Дата документу Справа № 334/4219/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1788/15 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №334/4219/15-к ОСОБА_1
Категорія: ст.358 ч.1 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002018, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 серпня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області просить вирок скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку в КУ «Обласна психіатрична лікарня», що може свідчити про наявність у нього психічних вад, які могли завадити йому повною мірою реалізувати свої права, однак в порушення вимог п.3 ч.2 ст.52 КПК України судове провадження було здійснено за відсутності захисника. Крім того, при призначенні обвинуваченому покарання за ч.1 ст.358 КК України, судом порушено вимоги ч.2 ст.61 КК України, відповідно до яких обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років, при цьому суд не мотивував у вироку призначення найсуворішого виду покарання за цією статтею.
Вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 серпня 2015 року ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за:
- ч.1 ст.358 КК України до 6 місяців обмеження волі;

- ч.4 ст.358 КК України до 1 року обмеження волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 1 рік обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-3 ч.1 ст.76 КК України.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти апеляційної скарги.

Вислухавши доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він в середині квітня 2015 року поблизу БК «ім.Кірова» по пр.Металургів, 1А у м.Запоріжжі знайшов пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 21.03.1996р. на ім`я ОСОБА_8 Комунарським управлінням соціального захисту населення в м.Запоріжжі, та маючи умисел на підроблення документу, переклеїв фотокартку в посвідченні. В подальшому, ОСОБА_7 використовував підроблений документ з метою безкоштовного проїзду.

Згідно висновку експерта №44 від 12.05.2015р. в пенсійному посвідченні №480300, виданому 21.03.1996р. ОСОБА_8 мали місце зміни первісного змісту документа, а саме переклеювання фотокартки.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Однак, як вбачається з матеріалів провадження, зазначені вимоги закону залишені судом поза увагою, і тому доводи прокурора про незаконність вироку є обґрунтованими.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку в обласній психіатричній лікарні, де проходив лікування з приводу психічних розладів, що свідчить про наявність у нього психічних вад. У зв`язку з цим суд повинен був, керуючись положеннями п.3 ч.2 ст.52 КПК України, вирішити питання щодо участі захисника у кримінальному провадженні. Але судове провадження було здійснено за відсутності захисника,що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та згідно з положеннями ст.ст.409, 412 ч.2 п.4 КПК Україниє підставою для скасування судового рішення.

Крім того, відповідно до ст.ст.7, 27 ч.5, 107 ч.4 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься повне фіксування судового провадження за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом. Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.

Згідно зі ст.103 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження фіксуються на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії, та у журналі судового засідання.

Однак з матеріалів провадження та технічного носія інформації вбачається, що судом порушено принцип повного фіксування судового провадження, оскільки судовий розгляд в суді першої інстанції зафіксовано частково, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та згідно з положеннями ст.ст.409, 412 ч.2 п.7 КПК Україниє підставою для скасування судового рішення.

Згідно зі ст.415 КПК України при скасуванні вироку суду внаслідок порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачених п.п.4, 7 ч.2 ст. 412 КПК України, суд апеляційної інстанції призначає новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.65 КК України покарання призначається у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, суд обґрунтовано обрав вид покарання, а саме: обмеження волі, але при цьому невірно визначив строк зазначеного покарання (6 місяців), оскільки згідно з положеннями загальної частини Кримінального Кодексу, зокрема ч.2 ст.61 КК України, обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Навіть при призначенні покарання на підставі ст.69 КК України суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

За таких обставин доводи прокурора про порушення положень кримінального закону при призначенні обвинуваченому покарання є також обґрунтованими.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 серпня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд у тому ж суді в іншому складі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4