11-кп/775/316/2015(м)
220/446/15-к

Категорія: ч.1 ст.129, ч.1 ст.263 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень при наступних обставинах:
Наприкінці серпня 2014 року, в денний час, ОСОБА_8 , знаходячись на перехресті автодороги Н-15 Донецьк-Запоріжжя та автодороги сполученням с. Великомихайлівка ст.Просяна, на місці колишнього розташування блокпосту українських військових, знайшов предмет, схожий на гранату і привласнив його, тим самим придбав бойовий припас та без передбаченого законом дозволу переніс до сараю за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , де сховав у пічці.
27.02.2015 року, приблизно о 10.00год., ОСОБА_8 , біля будинку № 19 по вулиці Серьогіна у с. Воскресенка Великоновосілківського району зустрівся з ОСОБА_7 , між ними виник конфлікт, в ході якого обвинувачений умисно, з метою викликати у останнього побоювання за своє життя та здоров`я, знаходячись на відстані одного метра від нього, виставив вперед руку, в якій утримував бойову ручну оборону осколкову гранату Ф-1, направивши її на потерпілого та став висловлювати на його адресу погрози вбивством, які ОСОБА_10 сприйняв як реальні та побоювався їх виконання, тому повідомив про це працівників Великоновосілківського районного відділу, які того ж дня о 11.45год. виявили і вилучили у будинку за місцем проживання обвинуваченого вищевказану гранату, яка згідно висновку вибухотехнічної експертизи № 292 від 16.03.2015 року вилучена у ОСОБА_8 граната є бойовою ручною оборонною осколковою гранатою Ф-1 промислового виробництва, яка містить в собі заряд вибухової речовини тротил, бойовий уніфікований підривник дистанційної дії типу УЗРГМ промислового виробництва та відноситься до боєприпасів та придатна для здійснення вибуху.
Обвинувачений та потерпілий не погодились з судовим рішенням та подали апеляційні скарги, в яких просять вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання на підставі ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку два роки.
Потерпілий посилається в апеляційній скарзі на те, що він не має до ОСОБА_8 ні моральних ні матеріальних претензій, цивільний позов не заявляв та не просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки обвинувачений вибачився за скоєне, активно сприяв розкриттю злочину.
Вважає, що суд при постановленні вироку не врахував те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та утримує двох неповнолітніх дітей, які фактично утратили єдиного годувальника, оскільки їх мати не працює.
Обвинувачений вважає, що суд призначив йому міру покарання, яка не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі і є несправедливо суворим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судовий розгляд проведений однобічно та неповно.
Вказує, що суд у вироку послався на негативну характеристику сільської ради, яка знаходиться в іншому населеному пункті, не взяв до відому, що апелянт раніше не судимий, має постійне місце проживання, єдиний годувальник в сім`ї, вибачився перед потерпілим, який не має до нього претензій матеріального і морального характеру, активно сприяв розкриттю злочину, написав заяву і добровільно здав працівникам міліції гранату, тому він вважав, що його звільнять від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст 263 КК України.
За час проведення досудового розслідування і судового слідства апелянт не ухилявся від явки до слідчого або в суд, не скоїв нового правопорушення, що на його думку свідчить про те, що він не являє суспільної небезпеки та йому може бути призначене покарання з застосуванням вимого ст. 75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги свої та потерпілого, потерпілого, який підтримав доводи апеляційної скарги своєї та обвинуваченого та просив змінити вирок суду, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим та просив залишити апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції кримінальне провадження розглянуто у відповідності з частиною 3 статті 349 КПК України, без дослідження доказів, що відносяться до фактичних обставин провадження і які ніким не оспорюються.
Апеляційна скарга обвинуваченого та потерпілого містить в собі лише доводи для зміни вироку у частині призначеного покарання.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, у зв`язку з чим інші питання колегією суддів не обговорюються та не перевіряються.
Що стосується призначеного судом першої інстанції кримінального покарання, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про особу винного та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 про надмірну суворість призначеного обвинуваченому покарання з наступних підстав.
Як вбачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочинів, які згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії невеликої тяжкості та тяжкого, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має сім`ю, двох малолітніх дітей, щиро розкаявся у скоєному, цю обставину суд визнав, як пом`якшуючу покарання, судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченому покарання у виді трьох років позбавлення волі і не знаходячи підстав для застосування до нього ст. 75 КК України, суд мотивував це тим, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується з негативного боку: агресивний, схильний до створення конфліктних ситуацій, не судимий.
Разом з тим, судом не взято до уваги в достатній мірі ті обставини, що ОСОБА_8 у вчиненому злочині щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має сім`ю, двох малолітніх дітей на утриманні, як вбачається з апеляційної скарги потерпілого та підтверджено ним в ході апеляційного розгляду, він не має до ОСОБА_8 ніяких матеріальних та моральних претензій, не просив призначати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, оскільки ОСОБА_8 вибачився після скоєння злочину, за місцем проживання обвинувачений фактично характеризується посередньо, оскільки в характеристиці не зазначено будь-які негативні відомості, тяжких наслідків від скоєного ним злочину не настало, потерпілий, який є батьком цивільної дружини обвинуваченого, просив суворо обвинуваченого не карати.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 має у приватній власності та самостійно обробляє три земельні паї для ведення товарного сільгоспвиробництва, регулярно та повністю сплачує земельний податок, за місцем проживання характеризується позитивно, цивільна дружина обвинуваченого - ОСОБА_11 перебуває на обліку по вагітності, сім`я чекає третю дитину.
Сукупність наведених обставин приводить колегію суддів до переконання, що наявні достатні підстави вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без відбування покарання у вигляді позбавлення волі, з застосуванням до нього вимог ст. 75 КК України, тому необхідно його звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13.05.2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.
До призначеного за цим вироком ОСОБА_8 остаточного покарання застосувати положення статей 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Засудженого ОСОБА_8 , який утримується під вартою в СІ № 7 м. Маріуполя звільнити з під варти негайно із залу суду.
В решті частини вирок суду залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3