Справа №484/277/15-к 14.08.2015 14.08.2015 14.08.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/478/15 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайську Миколаївської області, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 :
- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України;
- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого у АДРЕСА_3 :
- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_10 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить вирок змінити, за ст.71 КК України приєднати частково невідбуте покарання за попереднім вироком у виді 6 місяців позбавлення волі та застосувати до нього (обвинуваченого) Закон «Про амністію у 2014 році».
У доповненнях до апеляційної скарги просить вирок скасувати, кримінальне провадження повернути на новий розгляд до суду 1-ї інстанції.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироками Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.04.2014 р. та 18.04.2014 р. і ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.09.2014 р. та остаточно призначено до відбуття - 5 років позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винним та призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.04.2014 р. і остаточно призначено до відбуття - 4 роки позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_11 відшкодування майнової шкоди у розмірі 2435 грн., та з кожного відшкодування моральної шкоди по 1000 грн.
Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить, без наведення доводів, на підставі ст.71 КК України, приєднати 6 місяців невідбутої частини покарання за попереднім вироком та застосувати Закон «Про амністію у 2014 році».
В доповненнях до скарги від 19.06.2015 р. зазначає про порушення права на захист, оскільки захисник йому був призначений лише при завершенні досудового розслідування.
Крім того, зазначає, що незаконно утримується під вартою, про тиск з боку працівників міліції та слідчого, що його пояснення на досудовому розслідуванні записані не з його слів, документи підписував під примусом, а також, що судовий розгляд проведено без допиту свідків, які йому невідомі, без експертизи та без надання копій процесуальних дій.
У доповненнях від 14.08.2015 р. вказує про неповноту судового розгляду, істотні порушення кримінального закону, порушення принципів змагальності сторін та безпосереднього дослідження показань, що на думку апелянта, полягають в наступному:
- проведенні досудового розслідування без участі захисника;
- недопустимості доказів, отриманих на досудовому слідстві, внаслідок порушення права на захист;
- недотриманні досудовим слідством вимог ст.290 КК України;
- відмові суду у допиті свідків, що проживають у Ровенській області, які могли підтвердити перебування його ( ОСОБА_7 ) в іншому місті, коли були вчинені інкриміновані йому злочини;
- ненадання стороні захисту під час судового розгляду свідків обвинувачення для їх допиту перед незалежним і неупередженим судом;
- полишення судом поза увагою його ( ОСОБА_7 ) пояснень, зауважень та клопотань, що свідчить про обвинувальний уклін судового розгляду.
Короткий зміст заперечень потерпілого ОСОБА_11 на апеляційну скаргу.
Просить вирок суду в частині відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди залишити без зміни за безпідставністю наведених у скарзі доводів.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
15 жовтня 2014 року, близько 00 год. 20 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов на територію дачної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_12 , шляхом вільного доступу проник на її територію, звідки викрав 5 металевих кутників (розміром 30х30 мм., довжиною 2 м., товщиною металу 3 мм.), загальною вартістю 180 грн.
9 листопада 2014 року, близько 20 год. 30 хв., ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою викрадення чужого майна, прийшли до приміщення недобудованого дачного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_11 , зламали внутрішній замок вхідних дверей та, проникнувши до приміщення будинку, таємно викрали: 3 металевих кутника (розміром 15х15 мм., довжиною 80 см., товщиною металу 3 мм.), вартістю по 15 грн. кожний; 90 металевих пластин (довжиною 1,25 м., шириною 0,25 м., товщиною металу 3 мм.), вартістю по 12 грн. кожна, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 1125 грн.
11 листопада 2014 року, близько 20 год. 30 хв., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою викрадення чужого майна, прийшли до дачного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_13 , зайшли на територію ділянки, де таємно викрали металеву шафу (габаритними розмірами 2000х1000х500 мм.), вартістю 250 грн., та металеву трубу (довжиною 2,5 м., діаметром 80 см.), вартістю 150 грн., спричинивши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 400 грн.
13 листопада 2014 року, близько 22 години, ОСОБА_7 прийшов до присадибної дачної ділянки у АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_14 , шляхом вільного доступу зайшов на її територію, звідки таємно викрав 4 металевих швелери (довжиною 2,5 м., шириною 10 см.), вартістю 190 грн. кожен, завдавши потерпілому майнової шкоди у розмірі 760 грн.
14 листопада 2014 року, близько опівночі, ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, прийшов до дачної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , належній ОСОБА_15 , шляхом вільного доступу зайшов на її територію, звідки таємно викрав: 2 металевих опалубки (розмірами 3000х500х500 мм., товщиною металу 3 мм.), вартістю 150 грн. кожна; 2 металевих кутника (розміром 32х32 мм., довжиною 3 м., товщиною металу 3 мм.), вартістю 70 грн. кожен, спричинивши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 440 грн.
15 листопада 2014 року, близько 23 години, ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, прийшов до дачної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_16 , шляхом вільного доступу зайшов на територію ділянки, де викрав 4 металеві труби (довжиною по 2,5 м., діаметром по 80 мм.), вартістю 75 грн., спричинивши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 300 грн.
19 листопада 2014 року, близько 20 год. 30 хв., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою викрадення чужого майна, прийшли до недобудованого дачного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_11 , проникли до вказаного будинку та у приміщення гаражу, звідки викрали: 3 металеві кутники (розміром 25 х 25 мм., довжиною 2,5 м., товщиною металу 3 мм.), вартістю по 60 грн. кожний; 120 металевих кутників (розміром 15х15 мм., довжиною 80 см., товщиною металу 3 мм.), вартістю по 15 грн. кожний, спричинивши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 1980 грн.
20 листопада 2014 року, близько 23 год. 30 хв., ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , повторно прийшли до приміщення недобудованого дачного будинку ОСОБА_11 , проникли до будинку та гаражу, де таємно викрали: 12 металевих швелерів (довжиною 2,5 м., шириною 10 см.), вартістю 190 грн. кожен; 3 металевих швелери (довжиною 1,5 м., шириною 8 см.), вартістю 90 грн. кожен; 4 металевих кутника (розміром 25х25 мм., довжиною 2,5 м., товщиною металу 3 мм.), вартістю 60 грн. кожен; 1 металевий прут (арматура) (діаметром 10 мм., довжиною 3,5 м.), вартістю 12 грн.; 2 металевих труби (діаметром 27,6 мм., довжиною 2,5 м., товщиною металу 2,8 мм.), вартістю 65 грн. кожна, завдавши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 2920 грн.
Вчинене ОСОБА_7 кваліфіковане судом за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, та за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у житло, інше приміщення.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваного вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши додатково надані матеріали, обговоривши доводи скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Оцінивши перевірені докази, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок майна потерпілих за обставин, викладених у вироку.
Так, сам обвинувачений у судовому засіданні вину визнав повністю за всіма інкримінованими йому епізодами викрадення чужого майна, детально розповів про обставини ним вчиненого, як самим, так і разом із ОСОБА_8 , що підтверджено змістом аудіозапису технічного носія фіксування судового засідання.
Жодних заперечень щодо змісту обвинувачення або його невідповідності фактичним обставинам провадження у суді не висловлював.
Допитані судом потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 надали пояснення про вчинені у них крадіжки та розмір завданої їм майнової шкоди, що також ОСОБА_7 не оспорювалось.
Визнав він повністю і позов ОСОБА_11 про відшкодування завданої його діями потерпілому майнової шкоди та частково - моральної шкоди.
Не заперечував обвинувачений і зміст досліджених судом довідок про вартість викраденого ним майна стосовно кожного епізоду крадіжок.
При допиті у суді обвинувачений ОСОБА_8 також підтвердив, що разом із ОСОБА_7 вони вчинили три крадіжки у потерпілого ОСОБА_11 та крадіжку у потерпілої ОСОБА_13 .
У поясненнях в апеляційному суді ОСОБА_7 також вказав про свою участь в крадіжці у ОСОБА_13 .
Об`єктивні дані, що містяться в досліджених у судовому розгляді доказах, у тому числі повному визнанні вини, та наданні пояснень, що повністю узгоджуються з іншими доказами - показами потерпілих та іншого соучасника, районний суд визнав достатніми для доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
З цим рішенням суд апеляційної інстанції погоджується, підстав для скасування оскаржуваного вироку з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд, про що просить апелянт, не вбачає.
Доводи у скарзі про порушення права на захист, тобто проведенні досудового слідства без участі захисника, суперечать матеріалам провадження, оскільки постановою слідчого від 15.12.2015 р. для захисту прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_7 було залучено за призначенням адвоката ОСОБА_17 , який захищав обвинуваченого і у суді 1-ї інстанції.
Тим самим було забезпечено захист підозрюваного, який за відповідною довідкою Первомайської ЦМБЛ та висновку судово-психіатричного експерта, раніше перебував на обліку у психіатра.
Крім того, ОСОБА_7 не надано належного підтвердження, що він звертався до слідчого із заявою про призначення захисника до 15 грудня, а також, що досудовим слідством йому чинились перешкоди для залучення захисника самостійно на свій вибір.
Відповідно до того, полишенні сенсу твердження апелянта про недопустимість доказів, отриманих через відсутність захисника на досудовому слідстві.
До того ж, обвинуваченим не зазначено, якими саме є ці докази та, чи були вона враховані судом при постановленні вироку.
Доводи про тиск на підозрюваного з боку працівників правоохоронних органів, підпис ним документів під примусом, а також, що його пояснення записані не з його слів, не суттєві, оскільки ці обставини відношення до вироку не мають, бо суд при його ухваленні послався на докази, які ним досліджувались безпосередньо у судовому засіданні, у тому числі на пояснення самого обвинуваченого, за якими він свою винуватість визнав повністю, щиро покаявся.
Крім того, суд у вироку не навів жодного письмового доказу винуватості ОСОБА_7 , де були б викладені його пояснення, або ним підписаного.
Також, стороною захисту не надано підтвердження про звернення підозрюваного чи його захисника до прокурора про незаконні методи досудового слідства ні під час проведення останнього, ні вже у судовому розгляді, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про нещирість таких тверджень та намагання обвинуваченого після ухвалення вироку у такий спосіб уникнути відповідальність за скоєне.
Посилання на порушення вимог ст.290 КПК України спростовані змістом наданої прокурором апеляційному суду заяви ОСОБА_7 від 23.01.2015 р., де він власноручно зробив запис про свою відмову ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.
Одночасно, у той же день його захисник ОСОБА_17 з матеріалами провадження був ознайомлений, доповнень та клопотань не заявляв, що вбачається із наданої прокурором копії відповідного протоколу.
Доводи про відмову суду у допиті свідків, що проживають у Ровенській області, на підтвердження нібито алібі обвинуваченого, не відповідають дійсності, тому як, за змістом журналу судового засідання та аудіозапису технічного носія фіксування судового засідання, клопотання про такий допит ОСОБА_7 у суді не заявлялось.
Незрозумілими є доводи стосовно ненадання стороні захисту під час судового розгляду свідків обвинувачення для їх допиту перед незалежним і неупередженим судом, оскільки апелянтом не зазначено, хто є цими свідками, та, яким чином їх допит міг вплинути на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.
Посилання у скарзі на полишення судом поза увагою пояснень ОСОБА_7 , зауважень та клопотань, що свідчить про обвинувальний уклін судового розгляду не відповідають дійсності, оскільки пояснення обвинуваченого у суді, де він повністю визнав вину, разом з іншими доказами у їх сукупності, суд поклав у підґрунтя обвинувального вироку.
Жодних зауважень чи клопотань з будь-якого приводу під час судового розгляду ОСОБА_7 не заявляв.
Твердження про проведення судового розгляду без експертизи не заслуговують на увагу, тому як, експертиза, окрім судово-психіатричної, у провадженні не призначалась, а цей експертний висновок суд дослідив.
Доводи про незаконне утримання під вартою не суттєві, оскільки ОСОБА_7 призначене покарання у виді позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі, тому йому змінено судом запобіжний захід на взяття під варту до набрання вироком законної сили, що є відповідним положенням п.14 ч.1 ст.368 КПК України.
Незрозумілими є і посилання про ненадання копій слідчих дій, оскільки у скарзі апелянтом не зазначено, на які конкретно копії він посилається, а також не надано підтвердження, що він звертався з клопотанням (завою) про надання таких копій.
Що стосується доводів про розмір остаточного покарання, призначеного за сукупністю вироків, то як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 злочини за цим провадженням вчинив під час іспитового строку за двома вироками Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, якими його засуджено:
- 16.04.2014 р. за ч.ч.2,3 ст.185, ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;
- 18.04.2014 р. за ч.ч.1,2,3 ст.185, ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
До покарання за цим вироком у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України, суд приєднав частково невідбуте покарання за вказаними вироками, остаточно визначивши ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
З таким рішенням суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки обвинуваченим вчинено вісім епізодів крадіжок чужого майна під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.
Таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Отже підстави для його пом`якшення, про що фактично просить апелянт, відсутні.
Крім того, ні в апеляційній скарзі, ні у поясненнях на її підтримку, обвинувачений не надав жодного доводу на обґрунтування своїх вимог.
Також безпідставними є вимоги щодо застосування Закону «Про амністію у 2014 році», оскільки, відповідно до ст.12 цього Закону, його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, тобто до 19 квітня 2014 року (наступний день після його опублікування).
Злочини у цьому провадженні вчиненні ОСОБА_7 у період з 15 жовтня до 20 листопада 2014 року, отже після набрання чинності акту амністії, що виключає його застосування до обвинуваченого.
З урахуванням викладеного, всі наведені апелянтом доводи є неприйнятними, тому постановлений щодо ОСОБА_7 вирок має бути залишено без зміни.
Керуючись ст.ст.405,407,424,426,532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня року 2015 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 - без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 - у той строк після вручення копії судового рішення.
Головуючий
Судді: