Дата документу Справа № 234/7574/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/29/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 234/7574/14-к
Категорія: ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції зі Слідчим ізолятором № 6 м. Артемівська Донецької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001511, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 10 грудня 2014 року з апеляційною скаргою звернувся прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі. В решті вирок стосовно ОСОБА_10 залишити без змін.

В обґрунтування скарги прокурор послався на наступне:

- судом не дано належної оцінки тій обставині, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин та раніше засуджувався за вчинення умисного злочину проти власності;

- на даний час у провадженні СУ ГУМВС України в Харківській області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , якому оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України. Оскільки судимість за вчинення злочину проти власності погашена, а досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч. 5 ст. 260 КК України триває, факти вчинення даних злочинів не можуть визнаватись обставиною, що обтяжує покарання, проте вкрай негативно характеризують обвинуваченого і свідчать про стійку антисуспільну направленість поведінки ОСОБА_10 та небажання останнього стати на шлях виправлення;

- судом не враховано, що обвинувачений, незважаючи на молодий та працездатний вік, тривалий час ніде не працює, а скоєння ним крадіжки чужого майна, вказує, що це є його джерелом прибутку; у побуті характеризується посередньо; зловживає алкогольними напоями; що матеріальну шкоду потерпілій частково відшкодувала свідок ОСОБА_11 , яка перебуває в трудових відносинах з потерпілою, а не особисто обвинувачений.

За таких обставин апелянт вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання судом не дотримано вимоги кримінального закону, внаслідок чого останньому призначено покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, у зв`язку з чим, висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого у випадку призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України, є безпідставним.

Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на три роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 по провадженню не обирався.

Цивільний позов залишений без розгляду.

У вироку також зазначено, що на момент вчинення злочину обвинувачений не судимий згідно зі ст. 89 КК України.

Згідно з вироком, 25.07.2014 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився у себе за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив своє дозвілля. У цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які знаходились у приміщенні торговельного павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_12 та в якому працює його цивільна дружина ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, і розуміючи, що без підручних засобів йому не обійтись, він у сумці, що належить ОСОБА_11 , в задньому кармані взяв ключі від торговельного павільйону та направився за вказаною адресою.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою ключів відчинив вхідні двері, через які він проник до приміщення торговельного павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який є іншим володінням ОСОБА_12 , де, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, з проникненням в інше володіння особи, з мікрохвильової печі викрав грошові кошти у розмірі 380 грн.

Після чого, знаходячись у приміщенні торговельного павільйону та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, та достовірно знаючи, що на полиці, на якій розташовані пляшки з водою та напоями знаходиться коробка, в якій зберігають грошові кошти, він спрямував до неї, де таємно, умисно, з корисливих мотивів, з коробки викрав грошові кошти в сумі 3 620 грн., що належать ОСОБА_12 , після чого з викраденим з місця скоєння злочину втік, розпорядившись ним на свій розсуд, тим самим, заподіявши ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 4 000 грн.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримує апеляційну скаргу та просить її задовольнити, обвинуваченого з запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Як свідчать матеріали судового кримінального провадження та зміст вироку, суд, встановивши фактичні обставини з дотриманням вимог КПК України, правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, як умисне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, що в апеляційній скарзі не оскаржується.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню. Крім того, відповідно до положень ст. ст. 66, 67 КК України, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

З вироку вбачається, що суд, призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, крім ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, урахував усі дані про особу обвинуваченого, встановлені на час вчинення злочину, а саме те, що по матеріалам провадження, наданим суду для дослідження, останній не має судимостей, не одружений і не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, за місцем мешкання характеризується формально. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав повне визнання провини обвинуваченим, щире каяття, часткове відшкодування шкоди потерпілій. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням зазначеного, суд за вчинений обвинуваченим злочин призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України на строк, який не є мінімальним, і дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, тобто без відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

У мотивувальній частині апеляційної скарги зазначено, що саме з підстав м`якості призначеного обвинуваченому покарання, судом безпідставно застосована ст. 75 КК України, що не узгоджується з нормами кримінального закону, які окремо регулюють порядок призначення покарання та порядок звільнення винної особи від відбування призначеного їй покарання.

Тобто зміст апеляційної скарги в цій її частині стосується питання неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тобто неправильного застосування ст. ст. 75, 76 КК України до призначеного покарання. При цьому в апеляційній скарзі не зазначено, в чому полягає незаконність вироку в цій частині відповідно до вимог ст. 75 КК України.

Виходячи з викладеного та обставин, наявних про провадженню відповідно до змісту вироку, у тому числі думки потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого волі, колегія суддів, погоджується з призначеним обвинуваченому покаранням та застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України і не вбачає підстав для скасування вироку відповідно до вимог апеляційної скарги прокурора, в якій висновки суду не спростовані і не наведено на те достатніх і переконливих доводів, а також даних, які вказують на неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання в місцях позбавлення волі відповідно до обставин, врахованих судом.

Що стосується доводів скарги про оголошення обвинуваченому підозри по іншому провадженню, то ці обставини виникли після проголошення вироку, не мають правового значення і не дають підстав для негативної оцінки обвинуваченого по раніше вчиненим діянням, у тому числі з урахуванням норм, закріплених у ст. 88 КПК України.

Поставивши в мотивувальній частині вироку під сумнів застосування ст. 75 КПК України до призначеного обвинуваченому покарання, апелянт в заявлених ним вимогах не визначає, в якій частині скасувати вирок, у тому числі не просить скасувати його в частині призначеного обвинуваченому покарання або застосування ст. ст. 75, 76 КК України.

Посилаючись на м`якість призначеного покарання, апелянт просить апеляційну інстанцію ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винним та призначити йому покарання більш м`яке, ніж призначив суд першої інстанції, що не узгоджуються зі змістом апеляційної скарги та підставами ухвалення апеляційною інстанції нового вироку згідно зі ст. 420 КПК України.

Наведені обставини вказують на необґрунтованість та безпідставність, як доводів, так і вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим, вона підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 10 грудня 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 по кримінальному провадженню, залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4