АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровськ, громадянки України, українки, із вищою освітою, не працюючою, не одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, ?
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.11.2015 обвинувальний акт відносно обвинуваченої за ч.2 ст.309 КК України ОСОБА_6 , в порядку п.3 ч.3 ст.314 КПК України, повернуто прокурору м.Біла Церква Київської області, для усунення виявлених порушень.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, прокурором прокуратури міста Біла Церква Київської області ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10.11.2015 і призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи прохання про скасування ухвали суду першої інстанції, прокурор вказує істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону.Зокрема, ОСОБА_5 посилається на те, що порушуючи вимоги ст.370 КПК України, суд обґрунтував своє рішення про повернення обвинувального акта тим, що прокурором порушені вимоги п.9.5.1 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 15.01.2013 №3 щодо засвідчення документів шляхом їх підписання, затвердження та проставлення печатки. Однак, відповідно до положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.До того ж вимоги ч.1 ст.291 КПК України прокурором теж виконано. Тому, вказаний судом першої інстанції факт, не є підставою для повернення обвинувального акта, а тому його врахування судом при винесенні рішення є необґрунтованим.
Також прокурор звертає увагу суду на те, що твердження суду першої інстанції щодо неузгодженості обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування з часом проведення обшуку, не є підставою для його повернення, оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 містить фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення з посиланням на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність. До того ж апелянт вважає, що точний час проведення слідчої дії обшуку не впливає на фактичні обставини кримінального правопорушення та обвинувачення, оскільки текст обвинувального акту містить усі ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.309 КК України: об`єкт, суб`єкт злочину, його об`єктивну та суб`єктивні сторони.
Прокурором наголошується і на тому, що в ухвалі від 10.11.2015 суд зазначив, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначено, на підставі чого та як здобувалися докази у даному кримінальному провадженні. Втім, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки реєстр матеріалів досудового розслідування містить усі відомості, зазначені у ч.2 ст.109 КПК України, у тому числі, щодо підстав проведення обшуку у кримінальному провадженні.
Окрім того, апелянт вважає висновок суду щодо невідповідності відомостей реєстру матеріалів досудового розслідування твердженню прокурора під час підготовчого судового засідання про відсутність обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченої, також необгрунтованим. Так, у реєстрі матеріалів дійсно зазначено, що щодо обвинуваченої ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком з 09.05.2015 по 09.07.2015. Таким чином, станом на 10.11.2015 строк дії ухвали про застосування вказаного запобіжного заходу закінчився, у зв`язку з чим, прокурором у ході підготовчого судового засідання вказано, що щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід не обрано.
В апеляційній скарзі зазначено і про те, що твердження суду щодо неможливості визначити, який саме обвинувальний акт та реєстр був вручений обвинуваченій та чи відповідають вони тим, що були надіслані до суду, також не відповідають дійсності, оскільки самою обвинуваченою у ході підготовчого судового засідання долучено копію вказаних процесуальних документів, вручених їй прокурором одночасно з переданням обвинувального акту до суду, про що до обвинувального акту долучено розписку ОСОБА_6 . Долучена останньою копія обвинувального акту містить як фактичні обставини кримінального правопорушення, так і його правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення, які у повному обсязі відповідають обвинувальному акту, направленому до суду. Тому твердження суду про нероз`яснення ОСОБА_6 обвинувачення є безпідставним.
Апеляцій, заперечень та доповнень від інших учасників кримінального провадження не надходило.
Заслухавши суддю доповідача щодо змісту оскарженої ухвали та виклад основних доводів апеляційної скарги, пояснення і доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу щодо оскарження ухвали суду першої інстанції та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченої та її захисника, перевіривши матеріали судового провадження в цій частині та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути обвинувальний акт прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу. Ч.2 ст.291 КПК України дає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, а частина перша вказаної норми визначає, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції першочергово з`ясовано місце реєстрації та фактичного проживання обвинуваченої. Відповідно до пояснень ОСОБА_6 та згідно з її паспортними даними, обвинувачена зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В обвинувальному акті та рішенні суду першої інстанції вказана адреса м.Київ, вул. Володимирська, 13. Дане питання ніким із учасників провадження не порушувалось і відповідно в обвинувальному акту не зазначені дійсні анкетні відомості обвинуваченої щодо місця її проживання , що є порушенням вимоги п.2 ч.2 ст. 291 КПК України .
Згідно з ч.3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором який його затвердив або лише прокурором , якщо він склав його самостійно . Таким чином, за змістом вказаної норми обвинувальний акт має бути затверджений прокурором . Як вбачається з обвинувального акту печатка на ньому не поставлена. В розвиток вказаної норми суд першої інстанції обґрунтовано послався , що згідно п.9.5.1 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом ГПУ від 15.01.2013 №3, засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставляння печатки. Тому посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що відповідно до положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам саме цього Кодексу, суд апеляційної інстанції не вважає обґрунтованими, оскільки кримінальний процесуальний закон лише містить вказівку про необхідність затвердження обвинувального акту, а сама процедура і порядок затвердження визначаються відповідною інструкцією. Тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині незаконного повернення обвинувального акту з підстав його неналежного затвердження, не підлягає задоволенню, а ухвала підготовчого судового засідання суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованою і вмотивованою.
Крім того , як підстава повернення обвинувального акту прокурору суд першої інстанції також вказав відсутність дати складання обвинувального акту та незазначення кількості аркушів реєстру матеріалів досудового розслідування, однак в цій частині ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 10.11.2015 прокурором в апеляційному порядку не оскаржується , а довод суду спростовується наявністю в обвинувальному акті дати його складання ( а.с.3) та кількістю аркушів реєстру матеріалів досудового розслідування .
В той же час, питання, які стосуються безпосередньо змісту формулювання обвинувачення щодо відсутності чіткого та конкретного на думку суду формулювання обвинувачення , узгодження обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування , а також відомостей в реєстрі стосовно запобіжного заходу, ? на думку колегії суддів суперечать положенням ст. 291 КПК України і не підлягають розгляду при підготовчому судовому засіданні виходячи із завдань підготовчого провадження . На цій стадії встановлюється лише відповідність процесуальної форми зазначеної в п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувального акту вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом не торкаючись суті обвинувачення. Крім того, зміст реєстру матеріалів досудового розслідування взагалі не підлягає оцінці на цій стадії. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В ИЛ А
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури міста Біла Церква Київської області ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10.11.2015 задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва 10.11.2015, якою обвинувальний акт відносно обвинуваченої за ч.2 ст.309 КК України ОСОБА_6 , в порядку п.3 ч.3 ст.314 КПК України, повернуто прокурору м.Біла Церква Київської області, ? змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання на оцінку реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжного заходу, неконкретності формулювання обвинувачення, як необґрунтовані.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

С У Д Д І
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/2006/2015
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1