Дата документу Справа № 336/1134/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1913/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.121 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2015 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2015 року про повернення прокурору обвинувального акту,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2015 року повернуто прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 через невідповідність даного акту вимогам ч.2 ст.291 КПК.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, вважаючи, що обвинувальний акт складений згідно всіх передбачених КПК вимог. Тому апелянт просить ухвалу суду скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, вважаючи її такою, що підлягає задоволенню; захисника, яка заперечила проти задоволення апеляції, вважаючи судове рішення законним і обґрунтованим; колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Районний суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, зазначив, що «в обвинувальному акті характерні конкретні обставини при вчинені злочину, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК, які свідчать про те, що винний був переконаний у ненастанні злочинного наслідку (необережна форма вини при вбивстві), не відображені. Так, виходячи з мотиву і мети визначальним є суб`єктивне ставлення особи до настання від своїх дій суспільно небезпечних наслідків: при умисному вбивстві - настання смерті потерпілого охоплюється умислом винного; в разі заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до настання смерті характеризується необережністю, а для застосування ст. 119 КК України необхідно встановити наявність необережної вини щодо злочинного наслідку - смерті іншої людини. Саме ж діяння, що призвело до даного результату, може бути як необережним, так і умисним.

В обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, яке прокурор вважає доведеним, в акті не викладені фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, необережність вини в діях обвинуваченого не мотивована. Крім того, зазначено, що смерть потерпілого ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у лікувальному закладі КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м.Запоріжжя», однак не зазначено часу настання смерті, лише дата, тобто ОСОБА_8 пред`явлено не конкретизоване обвинувачення, що є порушенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та вимог ст. 20 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого на захист у зв`язку з неконкретністю пред`явленого обвинувачення».

Проте з такими доводами і висновками районного суду погодитись не можна з огляду на те, що прокурором повно і докладено викладено обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 . Зокрема формулювання обвинувачення містить у собі час, місце скоєння злочину, спосіб його вчинення і механізм завдання тілесних ушкоджень; зазначено суб`єктивну сторону обвинуваченого на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень і мотив діяння. Обвинувальний акт містить у собі ПІБ потерпілого, перелік тілесних ушкоджень, яких завдав потерпілому обвинувачений, дату, місце та причину смерті потерпілого. В акті міститься також вказівка про наявність причинного зв`язку між отриманими тілесними ушкодженнями і смертю потерпілого.

Тож вищенаведені обставини, на які посилається суд в своїй ухвалі, є предметом доказування прокурором під час судового розгляду, а не обставинами, які мають бути зазначені в обвинувальному акті. Суд безпідставно посилається на ст. 119 КК, оскільки формулювання обвинувачення чітко і однозначно описує вчинення злочину, передбаченого саме ч.2 ст.121 КК, яка й інкримінується обвинуваченому.

Крім того, підставою для повернення обвинувального акту прокурору, суд зазначив, що реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК.

Проте з такими доводами районного суду погодитись не можна з огляду на те, що згідно з вимогами ст. 314 КПК суд вправі у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК, а не через невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК.

За таких обставин оскаржувану ухвалу суду не можна визнати законною і обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2015 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_8 для усунення недоліків акту скасувати і призначити нове судове провадження у першій інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в тому ж складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4