБА_15 - 300 грн;

за підтвердження 3-ї групи інвалідності:

- 23 січня від ОСОБА_16 - 200 грн;

- 29 січня від ОСОБА_17 - 400 грн;

- 05 лютого: від ОСОБА_18 - 500 грн, від ОСОБА_19 - 100 грн, від ОСОБА_20 - 100 грн;

- 11 лютого: від ОСОБА_21 - 100 дол. США (що згідно з курсом НБУ становило 855 грн), від ОСОБА_22 - 350 грн; 18 лютого від ОСОБА_23 - 200 грн; 21 лютого від ОСОБА_24 - 100 дол. США (що згідно з курсом НБУ становило 883 грн); 09 квітня від ОСОБА_4 - 1000 грн.

Усього за вказаний період ОСОБА_2 отримала неправомірну вигоду в розмірі 15 391 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої на підтримання касаційної скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку відповідності оскаржуваного вироку нормам матеріального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Зважаючи на ці законодавчі положення та приписи ст. 419 вказаного Кодексу, суд апеляційної інстанції зобов'язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Апеляційний суд при перегляді вироку суду першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисник засудженої ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_29. подав апеляційну скаргу, в якій заперечував допустимість покладених в основу вироку певних доказів. Аргументуючи свою позицію, виклав змістовні, конкретні доводи, вказуючи в тому числі на те, що негласні слідчі (розшукові) дії були проведені з порушенням КПК, а тому здобуті внаслідок них докази є недопустимими. Також, захисник стверджував, що прийняття ОСОБА_2 неправомірної вигоди від ОСОБА_4 було спровоковано працівниками міліції. З урахуванням своїх доводів захисник просив скасувати вирок місцевого суду.

Апеляційний суд відмовив у задоволенні апеляційної скарги, однак в ухвалі не дав вичерпних відповідей стосовно всіх тверджень захисника, а також ретельно не проаналізував і не зіставив усіх доказів, на які посилалася сторона захисту.

Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції навів мотивування про те, що негласні слідчі (розшукові) дії в цьому кримінальному провадженні по епізоду прийняття ОСОБА_2 неправомірної вигоди від ОСОБА_4 проводилися з дотриманням вимог глави 21 КПК, однак не виклав свої висновки з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (справа «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року).

Відповідно до цього рішення в разі, якщо злочин вчинено значною мірою в результаті дій працівників міліції, які певним чином спровокували кримінальну діяльність і вона за інших обставин могла й не відбутися, така ситуація однозначно вливає на об'єктивність розгляду справи в суді. У цій справі Європейський суд встановив факт порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 09 квітня 2014 року за місцем своєї роботи отримала від ОСОБА_4 неправомірну вигоду в розмірі 1000 грн. За матеріалами провадження, останній діяв під контролем працівників міліції. У суді першої інстанції ОСОБА_4 стверджував, що під час проходження медичного огляду він поклав у кишеню ОСОБА_2 конверт, у якому була зазначена сума грошей. Разом із тим, як убачається з технічного носія інформації, на якому було зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_4 зазначав, що ОСОБА_2 намагалася відвести його руку при передачі конверта з грошима. Однак останній, не зважаючи на поведінку засудженої, власноруч поклав конверт у бокову кишеню її халата.

Тому, заперечуючи винуватість засудженої, захисник в апеляційній скарзі наводив доводи про те, що за вказаним епізодом прийняття ОСОБА_2 неправомірної вигоди було спровоковано самим ОСОБА_4

Попри це суд апеляційної інстанції викладених захисником доводів належним чином не спростував та не перевірив їх в аспекті вказаного рішення Європейського суду.

За таких обставин доводи захисника щодо порушення судом апеляційної інстанції положень ст. 419 КПК є обґрунтованими, а відтак касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки ухвалу апеляційного суду постановлено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, що в силу ст. 412 КПК є істотним, зазначене рішення підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, а провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду суду слід із дотриманням положень глави 31 КПК ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також інші доводи, наведені в касаційній скарзі захисника, в тому числі щодо суворості призначеного ОСОБА_2 покарання, зважаючи на ст. 50 КК, дати на все вичерпну відповідь і ухвалити справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК.

Керуючись статтями 436, 438 КПК , суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 28 квітня 2015 року щодо ОСОБА_2 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_25 ОСОБА_26 ОСОБА_27