Справа № 1-134/11 .
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2012 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Адаменко І.М.,

при секретарі Остапчук О.С., Спірідоновій Т.Л.,

з участю:

прокурора Зінов»єва М.В.,

захисника підсудного ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2,

захисника підсудного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області, в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу про обвинувачення

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженеця смт. Побузьке, Голованівського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, раніше не судимого, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсіонера ОВС, маючого на утриманні має 2

неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

за ч. 2 ст.121, ч.3 ст.365 КК України, -

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, українця, громадянина

України, ІНФОРМАЦІЯ_6, одруженого, раніше не судимого, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_7, пенсіонера ОВС, на утриманні маючого 2

неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

за ч.2 ст.121, ч.3 ст.365 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.16 «Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання», яку ратифіковано із застереженнями указом президії BP № 3484-ХІ від 26.01.1987 року, кожна держава-сторона зобов'язується запобігати на будь якій території, що перебуває під її юрисдикцією, актам жорстокого, нелюдського і такого, що принижує гідність, поводження й покарання, що не підпадають під визначення катування, коли такі акти здійснюються державними чи посадовими особами або іншими особами, що виступають як офіційні, чи з їх підбурювання, чи з їх відома, чи з їх мовчазної згоди.

Відповідно до ст. 2 Конвенції ООН «Про захист прав людини і основоположних свобод», яку ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання. Статтею 3 цієї Конвенції встановлено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

ОСОБА_3, наказом УМВС України в Кіровоградській області № 272 о/с від 27.09.1999 призначений на посаду оперуповноваженого кримінальної міліції у справах неповнолітніх Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області.

ОСОБА_1 наказом УМВС України в Кіровоградській області №378 о/с від 15.12.2000 року призначений на посаду старшого дільничого інспектора міліції відділення дільничих інспекторів міліції громадської безпеки Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області.

Статтею 2 Закону України «Про міліцію»передбачено, що основними завданнями міліції є забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів, запобігання правопорушенням та їх припинення, охорона і забезпечення громадського порядку, виявлення кримінальних правопорушень, участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, забезпечення безпеки дорожнього руху, захист власності від злочинних та кримінально протиправних посягань, виконання адміністративних стягнень, участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.

Відповідно до змісту ст.5 ЗУ «Про міліцію»міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Міліція поважає гідність особи і виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань. При звертанні до громадянина працівник міліції зобов'язаний назвати своє прізвище, звання та пред'явити на його вимогу службове посвідчення. У взаємовідносинах з громадянами працівник міліції повинен виявляти

високу культуру і такт.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про міліцію» на ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як на працівників міліції та представників влади,було покладено обов'язок захищати життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, запобігати правопорушенням та їх припиняти, виявляти, запобігати, припиняти та розкривати злочини, здійснювати розшук осіб, які їх вчинили, вживати з цією метою оперативно-розшукові та профілактичні заходи, передбачені чинним законодавством, приймати заяви та повідомлення про злочини та адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення, провадити дізнання в межах, визначених кримінально-процесуальним законом.

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 як працівники міліції були службовими особами, які постійно здійснюють функції представника влади, та які у відповідності до ст.3 ЗУ «Про міліцію»мали здійснювати свою діяльність на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням. Та врахувати вимоги ст..12,13 вказаного Закону, якими передбачено, що міліція має право застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених цим Законом. Застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю громадян чи працівників міліції.

У разі неможливості уникнути застосування сили вона не повинна перевищувати міри, необхідної для виконання покладених на міліцію обов'язків і має зводитись до мінімуму можливості завдання шкоди здоров'ю правопорушників та інших громадян. При завданні шкоди міліція забезпечує подання необхідної допомоги потерпілим в найкоротший строк.

Таким чином, вказане свідчать про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 займаючи вказані посади, маючи спеціальні звання, будучи працівниками зазначеного правоохоронного органу, тобто службовими особами, діючи всупереч вказаним положенням ст. ст. 2,3,5 , 12,13,20 Закону України «Про міліцію», усвідомлюючи небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинили злочини передбачені ч.2 ст.121, ч.3 ст.365 КК України , а саме перевищення влади, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їм повноважень, що супроводжувалося насильством та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, що спричинили тяжкі наслідки та умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого за наступних обставин.

29 квітня 2003 року, близько 16:00 гоини, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області разом із оперуповноваженим кримінальної міліції у справах неповнолітніх Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_3 прибули у службових справах до с. Мар»ївка Компаніївського району Кіровоградської області де біля домоволодіння ОСОБА_6, розташованого за адресою Компаніївський район с.Мар'ївка, вул.Степова 26, виявили ОСОБА_7, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, виражався нецензурною лайкою та порушував громадський порядок.

З метою доставлення ОСОБА_7 до Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області, для поміщення до кімнати для доставлених та складення адміністративного протоколу за ст.173 КУпАП, ОСОБА_1 діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_3, будучи представниками влади та явно виходячи за межі наданих їм повноважень, в порушення ст. ст.2,3,5, 12, 13 Закону України «Про міліцію», умисно застосували до ОСОБА_7 фізичне насильство, що супроводжувалося болісними, нелюдськими, жорстокими та такими, що принижують людську гідність діями, а саме, взявши примусово по під руки ОСОБА_7, який не бажав йти самостійно, так, щоб він був лицем донизу та спиною догори, а ноги волочилися по землі, протягли його на відстань близько 14 метрів до скирди сіна, яка знаходилась неподалік від домоволодіння ОСОБА_8, в напрямку автодороги Кіровоград-Миколаїв де зупинились та стали по обидва боки від ОСОБА_7 (хто з якого боку перебував відносно ОСОБА_7 встановити слідством не представилось можливим) й умисно, нанесли ОСОБА_7 кожен не менше ніж по одному удару взутими в черевики ногами, в область черевної порожнини з боків, потім від цієї скирди сіна, знову примусово протягли ОСОБА_7 взявши попід руки так, щоб він був вже був лицем доверху та спиною донизу ще 9 метрів у ту ж саму сторону, а потім, у такому ж положенні, протягли ОСОБА_7 ще 84 метри до автомобіля «Таврія», куди його примусово помістили з метою доставки до Комипаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області, чим спричинили ОСОБА_7 біль та тілесні ушкодження у вигляді саден по задній поверхні у верхній третині обох передпліч з переходом на ліктеві суглоби, саден на задньо-зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна з переходом на зовнішню поверхню лівої сідниці та саден на передній поверхні обох колінних суглобів, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 8-К від 03.02.2004р. проведеної Кіровоградським обласним бюро СМЕ та відповідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №209 від 21.10.2005 року проведеної Головним бюро СМЕ МОЗ України, , відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також тілесне ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з розривом брижі тонкого кишечника, яке відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №8-К від 03.02.2004 року проведеної Кірровоградським обласним бюро СМЕ, та висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №209 від 21.10.2005 року проведеної Головним бюро СМЕ МОЗ України відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент отримання.

Після цього, ОСОБА_9, разом із ОСОБА_1, цього ж дня приблизно о 18:30 год., доставили ОСОБА_7 до Компаніївського РВ УМВС України в області та помістили у кімнату для доставлених громадян, де він цього дня о 22 год.45 хв. від гострої крововтрати, що розвилася внаслідок закритої тупої травми живота з ушкодженням брижі тонкого кишечнику і крововиливом у черевну порожнину, що знаходиться в прямому причинному зв»язку з ушкодженнями нанесеними йому ОСОБА_9, разом із ОСОБА_1, помер.

Відповідно до вказаного вище висновку судово-медичної експертизи № 8-К від 03.02.2004 року, та висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №209 від 21.10.2005 року проведеної Головним бюро СМЕ МОЗ України, між тілесними ушкодженнями у вигляді закритої тупої травми черева з розривом брижі тонкого кишечника та смертю ОСОБА_7 є прямий причинний зв'язок.

Допитані в судовому засіданні підсудні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 свою вину у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.121, ч.3 ст.356 КК України не визнали. При цьому, ОСОБА_1 суду показав, що 29.04.2003 року, в другій половині дня він разом із ОСОБА_3 прибули на попутному транспорті з смт. Компаніївка до с. Мар»ївка, Компаніївського району на виконання розпорядження керівництва Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області для відпрацювання території. Спочатку пішли до сільської ради де дізналися, що ОСОБА_8 знову скаржиться на сина, який пиячить, ображає її та виносить з дому речі, тому вони зразу ж попрямували до будинку ОСОБА_8, та неподалік від якого помітили ОСОБА_8, яка бігла босоніж по вулиці, а за нею біг її син ОСОБА_10, який був у сильному стані сп»яніння та висловлювався на адресу матері грубою лайкою. Коли ОСОБА_8 підійшла до них, то почала скаржитися на сина та просити, щоб відвезли його до райвідділку, але той почав висловлюваний нецензурною лайкою вже і на їх із ОСОБА_3 адресу, тоді вони деякий час міркували, як доставити ОСОБА_7 до райвідділу, оскільки той добровільно з ними йти не хотів, падав на землю та симулював втрату свідомості й вони з ОСОБА_11 взяли його по під руки й примусово повели в напрямку до автодороги, щоб спіймати попутній транспорт та доставити порушника до Компаніївського РВ, але ОСОБА_7 йти не хотів пручався, підстрибував, та знову падав, а коли пройшли декілька метрів до них на автомобілі «Таврія» під»їхав сільський голова ОСОБА_12»ївської сільської ради ОСОБА_13, який зголосився відвести їх до райвідділу, тоді він разом з ОСОБА_11 примусово запхали ОСОБА_7 до автомобіля, оскільки той не хотів їхати й намагався вибити ногами скло машини, й всі разом поїхали в напрямку смт. Компаніївка. По шляху слідування ОСОБА_13 зупинився та пішов до магазину, який розташований на автодорозі, в цей час ОСОБА_7 вже заспокоївся й попросив випустити його в туалет, коли вийшов то недалеко відійшов від них й упав на бордюр, а коли повертався то знову перечепився й упав на стовпчики, що лежали обабич дороги, в цей час до них під»їхав ОСОБА_14, який був свідком того, що ОСОБА_7 порушував громадський порядок, тому відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст.173 КУпАП, тоді повернувся з магазину ОСОБА_13 і вони поїхали. Коли близько 18.30 прибули до Компаніївського РВ УМВС , то черговий відмовився приймати ОСОБА_7 без огляду лікаря, оскільки той був в сильному стані сп»яніння, тоді ОСОБА_7 до приїзду лікаря залишили у вестибюлі райвідділу, але він почав знову поводити себе неадекватно та лаятися. Вказує, що до приїзду лікаря він особисто пішов до свого кабінету, щоб закінчити оформляти адміністративний матеріал на ОСОБА_7, та в час коли ОСОБА_7 оглядав лікар він чув, як ОСОБА_7 казав, що не має скарг на здоров»я. Після огляду лікарем ОСОБА_7 помістили до кімнати тимчасового тримання Компаніївського РВ , і він уже не спілкувався з останнім, а ранком 30.04.2003 року від колег дізнався, що ОСОБА_7 помер. Також зазначає, що не має ніякого відношення до смерті ОСОБА_7, ні він ні ОСОБА_11 не заподіювали ОСОБА_7 фізичного насилля та тілесних ушкоджень, тому не визнає себе винним у інкримінованому злочині та заперечує проти задоволення цивільного позову потерпілих, але вважає, що його дії мають ознаки іншого злочину, який передбачений ч.2 ст.365 КК України, і саме у цьому злочині він визнає свою вину, бо міг примирити на місці події сина та матір і не доставляти ОСОБА_7 до райвідділу, чи для його доставки викликати службову машину, а не доставляти його попутним транспортом, але заперечує свою причетність до тяжких наслідків події, й також заперечує факт часткового відшкодування ним майнової шкоди потерпілим .

Підсудний ОСОБА_3 в судовому засіданні надав суду аналогічні ОСОБА_1 покази про обставини події, додаючи, що коли вели по під руки ОСОБА_7, то останній переставляв ноги сам й його не доводилося волочити, хоча він виривався, підстрибував та падав на землю, пручався та не бажав йти з ними. Також вказує, що свої вільні пояснення слідчому з приводу цієї події надані ним до порушення кримінальної справи добровільно без примусу, але просить врахувати покази надані ним в судовому засіданні, хоча вже не пам»ятає деталей події, часу події та опису місця події. Зазначає, що він не причетний до смерті ОСОБА_7 та вказує, що не наносив йому тілесних ушкоджень, й де міг отримати їх ОСОБА_7 йому не відомо. Покази свідка ОСОБА_15 заперечує, бо вона можливо хоче йому помститися за те, що вів її кримінальну справу, й приймав участь у її затриманні. Вказує, що досудове слідство у цій справі проведено однобічно та не повно й його вина за ч.2 ст.121 та ч.3 ст.365 КК України не доведена, але він визнає себе винним за ч.1 чи ч.2 ст.365 КК України, бо вважає, що можливо його дії при встановлених обставинах містять склад саме цього злочину.

Хоча підсудні не визнають себе винними, їх вина у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.121, ч.3 ст.365 КК України підтверджується узгодженими між собою, логічними та послідовними належними та допустимими доказами дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності.

Так, потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що доводиться матірю ОСОБА_7, в день події її син допомагав їй по господарству, потім він захотів випити і вона пішла за горілкою та по дорозі зустріла працівників міліції ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які були у стані сп»яніння, вони сіли в неї на лавці та почали кликати сина щоб він ішов з ними, але він не погодився й вони взяли його по під руки й силоміць тягти його по стерні до скирди сіна, син попросив води і вона побігла за водою, а коли повернулася та побачила, що син лежить на землі, а підсудні б»ють його ногами, потім ухопили під руки та знову потягли його по стерні спиною до землі, при цьому у сина сповзли штани й закотився светер, коли подала сину води, то підсудні не дали йому напитися, а вилили в йому в обличчя. Після чого підїхав на машині ОСОБА_13, і підсудні запхали сина силоміць в машину і поїхали. Наступного ранку вона зібрала для сина сумку з їжею і повезла до Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області, а коли підійшла до чергового той повідомив, що її син ОСОБА_7 помер. Наступного дня ОСОБА_13 привіз їй якісь речі та деякі продукти харчування сказавши, що це від працівників міліції. Також підсудний ОСОБА_1 допоміг викопати яму на поховання сина. Цивільний позов підтримала та просить покарати суворо підсудних.

Вказані покази потерпілої узгоджуються із показами наданими в судовому засіданні свідком ОСОБА_15, яка показала, що 29.04.2003 року в післяобідній час разом із своєю подругою ОСОБА_16 проходили повз домоволодіння ОСОБА_7 в с. Мар»ївка та була очевидцем, як на толоці біля копни соломи стояли ОСОБА_3 та ОСОБА_1 біля них на спині з приспущеними штанами лежав ОСОБА_7В, а трохи далі від них знаходилася ОСОБА_8, яка щось викрикувала, а потім хтось із працівників міліції, хто саме не пам»ятає, наніс один удар взутою ногою по тілу ОСОБА_7. Вказує, що не зупинялася та не спостерігала як закінчилася ця подія.

Ідентичні показання свідок ОСОБА_15 надала при відтворенні обстановки та обставин події за її участі від 09.04.2010 р. при яких проводилася фотофіксація ( а.с. 13-21) .

Щодо зміни своїх показів, які надавала у 2003 році, пояснила, що перші покази надавалися нею коли вона була неповнолітньою під психологічним тиском підсудних, які, щоб домовитися з нею про потрібні покази, забрали її з дому, купили «Ромколу»та шоколад й повезли до лісу, де у неї відбувся інтимний зв»язок із водієм, який їх туди привіз. Підсудні розказали, що потрібно було показати й вона виконала їх прохання надавши неправдиві покази під час першого її допиту у 2003 році. Вказує, що підтримує свої покази надані в подальшому під час її допиту слідчим у 2010 році та під час ВООП з її участю.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що підтримує покази наданні ним на стадії проведення досудового слідства по кримінальній справі, із яких випливає, що подія трапилася у квітні 2003 році в с.Мар»ївка, він на той час працював головою ОСОБА_12»ївської сільської ради. Підсудні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 попросили його на автомобілі підвести ОСОБА_7 до Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області, він погодився, ОСОБА_7 в машині вів себе агресивно та був у стані алкогольного сп»яніння, але впевнено стояв на ногах, без підтримки. По шляху слідування він зупинявся біля магазину купити води на прохання потерпілого ОСОБА_7, пробув у магазині хвилин 4-5, а потім повернувся й вони всі поїхали до Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області, де він залишив потерпілого та підсудних , а сам повернувся . Вказує, що в його присутності підсудні не наносили ударів потерпілому й він не бачив, щоб потерпілий ОСОБА_7 падав на бордюри.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що 29.04.2003 він приблизно о 16:00 на своєму автомобілі «Москвич»проїжджав по автодорозі с.Мар'ївка-с.Зелене, у напрямку гаража СВК «Нива»та бачив, що дільничний ОСОБА_1 та ще один працівник міліції тягли по під руки по ґрунтовій дорозі ОСОБА_7 так, що він знаходився спиною до землі, у цей час він упирався, виривався, підстрибував.

Свідок ОСОБА_18 показала, що 29.04.2003, після обіду, вона бачила як біля будинку ОСОБА_6 стояв дільничний ОСОБА_1 та ще один міліціонер, біля них стояв ОСОБА_7 та вони говорили про те, що той ображає свою матір.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суд вважає, що вони є послідовними та логічними й такими, що узгоджуються із показами потерпілої ОСОБА_8 Ці свідки є сторонніми особами потерпілим і у них відсутні підстави для обмови підсудних. Вказаними показаннями відтворюються фактичні обставини справи в частині того, що 29.04.2003 року в с. Мар»явка Компаніївського району близько 16 годині мала місце подія, при якій працівники Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , перевищуючи свої службові повноваження умисно застосували до ОСОБА_7 фізичне насильство, що супроводжувалося болісними, нелюдськими, жорстокими та такими, що принижують людську гідність діями, та заподіяли йому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне в момент заподіяння.

Крім того, показання зазначених свідків перевірені і іншими письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а тому показання свідків є об»активними та беруться судом до уваги.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що у 2003 рік працювала фельдшером швидкої допомоги Компаніївської ЦРЛ. 29.04.2003 вона чергувала .Приблизно о 18:10 зателефонували з Компаніївського РВ УМВС та повідомили, що один із затриманих вимагав огляду лікаря. О 18:20 вона прибула до райвідділу, зайшовши у фойє побачила лежачого на підлозі ОСОБА_7, якого у присутності працівників Компаніївського РВ УМВС оглянула. Вона запитала у нього на що він скаржиться, він сказав, що якщо йому дадуть попити води, він скаже. Вона спочатку оглянула живіт, він був м'який, ушкоджень не було, чоловік дихав животом, артеріальний тиск складав 120/75. На її запитання, що у нього болить він відповів, що нічого та почав нецензурно лаятись. З його ротової порожнини відчувався запах алкоголю. Коли закінчила огляд сказала працівникам міліції, що стан ОСОБА_7 задовільний, а по його зовнішньому вигляду вона зробила висновок, що підстави для поміщення його до лікарні відсутні. Об 22:30 год. цього ж дня з Компаніївського РВ УМВС знову поступив телефонний дзвінок. Та вона, виїхавши на місце до Компаніївського РВ УМВС констатувала смерть ОСОБА_7

Свідки ОСОБА_20 (працював у Компаніївського РВ УМВС з 1990 року вартовим ІТТ), ОСОБА_21 (працював з 2001 року помічником чергового Компаніївського РВ УМВС), ОСОБА_22 (працював з 2000 року помічником чергового Компаніївського РВ УМВС) дали суду аналогічні одне одному покази.

Їхніми показами встановлено, що 29.04.2003 у кімнаті для доставлених Компаніївського РВ УМВС України в області утримувався ОСОБА_23

Цього ж дня приблизно о 18:00-18:20 ОСОБА_1 та ОСОБА_9 до Компаніївського РВ УМВС доставлено ОСОБА_7 за вчинення правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП.

ОСОБА_1 і ОСОБА_9 завели ОСОБА_7 попід руки, після чого той ліг на спину на підлогу у фойє. Ззовні на тілі ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ніхто з них не бачили. Приблизно о 18:30 приїхала черговий лікар швидкої допомоги Компаніївської ЦРЛ ОСОБА_19, оглянула ОСОБА_7, виміряла йому тиск, прощупала живіт і сказала, що його стан задовільний, його можна утримувати у кімнаті для доставлених.

Коли лікар оглядала ОСОБА_7, той нецензурно лаявся. Після огляду лікарем було зроблено необхідні записи у журналах та проведено особистий огляд ОСОБА_7 Приблизно о 19 годині ОСОБА_7 поміщено у кімнату для доставлених Компаніївського РВ УМВС.

Вказані свідки вказують, що кожен із них періодично по черзі навідувались у кімнату для доставлених та перевіряли стан справ доставлених. Коли ОСОБА_7 помістили у кімнату для доставлених він сказав, що буде спати на підлозі. Коли ОСОБА_20, після настання темноти виводив ОСОБА_23 у туалет, ОСОБА_7 лежав на підлозі кімнати на животі й сопів. Коли заводив назад ОСОБА_23 ОСОБА_7 так і лежав та спав. Приблизно о 22:45 ОСОБА_23 покликав їх та сказав, щоб перевірили ОСОБА_7 бо не чути як він дихає. Вони упевнились в тому, що ОСОБА_7 не дихає, викликали швидку та лікар, що приїхав констатував смерть ОСОБА_7

Вказують, що в день події у приміщенні Компаніївського РВ УМВС ні працівники міліції, ні будь-хто інший не били ОСОБА_7 та не спричиняли йому тілесних ушкоджень.

Показання вказаних свідків, спростовують версію підсудних про те, що тілесні ушкодження від яких настала смерть потерпілого ОСОБА_7 могли настати у будь-якому іншому місці, в тому числі й у приміщенні Компаніївського РВ, після його доставки туди від дій інших осіб. Покази цих свідків є логічними й послідовними, вони не змінювалися з часу допиту на досудовому слідстві, та узгоджуються між собою, між ними відсутні суперечності, отримані без порушень вимог Кримінально процесуального закону, є допустимими та непрямими доказами вини підсудних в інкримінованому діянні, тому суд визнає їх об'єктивними.

Потерпілий ОСОБА_24 суду показав, що дізнався про смерть брата ОСОБА_7 від чужих людей. На наступний день він приїхав до своєї матері ОСОБА_8 і в цей час до неї саме приїхав підсудний ОСОБА_1 та ще двоє невідомих та попросив паспорт ОСОБА_7В, щоб забрати його з моргу та допомогти поховати, але він не віддав паспорт підсудному. Цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_25 суду показала, що про подію загибелі старшого брата їй стало відомо від матері ОСОБА_8 лише на 3-й день, та після цього повідомлення в неї слалися передчасні пологи, й вона отримала сильне моральне потрясіння, брат ОСОБА_7 їй у всьому допомагав, тому цивільний позов до Державного Казначейства України та Компаніївського РВ УМВС України на суму 500000 грн. підтримала в повному обсязі та просить суворо покарати підсудних.

Свідок ОСОБА_26 суду показав, що він проживає навпроти кладовища у с.Мар'ївка. Він бачив, як після смерті ОСОБА_7 до кладовища приїздив трактор та хлопці з с.Зелене, а з ними був дільничний інспектор міліції ОСОБА_1, який їм показував де копати могилу ОСОБА_7

Вказані покази свідка узгоджуються із показами потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_24 та ОСОБА_25 та спростовують покази підсудного ОСОБА_1 в тій частині, що він не приїздив після смерті ОСОБА_7 до домоволодіння потерпілої ОСОБА_8. для того, щоб надати їй допомогу у похованні потерпілого ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_27 суду показав, що підтримує свої покази надані на досудовому слідстві та доповнив та з яких слідує, що 29.04.2003 він на своєму автомобілі ВАЗ-2101 під'їхав до магазину «Колосок»у с.Мар'ївка, щоб купити цигарок. Через дорогу від нього, навпроти магазину «Колосок»стояла «Таврія»ОСОБА_13, біля неї стояли ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_7. Підсудні тримали потерпілого ОСОБА_7 за руки, а той виривався й тікав від них, був у стані сп»яніння сильно лаявся й ОСОБА_3 склав на останнього протокол в цей час ОСОБА_7 попросився до туалету й по дорозі один раз перечепившись через бордюр упав, тоді ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_7 допоміг йому встати провів та посадив його до машини. Після цього він підписав протокол, який склав ОСОБА_3М, сів до себе у машину та поїхав звідти. Вказує, що при цій події був поруч підсудних та потерпілого близько 20 хвилин та не бачив, щоб хто-небудь у його присутності бив ОСОБА_7.

Показання свідка ОСОБА_27 отримані згідно норм КПК України, однак суд оцінює їх критично, як такі що за своїм змістом не узгоджуються із показаннями підсудного ОСОБА_3, який вказував, що біля магазину потерпілий ОСОБА_7 вів себе спокійно та не втікав від них, а в туалет потерпілий попросився коли сидів у машині, та був заспокоєний, тому вони із ОСОБА_1 спокійно відпустили потерпілого й не супроводжували його, бо він не втікав від них, при цьому підсудний не вказав про присутність при цьому свідка ОСОБА_27, також підсудний ОСОБА_3 показав, що не він, а підсудний ОСОБА_1 складав адміністративний протокол на ОСОБА_7., також не узгоджуються покази свідка із показами свідка ОСОБА_13 в тій частині, що біля мазанину подія тривала не 20 хвилин, а хвилин 4-5 як показав останній.

Отже покази свідка ОСОБА_27 є не логічними не послідовними та суперечливими, ці покази не узгоджуються із протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_3 та матеріалами адміністративної справи щодо ОСОБА_7 за ст.173 КУпАП, тому суд вважає їх неправдивими та відкидає їх .

Крім показань свідків, вина ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121, ч.3 ст. 365 КК України, за вказаними обставинами підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме:

- протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_8 з фото таблицею від 28.08.2003 року та від 09.04.2010р., де вона показала, що була очевидцем побиття 29.04.2003 року підсудними її сина, детально описала та показала місце події та обставини справи, та те як та в якому напрямку підсудні примусово по під руки тягли ОСОБА_7 та примусово помістили його до автомобіля «Таврія», який належить ОСОБА_13, а саме потерпіла ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_1 і ОСОБА_9 взяли ОСОБА_7 попід руки та протягли його по землі 14 метрів та так, що він був обличчям донизу і торкався землі передньою поверхнею нижніх кінцівок.

Після того, як працівники міліції протягли ОСОБА_7 14 метрів лицем донизу, вони стали по обидва боки відносно ОСОБА_7 та нанесли невстановлену кількість ударів ОСОБА_7 ногами (взутими; правою чи лівою не встановлено) у область живота з обох боків.

Після того, як працівники міліції нанесли ОСОБА_7 удари ногами по боках, вони знову взяли його попід руки так, що він знаходився лицем догори, а його задня поверхня нижніх кінцівок торкалась землі, протягли ще 9 метрів, після чого зупинились відпочити та потім протягли ОСОБА_7, у такому ж положенні, ще 84 метри до місця де їх забрав ОСОБА_13 на автомобілі «Таврія»( а.с.32-37, 43-47 т.2);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 09.04.2010 року за участю ОСОБА_15 з фото таблицею, де вона показала, що 29.04.2003 року була очевидцем, як проходячи повз будинок ОСОБА_7 у с. Мар»ївка , вул.. Степова на толоці і біля копни сіна, які розташовані неподалік від вказаного будинку, на землі лежав на спині лицем до гори потерпілий ОСОБА_7, а поруч стояли підсудні і один із них наніс удар ногою ОСОБА_7 у бік ( а.с.13-21, т.2);

- протколом відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_3 від 18.11.2003 року з фото таблицею де він показав, що в день події 29.04.2003 року він разом із ОСОБА_1 мали намір доставити порушника ОСОБА_7 до райвідділу Компаніївського РВ та оскільки останній був у нетверезому стані добровільно йти з ними не хотів, вони його взяли під руки так, щоб він був розміщений обличчям вгору та примусово тягли його по толоці в с. Мар»Ївка метрів 150-200 в напрямку дороги, а потім посадили до автомобіля «Таврія»й сільський голова ОСОБА_28 повіз їх до райвідділку , по дорозі біля автобусної зупинки, ОСОБА_13 зупинився та пішов через дорогу в магазин, що знаходиться у с.Мар'ївка, а ОСОБА_7 вийшов з автомобіля, щоб сходити в туалет. Після цього, йдучи за автобусну зупинку, він упав, перечепившись через бордюр висотою близько 20 см., після чого, підвівшись почав спускатись униз за автобусну зупинку та знову впав обличчям вниз на бетонний стовпчик, що лежав за зупинкою ( а.с. 55-60 т.2);

- висновком судово-медичної експертизи № 456 від 26.09.2003р. проведеної експертом Кіровоградського обласного бюро СМЕ ОСОБА_29 встановлено, що при обстеженні труа ОСОБА_7- виявлено садна по задній поверхні у верхній третині обох передпліч з переходом на ліктеві суглоби, на задньо-зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна з переходом на зовнішню поверхню лівої сідниці та на передній поверхні обох колінних суглобів, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Садна в області верхніх та нижніх кінцівок, на лівому стегні та на сідницях могли виникнути в результаті волочіння.

Виявлено закриту тупу травму з розривом брижі тонкого кишечника та крововиливом у черевну порожнину, яка відносить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент отримання та виникла в результаті не менше одного травматичного впливу тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. У пошкодженні, у вигляді закритої тупої травми живота, відобразились загальні ознаки тупих твердих предметів, індивідуальні ознаки не відображені, тому судити яким предметом воно спричинено не представляється можливим.

В момент спричинення пошкодження в області живота, потерпілий був повернутий передньою черевною стінкою до травмую чого предмета.

Смерть ОСОБА_7 знаходиться в прямому причинному зв'язку з тілесним ушкодженням у вигляді закритої тупої травми живота з розривом брижі тонкого кишечника ( а.с.94-96, т.2);

- актом судово-медичної експертизи № 8-К від 03.02.2004р. проведеної комісією Кіровоградського обласного бюро СМЕ відповідно якого смерть ОСОБА_7 настала від гострої крововтрати, що розвивалася внаслідок закритої тупої травми живота з ушкодженням брижі тонкого кишківника і крововиливом у черевну порожнину і знаходиться в прямому причинному зв»язку з ушкодженням в ділянку черева, яка утворилася від дії тупих предметів та несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень у живих осіб, які небезпечні для життя в момент заподіяння, і відповідають терміну зазначеному у постанові. У ОСОБА_7 також виявлені ушкодження у вигляді саден по задній поверхні верхньої третини обох передпліч з переходом на ліктьові суглоби, передньої поверхні обох колінних суглобів, по заднє-зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна з переходом на ліву сідницю, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень та ушкодження у вигляді саден в ділянці лівого стегна з переходом на сідницю могли виникнути внаслідок волочіння( а.с.104-110 , т.2);

- висновком повторної судово-медичної експертизи проведеної 21.10.2005 року комісією Головного бюро СМЕ МОЗ України №209 встановлено, що закрита травма живота з розривом брижі ОСОБА_7 та внутрішньочеревною кровотечею відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та між цією травмою і настанням смерті ОСОБА_7 є прямий причинний зв»язок. Садна в ділянках верхніх і нижніх кінцівок відносяться до легких тілесних ушкоджень, які могли утворитися як від окремих травмуючи дій тупим предметом, так і при протягуванні ( волочінні). Від отримання травми живота до настання смерті ОСОБА_7 минуло не менше 6 годин. Ушкодження брижі тонкої кишки виникло від дії від гострим кутом зі значною силою тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо взутою ногою і не могло виникнути як в результаті падіння з висоти власного зросту, так і в результаті падіння з висоти власного зрості і удару об бетонне покриття або споруду. Після отримання вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 міг вчиняти активні дії ( рухатися,говорити, кричати) до настання погіршення стану, втрати свідомості та настання смерті ( а.с.121-128, т.2);

- висновком судово-медичної гістологічної експертизи №44 від 11.07.2005 року проведеної завідувачкою відділення судово-медичної гістології Головного бюро СМЕ ОСОБА_12, відповідно якого експертом проведено судово-медичну експертизу препаратів з шматочків внутрішніх оганів від трупа ОСОБА_7 та встановлено крововиливи в брижі тонкого кишечника з вираженою лімфо-лейкоцитарною реакцією. Крововиливи в м»язові волокна з пери фокальними реактивними змінами. Недокрів»я міокарда, легеньЮ головного мозку, зміни реологічних властивостей крові. Зерниста дистрофія міокарда, застійні зміни в легенях, коронаросклероз ( а.с.131-132, т.2, а.с.64, т.4);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи №87 від 06.11.2007 року проведеної комісією Головного бюро СМЕ МОЗ України встановлено, що виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин вказаних ОСОБА_8 ( а.с.148-152, т.2);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи №391 від 30.12.2008 року проведеної комісією Головного бюро СМЕ МОЗ України встановлено, що закрита травма живота у ОСОБА_7 могла виникнути внаслідок сукупних ударів, за обставин, на які вказала ОСОБА_8 ( а.с.161-165, т.2);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи №72 від 15.02.2010 року проведеної комісією Кіровоградського обласного бюро СМЕ, яким встановлено, що тілесне ушкодження виявлене при судово-медичному обстеженні трупу ОСОБА_7, а саме: садна по задній поверхні у верхній третині обох передпліч з переходом на ліктеві суглоби; садна на задньо-зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна з переходом на зовнішню поверхню лівої сідниці та садна на передній поверхні обох колінних суглобів, окремо один від одного відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень,- не виключається можливість, що тілесне ушкодження у вигляді саден у ділянці лівого стегна с переходом на сідницю могли виникнути і в результаті волочіння. Від отримання травми живота ОСОБА_7 до настання його смерті минуло не менше 6 годин ( а.с.180-184 т.2);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи проведеної комісійно Головним бюро СМЕ МОЗ України № 584/10 від 27.04.2011 встановлено, що розрив брижі тонкого кишечника у ОСОБА_7 виник від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею під гострим кутом, що могло виникнути за обставин, вказаних у протоколах відтворення обстановки та обставин події із участю ОСОБА_6 від 28.08.2003 та від 09.04.2010, із участю ОСОБА_15 від 09.04.2010 та не могло виникнути за обставин вказаних ОСОБА_9 при відтворенні обстановки та обставин події за його участю. Розпив брижі тонкого кишечника виник приблизно за 6 годин до настання смерті ОСОБА_7 Садна в ділянках верхніх та нижніх кінцівок не могли виникнути в результаті падіння на пласку поверхню чи виступаючі предмети (бетонний стовпчик, бордюр), що детально описані у протоколі огляду місця події від 07.05.2003. Розрив брижі тонкого кишечника у ОСОБА_7 міг виникнути і від одного удару ( а.с. 199-207, т.2);

- випискою з книги особистого прийому сільського голови ОСОБА_12»ївської сільської ради з січня 2002 року по квітень 2003 року, з якої вбачається, що ОСОБА_8 зверталася зі скаргами на свого сина ОСОБА_7;

- копія робочого зошиту експерта ОСОБА_12 де зареєстровано висновок судово-медично гістологічної експертизи Головного бюро СМЕ №44 ( а.с.59-61, т.4);

- копією журналу реєстрації експертиз( досліджень), речових доказів та документів у відділенні судово-медичної гістології Головного бюро СМЕ ( а.с.62-63 т.4);

- витяг з журналу реєстрації комісійних судово-медичних експертиз у 2010 р. ( а.с.77-78, т.4);

- витяг з журналу реєстрації комісійних судово-медичних експертиз у 2008 р. ( а.с.79-82, т.4);

- витяг з журналу реєстрації комісійних судово-медичних експертиз у 2004 р. ( а.с.83-84, т.4);

- витяг з журналу реєстрації комісійних судово-медичних експертиз у 2006 р. ( а.с.85-86, т.4);

- реєстраційна судово-медична документація Кіровоградського обласного бюро СМЕ від 30.04.2003 року та 01.09.2003 р. ( а.с.186-196, т.4);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи комісії Кіровоградського обласного бюро СМЕ №180 від 06.04.2012 року згідно якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_7 виявлено ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з ушкодженням брижі тонкого кишківника дляною дбизько 15 см з крововиливом близько 1700 мл темно-червоної рідкої крові та згортків, це говорить про те, що були пошкодження судин брижі тонкого кишківника. Судово-медичних даних, по яких можливо було б вирішити питання про час, на протязі якого тривала кровотеча з ушкодженої брижі, немає. З моменту утворення крововиливу в брижу тонкого кишківника до настання смерті минуло не менше 6 годин та з моменту смерті ОСОБА_7 домоменту судово-медичного дослідження його трупа ( 30.04.2003 року) пройшло не менше 12 годи ( а.с.104-108 т.4).

- рішенням Європейського суду з прав людини від 13.12.2011 року, справа «ОСОБА_12 та інші проти України», яким встановлено, що у цій справі мало місце порушення статті 2 Конвенції у зв»язку зі смертю ОСОБА_30 та у зв»язку з не проведенням державними органами ефективного розслідування обставин смерті ОСОБА_30, а також мало місце порушення статті 3 Конвенції з огляду на нелюдське поводження з ОСОБА_7 ( а.с.245-252, т.3);

Зазначені письмові докази у справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення підсудними діянь, інкримінованих їм стороною обвинувачення, та відповідають показанням свідків у справі.

Допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_29, ОСОБА_31, ОСОБА_32 та Вороб»йова С.В., підтвердивши свої судово-медичні висновки та вказали, що лише припускають можливість того, що легкі тілесні ушкодження та тяжке тілесне ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з ушкодженням брижі тонкого кишківника могли виникнути при падінні ОСОБА_7 з висоти власного зросту на виступаючі предмети (бордюр, бетонний стовпчик), але вказані припущення, які також містяться у висновку судово-медичної експертизи № 456 від 26.09.2003р. проведеної експертом Кіровоградського обласного бюро СМЕ ОСОБА_29 та судово-медичної експертизи № 8-К від 03.02.2004р. проведеної комісією Кіровоградського обласного бюро СМЕ, суд оцінює критично та відкидає їх, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються показами потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_15, ОСОБА_13 та висновком комісійної судово-медичної експертизи № 209 від 21.10.2005, проведеним Головним бюро СМЕ МОЗ України. Оскільки експертний висновок не може ґрунтуватися на припущеннях, тому відповідно до вимог ст. 65 КПК України висновки експертів ОСОБА_29, ОСОБА_31, ОСОБА_32 та Вороб»йова С.В. про можливість утворення легких тілесних ушкоджень та тяжкого тілесного ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з ушкодженням брижі тонкого кишківника при падінні ОСОБА_7 з висоти власного зросту на виступаючі предмети (бордюр, бетонний стовпчик), які відображені у висновку судово-медичної експертизи № 456 від 26.09.2003р. та № 8-К від 03.02.2004р. відкидаються судом у цій частині як доказ.

Оголошеними в судовому засіданні показами експерта ОСОБА_12 ( а.с.99-104 т.5) встановлено, що нею з 07.07.2005 по 11.07.2005 року на підставі направлення експерта Головного бюро СМЕ проведена повторна судово-медична експертиза препаратів з шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_7. Експертиза проведена за матеріалами кримінальної справи та архівними гістологічними матеріалами дослідженими мікроскопічним методом, Вказує, що вищезазначений висновок експерта №44 відповідає Правилам проведення судово-медичних експертиз ( досліджень) у відділеннях судово-медичної гістології бюро судово-медичної експертизи .

Показання свідків, дані наведених процесуальних документів, та на підставі сукупності всіх доказів встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового слідства, що усуває таку версію підсудних та захисту.

Керуючись ст. 67 КПК України, суд оцінює зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням того, що по справі забезпечено всебічний, повний та обєктивний розгляд всіх обставин справи.

Таким чином, дослідивши вказані вище допустимі, об»активні та достатні докази у їх сукупності, суд вважає, що вина підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у тому, що вони скоїли перевищення влади, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їм повноважень, що супроводжувалося насильством та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, що спричинили тяжкі наслідки та умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 чт.121, ч.3 ст.365 КК України доведена.

Під час судового розгляду судом були перевірені показання підсудних надані ними під час судового слідства, щодо їх непричетності до нанесення легких тілесних ушкоджень та тяжкого тілесного ушкодження від якого настала смерть потерпілого ОСОБА_7 та у перевищенні ними при цьому службових повноважень, які суд не приймає, оскільки вони є надумані, не відповідають та спростовуються фактичними обставинами справи, які встановлені виходячи з показань свідків ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_26, які узгоджуються із показами потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_24, ОСОБА_33 та відповідають змісту інших наведених вище доказів .

Суд вважає, що у справі існує сукупність наведених вище та досліджених судом допустимих прямих та непрямих доказів, які достатньо повно викривають підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у скоєнні злочинів передбачених

ч. 2 ст. 121, ч.3 ст.365 КК України, та які за змістом є чіткими, зрозумілими та послідовними.

Тому, показання підсудних про їх невинуватість суд оцінює критично, як спробу уникнення належної кримінальної відповідальності. Виходячи з послідовних показань свідків у справі, які є особами сторонніми, а значить у них відсутні будь-які підстави для обмови підсудних та в сукупності з іншими письмовими доказами вини підсудних, наведених судом в мотивувальній частині вироку, ці докази усувають версії підсудних щодо їх невинуватості в інкримінованих злочинних діяннях.

Діяння, вчинені підсудними ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є суспільно небезпечними та підлягають кваліфікації за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого та ч.3 ст. 365 КК України як умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їм повноважень, що супроводжувалося насильством та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, що спричинили тяжкі наслідки.

При призначенні виду і міри покарання підсудному ОСОБА_1суд керується ст.65 КК України виходячи з вимог закону про достатність покарання для виправлення підсудного, запобігання вчиненню нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, які статтею 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу підсудного, пом»якшуючі і обтяжуючі покарання обставини, характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали.

В якості пом»якшуючих покарання обставин у відповідності до ст.66 КК України, суд враховує, що підсудний ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності раніше не притягався, має незадовільний стан його здоров»я, що має документальний вираз в наявній в матеріалах справи медичній документації, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність заохочень та нагород по службі за останнім місцем праці, а також вчинення злочину внаслідок неправильної поведінки потерпілого, тривалий сплив часу від дня події, яка мала місце більш ніж дев»ять років тому.

В якості ознак, що характеризують особу підсудного ОСОБА_1 суд враховує, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за останнім місцем праці та проживання характеризується виключно позитивно, є пенсіонером ОВС.

Обставин, що обтяжують покарання винного згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд вважає, що згідно ст. 69 КК України у справі наявні обставини, які пом»якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів підсудним ОСОБА_1, а саме: незадовільний стан його здоров»я, що має документальний вираз в наявній в матеріалах справи медичній документації, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність заохочень та нагород по службі за останнім місцем праці, а також вчинення злочину внаслідок неправильної поведінки потерпілого, тривалий сплив часу від дня події, яка мала місце більш ніж дев»ять років тому .

Але, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про неможливість виправлення підсудного ОСОБА_1 без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для призначення йому покарання не повязаного з позбавленням волі, а також для застосування до нього ст. 75 КК України, а тому йому слід призначити покарання:

- за ч.2 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 365 КК України - у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, нижче найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.365 КК України, яка діяла на момент вчинення злочину, та із застосуванням обов»язкової додаткової міри покарання - позбавленням права займати атестовані посади в правоохоронних органах ;

Враховуючи, що підсудний є пенсіонером ОВС, суд вважає можливим не застосовувати ст.54 КК України та не позбавляти підсудного спеціального звання.

Одночасно суд при призначенні покарання підсудному ОСОБА_3 керується вимогами ст. 70 КК України.

При призначенні виду і міри покарання підсудному ОСОБА_3 суд керується ст.65 КК України виходячи з вимог закону про достатність покарання для виправлення підсудного, запобігання вчиненню нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, які статтею 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу підсудного, пом»якшуючі і обтяжуючі покарання обставини, характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали.

В якості пом»якшуючих покарання обставин у відповідності до ст.66 КК України, суд враховує, що підсудний ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності раніше не притягався, має тяжко хвору матір, що підтверджено медичною документацією, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність заохочень та нагород по службі за останнім місцем праці, а також вчинення злочину внаслідок неправильної поведінки потерпілого, тривалий сплив часу від дня події, яка мала місце більш ніж дев»ять років тому.

В якості ознак, що характеризують особу підсудного ОСОБА_3 суд враховує, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за останнім місцем праці та проживання характеризується виключно позитивно, є пенсіонером ОВС.

Обставин, що обтяжують покарання винного згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд вважає, що згідно ст. 69 КК України у справі наявні обставини, які пом»якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів підсудним ОСОБА_3, а саме: має тяжко хвору матір, що підтверджено медичною документацією, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність заохочень та нагород по службі за останнім місцем праці, а також вчинення злочину внаслідок неправильної поведінки потерпілого, тривалий сплив часу від дня події, яка мала місце більш ніж дев»ять років тому.

Але, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про неможливість виправлення підсудного ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для призначення йому покарання не пов»язаного з позбавленням волі, а також для застосування до нього ст. 75 КК України, а тому йому слід призначити покарання:

- за ч.2 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 365 КК України - у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, нижче найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.365 КК України, яка діяла на момент вчинення злочину, та із застосуванням обовязкової додаткової міри покарання - позбавленням права займати атестовані посади в правоохоронних органах ;

Враховуючи, що підсудний ОСОБА_3 є пенсіонером ОВС, суд вважає можливим не застосовувати ст.54 КК України та не позбавляти підсудного спеціального звання.

Одночасно суд при призначенні покарання підсудному ОСОБА_3 керується вимогами ст. 70 КК України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влад, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При вирішенні питання про відшкодування заподіяної злочинами шкоди суд враховує, що є розумні підстави вважати, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які мали місце 29.04.2003 року та мають тяжкі наслідки - смерть ОСОБА_7, фактично заподіяно моральну шкоду потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_24, ОСОБА_25, яка виразилася у стражданнях через психологічний стрес кожного з них, пов»язаний зі смертю рідної людини, неспокій, відчай, пригніченість, порушення звичайного способу життя, при цьому суд застосовує норми права, які діяли на час заподіяння шкоди, а саме ст.ст. 440-1, 441, 442 ЦК України ( 1963р.) та керується Постановою Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди», якою визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України, тому за таких обставин, враховуючи вимоги розумності та справедливості, та фактичні обставини справи й час настання шкоди, суд вважає за необхідне цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державним казначейством України Коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_8 300000 грн., на користь ОСОБА_25 100000 грн, на користь ОСОБА_24 100000 грн. В іншій частині стягнення відмовити у зв»язку із необгрунтованністю вимог.

Щодо стягнення з відповідачів Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області та Державного казначейства України витрат понесених потерпілими цивільними позивачами на проїзд та на правову допомогу, то вони задоволенню не підлягають оскільки ці вимоги не відповідають Закону.

До вступу вироку в законну силу, суд вважає доцільним не замінювати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 запобіжний захід .

Питання речових доказів вирішити у відповідності з ст. 81 КПК України.

Керуючись ст.ст. 321-327, 330-335 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121, ч.3 ст.365 КК України (в редакції до набрання чинності Законом № 3207-VІ від 07.04.2011 р.) та призначити йому :

- за ч.2 ст.121 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.365 КК України основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче найнижчої межі, передбаченої санкцією статті, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права займати атестовані посади в правоохоронних органах строком на 3(три) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді семи років позбавлення волі з позбавленням права займати атестовані посади в правоохоронних органах строком на три роки.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121, ч.3 ст.365 КК України (в редакції до набрання чинності Законом № 3207-VІ від 07.04.2011 р.) та призначити йому :

- за ч.2 ст.121 КК України покарання у виді 7 ( семи) років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.365 КК України основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче найнижчої межі, передбаченої санкцією статті, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права займати атестовані посади в правоохоронних органах строком на 3(три) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_1 остаточне покарання у виді семи років позбавлення волі з позбавленням права займати атестовані посади в правоохоронних органах строком на 3(три) роки .

Строк відбуття покарання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку у виконання.

Запобіжний захід, підписка про невиїзд, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до набуття вироком законної сили залишити без змін.

Цивільний позов ОСОБА_8, ОСОБА_24, ОСОБА_25 задовольнити частково.

Стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державним казначейством України Коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_8 300000 грн., на користь ОСОБА_25 100000 грн, на користь ОСОБА_24 100000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

На вирок може бути подана апеляція до судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Кіровоградської області через Бобринецький районний суд Кіровоградської області протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Суддя І.М. Адаменко