Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/197/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 307 (229-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.02.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2015 року.

Цією ухвалою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Знам`янка-друга Кіровоградської області, громадянину РФ, з професійно-технічною освітою, який до засудження не працював, одружений, адреса останнього місця проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимому:

24.02.1999 року вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 141, ст. 46-1 КК України (1960 року) на 3 роки позбавлення волі з відстрочкою на 2 роки. Звільнений 07.06.2002 року;

01.04.2002 року вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309 КК України (2001 року) на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 3 роки;

03.12.2003 року вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України (2001 року) на 3 роки позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання 26.08.2005 року на підставі п. «б» ст. 3 Закону України «Про амністію» від 31.05.2005 року;
14.11.2007 року вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 307 КК України (2001 року) на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 3 роки.;

12.03.2013 року вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ст. 70 КК України (2001 року) на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

відмовлено у задоволенні клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року № 1185-VII.

Кримінальне провадження розглянуто з участю: прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
03.12.2015 року ОСОБА_6 , який засуджений 12.03.2013 року вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ст. 70 КК України (2001 року) на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування стосовно нього Закону України «Про амністію у 2014 році».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році».

Рішення суду ґрунтується на вимогах ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», за змістом якої застосування цього Закону можливе за умови відбуття засудженим на момент набрання чинності цим Законом, тобто 19.04.2014 року, не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання. Проте, ОСОБА_6 станом на 19.04.2014 року відбув лише 8 місяців 16 днів покарання у виді позбавлення волі, призначеного йому вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.03.2013 року. Тоді як одна чверть призначеного йому покарання у виді 6 років позбавлення волі складає 18 місяців.

Не погоджуючись з таким рішенням засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, з урахуванням доповнень, просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду від 10.12.2015 року та постановити нове рішення, яким на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скоротити наполовину невідбуту частину покарання з дня набрання законної сили вказаним Законом.

В обґрунтування вимог посилається на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення керувався лише ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», проте не врахував вимоги ст. 6 цього Закону і, що вказаний Закон діє до його скасування новим законом про амністію. Зауважив, що строк відбування покарання йому рахується з 15.08.2013 року, в строк покарання також зараховується 12 днів попереднього тримання його під вартою, що свідчить про те, що Закон України «Про амністію у 2014 році» набрав чинності після того як він відбув частину покарання.

Заслухавши доповідача, засудженого, який просив скоротити йому невідбуту частину покарання відповідно до ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році», прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Засуджений ОСОБА_6 у своєму клопотанні ставив питання про застосування стосовно нього Закону України «Про амністію у 2014 році» без вказівки на конкретну підставу.

Суд першої інстанції вирішуючи клопотання по суті дійшов висновку про неможливість застосування стосовно засудженого ОСОБА_6 амністії у зв`язку з тим, що він не відбув на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» одну чверть призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, що відповідно до ст. 2 вказаного Закону є підставою для звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений зауважив, що суд першої інстанції залишив поза увагою ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», за змістом якої засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону, скорочується наполовину невідбута частина покарання.

Тобто, суд першої інстанції фактично допустив неповноту при дослідженні підстав застосування амністії.

Крім того, під час апеляційного розгляду, перевіряючи доводи апеляційної скарги на предмет можливості застосування до засудженого ОСОБА_6 ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», колегією суддів встановлено обставини, що взагалі виключають застосування стосовно нього амністії.

Так, положення ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року № 1185-VII, містить відсильну норму, згідно якої амністія перш за все не може бути застосована до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні".

Відповідно до п. «е» ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія не може бути застосована до осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 03.12.2003 року був засуджений вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України (2001 року) на 3 роки позбавлення волі, а 26.08.2005 року звільнений від відбування покарання на підставі п. «б» ст. 3 Закону України «Про амністію» від 31.05.2005 року.

Після цього, ОСОБА_6 ще двічі, а саме 14.11.2007 року та 12.03.2013 року, був засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК України.

Отже, на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», а саме 19.04.2014 року, засуджений ОСОБА_6 належав до категорії осіб, до яких відповідно п. «е» ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія не застосовується.

Суд першої інстанції хоча і відмовив у задоволенні клопотання про застосування стосовно ОСОБА_6 амністії, втім неповно дослідив обставини, що мають істотне значення внаслідок чого неправильно визначився із нормами матеріального права, які підлягали застосуванню.

Відтак, ухвала Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2015 року відповідно до ст. 409 КПК України підлягає скасуванню як незаконна з постановленням нової.

Клопотання ОСОБА_6 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» підлягає залишенню без задоволення у зв`язку з наявністю обставин, передбачених, п. «е» ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", що виключають застосування стосовно нього амністії.

Оскільки засуджений в апеляційній скарзі ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції, тому в цій частині його апеляційна скарга підлягає задоволенню, а в частині застосування до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», - в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування стосовно нього Закону України «Про амністію у 2014 році» у зв`язку з наявністю обставин, що виключають застосування стосовно нього амністії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим - з моменту отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4