Справа №295/8910/15-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомир у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження № 0001633 за обвинуваченням

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Донецьк, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого покрасчиком столярних виробів, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 21.03.2015 року приблизно о 03 годині 30 хвилин знаходився з раніше невідомим йому ОСОБА_5 на вулиці на відстані близько 5 метрів від кафе «Маріо», розташованого в м. Житомир, вул. Київська, 13, де між ними під час розмови на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт. Під час даного конфлікту у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , реалізуючи який ОСОБА_4 , знаходячись навпроти ОСОБА_5 , кулаком правої руки наніс один удар в область голови ОСОБА_5 , від якого останній впав на землю. В результаті вдару кулаком в область голови ОСОБА_4 заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечним для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 за пред`явленим обвинуваченням винним себе визнав частково, вказав, що він дійсно наніс вдар обвинуваченому у щелепу у вказаний день і час, але діяв вимушено, оскільки він відчував загрозу своєму здоров`ю; суду пояснив, що у нього не було умислу на завдання потерпілому умисного тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, оскільки він вважав, що ОСОБА_5 хоче його вдарити, а тому наніс йому випереджальний вдар. Цивільні позови не визнав, у їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі.

Суду пояснив, що вночі 21.03.2015 року працював барменом в кафе «Маріо» в нижньому залі. Приблизно о 12.00 в кафе прийшов потерпілий з другом та подругою і пішли до нижнього залу. Він ( ОСОБА_4 ) був відсутній в нижньому залі 12 хвилин, після чого повернувся на своє робоче місце і обслужив всіх бажаючих, в тому числі і потерпілого з друзями. Потерпілий замовив у нього 100 грам горілки. Через деякий час потерпілий підійшов до іншого бармена і в некоректній формі висловився відносно ОСОБА_4 . Це почув останній та запропонував ОСОБА_5 вийти на вулицю поговорити, оскільки хотів, щоб потерпілий вибачився. Вони вийшли і хвилин 10 спілкувались на сходах кафе «Маріо», після чого потерпілий, так і не вибачившись, з друзями сів в таксі і поїхав додому.

В 03 години 28 хвилин цієї ж ночі до ОСОБА_4 підійшов ОСОБА_5 і покликав на вулицю, на що той погодився. Виходячи з кафе «Маріо» ОСОБА_4 побачив трьох - чотирьох хлопців та охоронця ОСОБА_8 , який був біля входу і сказав, що тільки що забігало 3 чоловіки, двох він зупинив, а ОСОБА_5 пройшов. Охоронець застерігав ОСОБА_4 , щоб той не виходив, однак останній сподівався вирішити все мирним шляхом і на всяк випадок віддав Коршаку пульт охорони для того, щоб той при необхідності викликав охорону. Вийшовши з кафе, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відійшли вліво на 5 метрів від входу і зупинились на освітлюваній парковці автомобілів в наступному положенні: ОСОБА_4 став спиною до закладу, обличчям до ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 обличчям до закладу і до ОСОБА_4 . Таким чином, вхід до кафе був справа від ОСОБА_4 і зліва від ОСОБА_5 . ОСОБА_5 почав розмову зі слів: «ну, що твій робочий час вже закінчився, ми можемо робити все, що хочеш, ти і я». І згадавши попередній діалог, що відбувся тієї ночі, коли ОСОБА_4 йому сказав, що не буде його обслуговувати, продовжив: «Ти тут Бог чи Президент, хто ти такий, що вирішив, що не будеш мене обслуговувати». Від такого діалогу ОСОБА_4 нічого хорошого не очікував. ОСОБА_5 різко висловлювався і зробив рух корпусом та правою рукою в кулаку в його сторону (більш точно обвинувачений описати не зміг), в чому ОСОБА_4 побачив загрозу здоров`я і випередивши ОСОБА_5 на одну долю секунди, наніс останньому випереджальний вдар в область голови. Повідомив, що має відмінну реакцію завдяки заняттям спортом, плаванням. А потерпілий на його особисте сприйняття в цей час був п`яний.

На питання: «в чому виявилась загроза?» обвинувачений пояснив, що спочатку були слова «ми можемо робити все, що завгодно», а потім він побачив рух корпуса і правого плеча це і була загроза. А те, що ОСОБА_5 збирається його вдарити ОСОБА_4 прорахував по очах ОСОБА_5 та руху правого плеча вперед. Після цього у нього (обвинуваченого) спрацювала реакція, силу вдару він не контролював, бив не цілячись в голову, а влучив у щелепу. Потерпілий позадкував та впав на сідничні частини тіла і на руки.

За їх спілкуванням спостерігали три-чотири хлопці, що стояли на відстані 7-8 метрів від них і праворуч від виходу з кафе. Серед них були знайомі ОСОБА_5 та охоронець закладу. Вони могли бачити всі події, оскільки місце освітлювалось, однак розмови чути не могли із-за відстані. Побачивши вдар, що ці особи кинулись до них, а ОСОБА_4 побіг геть.
Оцінюючи показання обвинуваченого, надані ним у ході судового засідання, суд звертає увагу на його опис загрози з боку потерпілого: рух корпусом, рух правим плечем вперед, хиталася права рука в кулаку, те, що потерпілий хоче його вдарити прочитав у останнього в очах і у нього спрацювала реакція.

До показів обвинуваченого щодо існування наявної загрози його здоров`ю, наданих ним у судовому засіданні в указаній частині, необхідно поставитися критично, оскільки вони суперечать доказам, зібраним в ході досудового слідства та дослідженим у судовому засіданні, які викладені нижче.

Суд вважає покази обвинуваченого, що у нього не було умислу на завдання потерпілому умисного тілесного ушкодження, неправдивими, наданими з метою пом`якшення своєї участі. Вони спростовуються тим, що він задав ОСОБА_5 удар з силою в область голови, яка є життєво важливим органом, що свідчить про те, що він усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та можливість настання відповідних суспільно небезпечних наслідків, не розраховуючи при цьому на якісь конкретні обставини, які могли б їх відвернути. Також його показання спростовуються сукупністю інших доказів по справі, що досліджені в судовому засіданні.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що вночі з 20 на 21.03.2015 року відпочивав із друзями (Подорожнім Кирилом та його дівчиною Лілею) в кафе «Маріо» в м. Житомир. Вони сіли біля барної стойки нижнього залу та очікували бармена близько 25 хвилин. Після цього бармен ОСОБА_4 спустився з верхнього залу і обслужив їх. Всього потерпілий пробув в даному закладі не більше трьох годин, випивши за цей період 100 грам горілки і почуваючи себе при цьому тверезим і таким, що може давати адекватну оцінку подіям. Покидаючи даний заклад, ОСОБА_5 побачив бармена верхнього залу, якому в образливій для ОСОБА_4 формі розказав, що останній погано працює. Цю розмову почув ОСОБА_4 , який запропонував йому вийти з закладу, де вони грубо спілкуючись з`ясовували стосунки хвилин 10, після чого потерпілий з друзями сів в таксі і поїхав додому. Приїхавши додому, ОСОБА_5 намагався в телефонному режимі зв`язатись з кафе «Маріо», поговорити з ОСОБА_4 . Хвилин через 40, не додзвонившись до кафе ОСОБА_5 на таксі повернувся до кафе. Біля входу в кафе він зустрів знайомого ОСОБА_9 , який спитав, чому останній повернувся до закладу і, отримавши відповідь, запропонував допомогу, на що ОСОБА_5 відмовився. Цю розмову ОСОБА_4 не чув, оскільки був в кафе. Зайшовши в кафе, ОСОБА_5 знайшов ОСОБА_4 та запропонував останньому ще вийти поспілкуватись, оскільки хотів від останнього отримати вибачення. Битися не хотів. ОСОБА_4 на пропозицію погодився і вони вийшли на вулицю, повернули ліворуч і стали на відстані приблизно не більше 5 метрів від входу в кафе на освітлюваній парковці автомобілів. ОСОБА_4 став спиною до закладу, обличчям до ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 обличчям до закладу і до ОСОБА_4 . Таким чином, вхід до кафе був справа від ОСОБА_4 і зліва від ОСОБА_5 . З чого почалась розмова він не пам`ятає, був короткий діалог не більше хвилини, в якийсь момент розмови ОСОБА_5 відволікся і тут же відчув вдар ОСОБА_4 вдарив останнього правою рукою в щелепу, від чого ОСОБА_5 впав, а ОСОБА_4 побіг з місця події.

На питання відповів, що під час розмови на ОСОБА_4 не замахувався і вдарити його не намагався. Він є лівшею і, якби він хотів вдарити, то вдарив би лівою рукою.

За їх спілкуванням спостерігали три хлопці, що стояли праворуч від виходу з кафе: ОСОБА_10 , охоронець закладу та хтось ще, кого він не запам`ятав. Хлопці стояли на відстані 7-8 метрів від нього і ОСОБА_4 , могли бачити всі події, оскільки місце освітлювалось, однак розмови чути не могли із-за відстані.

Після вказаних подій він поїхав до лікарні. Цього ж дня за рекомендацією лікаря його прооперували, поставили шину, яку він носив протягом місяця. Під час лікування переламу щелепи, він відчував постійний біль, вживав знеболювальне, не міг працювати, вимушений був мати обмежений контакт з людьми, не міг нормально харчуватись, оскільки міг їсти тільки рідку їжу, внаслідок чого втратив в 5-6 кг ваги. Лікування щелепи було ускладнене його хворобою з дитинства, внаслідок якої доводилось ретельно обирати препарати для лікування, перебувати під особливим наглядом лікаря. Наслідки переламу відчуває і тепер: болі при зміні погоди, зміна прикусу, хруст при жуванні.

Просив призначити обвинуваченому справедливе покарання, цивільний позов про стягнення моральної шкоди у сумі 50 000грн. задовольнити у повному обсязі.

Покази потерпілого щодо обставин справи підтверджуються показами свідків та матеріалами справи.
Не зважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , у судовому засіданні його вина в інкримінованому йому злочині повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що працює охоронцем в кафе «Маріо». 21.03.2015 року також працював, приблизно о 03 годині 20 хвилин потерпілий з трьома хлопцями намагались зайти в кафе. Кафе вже закривалось і він пропустив тільки потерпілого. Потерпілий покликав обвинуваченого і вони вийшли. Коли вони виходили він (свідок) звернувся до обвинуваченого і сказав, що потерпілий прийшов не один і спитав, чи викликати охорону, на що останній відповів: «дивіться самі». Пульт охорони ОСОБА_4 йому не передавав, він отримав його від іншого бармена ОСОБА_12 . Вийшовши з кафе, вони повернули ліворуч і стали на відстані приблизно 10 метрів від входу в кафе на освітлюваній парковці автомобілів. ОСОБА_4 став спиною до закладу, обличчям до ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 обличчям до закладу і до ОСОБА_4 . Таким чином, свідок був справа від ОСОБА_4 і бачив його праву руку, а від ОСОБА_5 зліва і бачив його ліву руку. Спілкувались не довго (менше 5 хвилин), він навіть не встиг підкурити. Під час спілкування ніяких рухів з боку потерпілого, які б спонукали ОСОБА_4 захищатись, не було, загрози для ОСОБА_4 він не бачив, ОСОБА_5 на нього не замахувався. Момент удару він бачив: ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_5 правою рукою.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що є постійним клієнтом кафе «Маріо», 21.03.2015 року приблизно в 03-04 години ранку Він стояв біля входу в кафе «Маріо», а з ним було ще 2-3 товариша: ОСОБА_14 , що працює в Казахстані, охоронець кафе «Маріо», хто ще був не пам`ятає. Він побачив ОСОБА_5 , який розповів, що йому потрібно поговорити з барменом ОСОБА_15 , чому не сказав. Свідок запропонував потерпілому допомогу, на що той відмовився. Після того, як ОСОБА_5 зайшов в кафе, ОСОБА_13 також хотів туди зайти, але його не пустив охоронець, оскільки кафе зачинялось. Потім з кафе вийшов ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і повернувши наліво, пройшли 4-5 метрів і зупинились. ОСОБА_4 став спиною до закладу, обличчям до ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 обличчям до закладу і до ОСОБА_4 . Таким чином, свідок був справа від ОСОБА_4 і бачив його праву руку, а від ОСОБА_5 зліва і бачив його ліву руку. Спілкувались пару хвилин обидва нормально без агресії. Під час спілкування ОСОБА_5 не замахувався на ОСОБА_4 , а якщо б і замахнувся, то свідок це зміг би побачити, оскільки потерпілий лівша. Крім того, потерпілий стояв розслаблений. Потім ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_5 правою рукою в щелепу.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що працює барменом в кафе «Маріо». 21.03.2015 року також працював, приблизно о 12 годині 00 хвилин до нього підійшов потерпілий і спитавши, чому він працює не в нижньому залі, сказав, що йому не сподобалось обслуговування обвинуваченого, при цьому нецензурно висловився в бік останнього. Останній почув це і запропонував вийти, що було на вулиці свідок не бачив, оскільки залишився в закладі. Хвилин через 10 ОСОБА_4 повернувся, нічого не розказував.

Потім, приблизно о 02 годині 50 хвилин, ОСОБА_5 знову підійшов і спитав, де ОСОБА_4 і той відповів, що в верхньому залі його не має, може в нижньому. Через 3-5 секунд, а може 1-2 хвилини після ОСОБА_5 в заклад зайшли троє хлопців, потовклись біля дверей і вийшли, він вирішив, що вони друзі потерпілого, оскільки зайшли за ним. Менше, ніж через 10 хвилин він (свідок) вийшов з кафе і побачив, як обвинувачений тікав, а за ним бігло 3-4 чоловіка, чи був серед них потерпілий не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що є мамою ОСОБА_5 , який проживає від неї окремо. Самої бійки вона не бачила, 21.03.2015 року в 07.00 їй подзвонив лікар та повідомив, що у сина подвійний перелам щелепи і його готують до операції. На четвертий день про події дізнався обвинувачений, однак не виявляв інтересу до її сина, не допомагав, вибачень не приносив. На питання відповіла, що її син є лівшею.

Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснили, що самої бійки вони не бачили, ОСОБА_20 бачила після бійки у ОСОБА_5 кров в роті.
Оцінюючи пояснення вказаних свідків, суд звертає увагу, що були допитані як свідки обвинувачення, так і свідки захисту. Вони дали пояснення щодо обставин, які бачили безпосередньо. Їх пояснення послідовні і конкретні, не суперечливі, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами по справі, які викладені нижче, у показах вони не плуталися, відповідали впевнено.

Свідок ОСОБА_11 спростував доводи обвинуваченого, що останній виходячи з кафе для розмови з потерпілим, на всяк випадок віддав йому пульт охорони для того, щоб ОСОБА_11 при необхідності викликав охорону. Оскільки пояснив, що пульт охорони йому віддав інший бармен. Також пояснив, що він бачив, що під час спілкування ніяких рухів з боку потерпілого, які б спонукали ОСОБА_4 захищатись, не було. Загрози для ОСОБА_4 він (свідок) не бачив, ОСОБА_5 на нього не замахувався. Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він бачив, що під час спілкування ОСОБА_5 не замахувався на ОСОБА_4 , стояв розслаблений, а якщо б і замахнувся, то свідок це зміг би побачити. Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_17 в судовому засіданні стверджували, що потерпілий - лівша, а ліва рука була в полі зору свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . У суду немає сумнівів щодо правдивості наданих ними пояснень в цій частині, тому суд приймає їх до уваги.

Крім показів потерпілого та свідків, винність ОСОБА_4 у даному правопорушенні підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами.

Протоколом огляду місця події від 20.04.2015 року із фототаблицею, яким встановлено, що місцем скоєння злочину є заасфальтована ділянка місцевості, розташована на відстані 5-ти метрів біля входу до приміщення кафе «Маріо» в м. Житомирі по вул. Київська, 13 (а.с.113-116).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 20.04.2015 року за участю обвинуваченого та протоколом проведення слідчого експерименту від 23.04.2015 року за участю потерпілого, в ході яких обвинувачений та потерпілий вказали час, місце, спосіб та механізм нанесення ударів (а.с.116-124).

Висновком експерта № 632 від 27.03.2015 року та №821 від 24.04.2015 року встановлено, що виявлений у потерпілого ОСОБА_5 двобічний перелам нижньої щелепи відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такий, що не є небезпечний для життя, але призвів до тривалого розладу здоров`я, утворився від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок нанесення удару кулаком в обличчя (а.с.126, 107).

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів по справі, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України - як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вказаний злочин ОСОБА_4 вчинив на ґрунті раптово виниклої неприязні до потерпілого в ході словесного конфлікту.
Версія сторони захисту, що ОСОБА_4 діяв в рамках необхідної оборони нічим об`єктивно не підтверджена. Виходячи з вимог ч.1 ст. 36 КК України стану необхідної оборони обов`язково має передувати суспільно-небезпечне посягання на охоронювані законом права та інтереси особи, яка захищається, і це посягання має бути реальним та дійсним.

Дана версія спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами по справі, яким судом надана оцінка, тому вона судом не може бути прийнята.

Так, свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_11 пояснили, що спостерігали за потерпілим і обвинуваченим, обидва свідка стверджували, що потерпілий не замахувався на обвинуваченого і не створював загрози його життю. Підстав недовіряти показам свідків в судовому засіданні не встановлено. Потерпілий ОСОБА_5 також пояснив, що нікого бити не збирався. Тому до показань обвинуваченого, що він захищався від загрози з боку потерпілого необхідно поставитися критично, оскільки вони суперечать доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Фактично були відсутні обставини необхідної оборони, при яких мало місце реальне та дійсне суспільно-небезпечне посягання на обвинуваченого ОСОБА_4 , для негайного відвернення чи припинення якого необхідно було завдати шкоди потерпілому ОСОБА_5 .

Досліджені і прийняті судом докази, характер тілесних ушкоджень, сила удару у життєво важливий орган голову свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 умислу на спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Тому дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України.
Призначаючи покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога і психіатра не перебуває, за колишнім місцем роботи характеризується позитивно (а.с.127), працевлаштований.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і виходить з того, що призначене покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи, що предметом посягання є здоров`я людини, що вчинено злочин середньої тяжкості, враховуючи характер діянь, форму, вид та ступень вини, мотивів злочину; індивідуальних особливостей особи: його стан здоров`я, сімейний стан, спосіб життя, наявність місця роботи; обставин, що характеризують поведінку винного до та після вчинення злочину, його ставлення до вчиненого ним діяння, що ним не відшкодовано нанесену шкоду потерпілому; що він засуджується уперше; суд приходить до висновку про можливість призначення йому покарання у виді обмеження волі не в максимальних межах.

При цьому, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, який засуджується уперше, обставини вчинення злочину, поведінку та позицію потерпілого, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому застосовує ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього додаткові зобов`язання відповідно до ст. 76 КК України.
По справі був заявлений цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Свої вимоги мотивує тим, що внаслідок завданої травми вимушений був тривалий час лікуватись. В процесі лікування йому до ротової порожнини було вставлено фіксуючу шину, що доставляло незручності, біль, ясна постійно кровоточили, він втратив кутовий зуб. Лікування було ускладнене хворобою потерпілого з дитинства, через яку йому заборонено приймати ряд антибіотиків та знеболювальних. Протягом лікування він відчував постійний біль в області щелепи, вимушений був вживати тільки рідку їжу, що не забезпечувало повноцінне харчування. Внаслідок чого він втратив понад 6 кілограмів ваги, що з його діагнозом неприпустиме. Був повністю порушений порядок та ритм його життя. Він був вимушений весь час лікуватись і не займатись своїми особистими справами та роботою. Йому важко було переносити обмеження, рекомендовані лікарем. Йому було протипоказане спілкування, будь-які спроби поспілкуватись приносили йому фізичний біль та страждання. І тепер він відчуває біль у місці переламу під час зміни погоди. Все це вимагає від ОСОБА_5 додаткових зусиль для організації його життя. Моральну шкоду ОСОБА_5 оцінює у сумі 50000грн. і просить стягнути вказану суму на відшкодування моральної шкоди (а.с.26-28).

Згідно з довідкою обласного стоматологічного медичного об`єднання Житомирської ОДА ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в цьому закладі у період з 21.03.2015 року по 27.03.2015 року з діагнозом: травматичний відкритий перелам нижньої щелепи в ділянці 3-8 зубів. 21.03.2015 року проведено операцію. Рекомендовано зняття шин через 28 днів.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить із характеру кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є середнього ступеня тяжкості, глибини душевних страждань, які потерпілий ОСОБА_5 відчув у зв`язку із умисним протиправним заподіянням йому тілесних ушкоджень. Суд враховує тривалість даних страждань, що він тривалий час відчував біль, вимушений був носити шину, стаціонарно лікуватись, змінити звичайний спосіб життя і докладати зусиль для організації свого життя: лікуватися, особливим способом харчуватися, схуднув. Суд враховує принцип розумності і справедливості вважає, що позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого у відшкодування моральної шкоди суми 50000грн. підлягають частковому задоволенню, необхідно стягнути двадцять тисяч гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Прокурором заявлено цивільний позов в інтересах держави, в якому він просив стягнути з обвинуваченого 660 грн. на користь головного фінансового управління Житомирської обласної державної адміністрації в рахунок відшкодування витрат за 6 днів стаціонарного лікування потерпілого. Дані витрати підтверджуються довідкою обласного стоматологічного медичного об`єднання Житомирської ОДА, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався. Відомості про долучені речові докази суду не надавались. Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає обов`язки відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 3,4 КК України, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000грн. 00 коп.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ: ОСОБА_1