Віньковецький районний суд Хмельницької області
Єдиний унікальний номер № 670/862/15-к
Провадження № 1-кп/670/64/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2015 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000259 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зіньків, Віньковецького району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, раніше судимого:

19 червня 2015 року Віньковецьким районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , будучи засудженим 19 червня 2015 року Віньковецьким районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 150 годин громадських робіт, згідно з направленням Віньковецького РП Деражнянського міжрайонного відділу КВІ УДПтС України в Хмельницькій області № 431 від 27 липня 2015 року і будучи з ним ознайомлений, прибув в Адамівську сільську раду Віньковецького району Хмельницької області за місцем свого проживання для відбування призначеного покарання, до якого приступив 29.07.2015 року згідно із розпорядженням № 5/2015-р Адамівської сільської ради від 27.07.2015 року. 27 липня 2015 року йому роз`яснено порядок та умови відбування покарання у вигляді громадських робіт, що скріплено його підписом.

Однак, засуджений ОСОБА_4 , будучи ознайомлений із встановленим законодавством порядком та умовами відбування покарання, умисно, без поважних причин, згідно табеля виходу від 27.07.2015 року до виконання робіт після 29 липня 2015 року не приступив без поважних причин. Відмовляючись виконувати суспільно-корисні роботи визначені органом місцевого самоврядування, він ігнорував офіційні попередження органу кримінально-виконавчої інспекції, які йому винесені 03.08.2015р та 14.08.2015 р., чим порушив вимоги ст. 37 КВК України. Допустив 12 невиходів на роботи, а саме: 30.07.2015р.; 31.07.2015р.; і з 01.08.2015р. по 14.08.2015р. В результаті відпрацював в липні 2015 року лише 4 години (1 день) замість визначених і встановлених 150 годин, тим самим не виконав покладені на нього судом обов`язки, умисно порушивши порядок та умови відбування покарання. Скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 389 КК України - ухилення від відбування громадських робіт особою засудженою до цього покарання.

Свою вину ОСОБА_4 в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні не визнав. Погодився дати показання та повідомив, що він прийшов на роботу в сільську раду с. Адамівка 29 липня 2015 року і колов дрова разом з ОСОБА_5 . Йому заборонена важка праця, через перенесені травми в 2004 році отримані внаслідок ДТП. На наступний день в нього боліла спина, рука, він тягнув ногу. Він повідомив про це секретаря сільської ради і пішов додому. В лікарню не звертався за відсутністю коштів і у зв`язку з непрофесійним лікуванням лікарів. Його лікувала родичка колола уколи, тому він не вважає, що ухилявся від виконання громадських робіт. Пригрозив свідкові розправою, оскільки той дав свідчення, які йому не сподобались. Повідомив, що він міг виконувати тільки легкі роботи, але обсяг таких робіт йому не представили.

Хоча ОСОБА_4 не визнав себе винуватим в інкримінованому йому діянні, його винуватість підтверджена показаннями свідків, документами. Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 показав, що він ознайомив під розпис ОСОБА_4 з порядком та умовами відбування громадських робіт після надходження вироку суду. Той не відпрацьовував в Адамівській сільській раді призначені вироком Віньковецького районного суду 150 годин громадських робіт, тому він двічі під розпис виносив йому офіційне попередження. ОСОБА_4 посилався на те, що не може виконувати громадські роботи через стан свого здоров`я, оскільки раніше переніс травму. Він рекомендував йому звернутись до лікарів і надати підтверджуючий документ, але той не звертався і не надав довідку про хворобу. Він третього і чотирнадцятого серпня 2015 року офіційно попереджав його про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від виконання громадських робіт, але засуджений не реагував на це.

Свідок ОСОБА_7 повідомив, що він, як голова сільської ради, видав розпорядження № 5/2015-р Адамівської сільської ради згідно направлення органу КВІ на виконання робіт ОСОБА_4 . Ознайомили його з графіком виконання робіт. Той в перший день виконання робіт носив дрова, які рубав ОСОБА_5 . Засуджений лише складав на купу дрова і щепки. На другий день йому зателефонувала секретар і повідомила, що ОСОБА_4 сказав, що хворий і не відпрацьовує громадські роботи. Пізніше він розмовляв з батьками обвинуваченого, але ніхто не говорив, що той хворий. Обвинувачений вживає алкогольні напої, він хитрий хлопець. Всього він відпрацював 4 години із визначених йому судом робіт. Йому призначались не важкі роботи, пов`язані з витрушуванням сміття, обкошуванням трави на кладовищі.

Свідок ОСОБА_8 показала, що як секретар сільської ради вона оформляла 27.07.2015 року розпорядження на виконання робіт ОСОБА_4 . Була обізнана з документами, пов`язаними з відпрацюванням громадських робіт цією особою. Він один день складав і перетрушував сміття. Працював разом з ОСОБА_5 . На другий день прийшов в сільську раду і повідомив, що не може працювати через те, що в нього болить рука. Від нього було чути запах вживаних спиртних напоїв - «перегар». Вона запропонувала йому звернутись до лікарів. Більше він роботи не виконував. В цей же день вона увечері зустрічала його в селі з молодшим братом. Обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, йшов по дорозі. Також бачила як він в період виконання робіт ходив селом разом з жінками і дітьми. Він йшов пішки півтора кілометри до с. Зіньків під час «хвороби». Обвинувачений проживає з матір`ю і молодшим братом, не працює, в сім`ї господарство не ведуть, вживають спиртні напої. Важкі роботи обвинуваченому не призначались. Вона відповідальна за виконання цих робіт.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що працює головним спеціалістом Управління праці та соціального захисту населення відділу оплати та умов праці. Підтвердив, що робота пов`язана з коленням дров відноситься до важких умов праці, а перетрушування тирси, косіння, сапання не відноситься до важких умов праці.

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що він обстежував обвинуваченого у складі комісії лікарів. ОСОБА_4 заборонена важка праця, рекомендовано легкий труд. Коління дров відноситься до важкої праці.

Допитаний свідок ОСОБА_5 повідомив, що дрова в сільській раді 29.07.2015 року колов він сам. Для цього заздалегідь він приготував реманент, а ОСОБА_4 , дрова не колов, а перетрушував тирсу і носив з ним дрова і щепки. Його погрози про розправу він не боїться і просить суд не застосовувати до обвинуваченого заходи пов`язані з погрозою свідку. На наступний день обвинувачений секретарю сільради і йому повідомив, що в нього болить рука чи спина і пішов додому.

Із аналізу показань свідків слідує, що обвинувачений 29.07.2015 року приступив до виконання громадських робіт. Відпрацював 4 години. Виконував легку роботу, пов`язану з перетрушуванням тирси та носінням дров. 30 липня він відмовився виконувати будь-які роботи і протягом всього терміну призначених вироком суду робіт не працював. При цьому ходив по селу, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння і долав відстань до 1,5 км.

Згідно амбулаторної карти (а.с.104- 122) ОСОБА_4 в 2004 році внаслідок ДТП отримав травму хребта спини і йому протипоказана важка фізична праця. Інвалідності на момент виконання громадських робіт і ухвалення вироку Віньковецьким районним судом (а.п. 108 -110) 19 червня 2015 року він не мав. Відбував покарання за ст. 185 ч.1 КК України. З умовами відбування покарання ознайомлений під розписку (а.п. 127). Його попереджено (а.п.128), що у випадку, якщо допустить більше двох прогулів, його буде притягнуто до відповідальності за ст. 389 ч. 2 КК України. З розпорядженням про виконання робіт та технікою безпеки він також ознайомився під розписку (а.п.141). А відпрацював всього 4 години (а.п.144) 29 липня 2015 року. В послідуючому 03.08.2015 р. (а.п.145) та 14.08.2015 р. (а.п.150-152) на попередження інспектора про загрозу кримінальної відповідальності за невиконання судового вироку не реагував, ствердивши власним підписом попередження.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про охорону праці» виконавчі органи сільських рад забезпечують додержання вимог щодо охорони праці працівників зайнятих на їх об`єктах. Про правила техніки безпеки органи місцевого самоврядування попереджали ОСОБА_4 (а.п.141).

Посилання на неможливість виконання громадських робіт обвинуваченим приймаються судом в частині робіт, які не належать до категорії важких фізичних робіт. Із показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 роботи, пов`язані з носінням дров та перетрушуванням тирси до таких не відносяться. Окрім того що ОСОБА_4 не виконував роботи, він також не з`являвся для виконання зазначених робіт по місцю їх відбування в Адамівську сільську раду в установлений йому термін з 31.07.2015 р. по 14.08.2015 року. Він в цей проміжок часу не лікувався ні в сільському медичному закладі (а.п.35), а ні в районній лікарні (а.п.149). В цей же проміжок часу епізодично він вживав спиртні напої, про що свідчить секретар сільської ради. За місцем проживання голова цієї ж ради характеризує його як особу, яка зловживає спиртними напоями (а.п.176).

Під час розгляду справи обвинувачений повідомив, що не з`являвся в судове засідання декілька разів, тому, що підвернув ногу, рвав яблука в саду. Тобто, не тільки органом обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 спроможний виконувати фізичні роботи, але він сам підтвердив це під час судового процесу.

Об`єктивна сторона злочину оговореного ст. 389 ч.2 КК України передбачає невихід більше двох разів особи протягом місяця для виконання громадських робіт без поважних причин. І це, згідно ч.3 ст. 40 КВК України, вважається ухиленням. Тобто законодавець пов`язав поняття ухилення не з невиконанням певних робіт засудженим, а з невиходом цієї особи на роботи взагалі. Таких невиходів повинно бути більше двох, а ОСОБА_4 допустив 12 невиходів. Його вина у вчиненні цього злочину доведена, оскільки в певні дні, визначені для відбування робіт, він вживав спиртні напої, а не лікувався.

Таким чином суд, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що вина обвинуваченого доведена, в його діяннях має місце склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою засудженою до цього покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 3 Постанови пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочини вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, зокрема те, що згідно із ст. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_4 класифікується за ч. 2 ст. 389 КК України як злочин невеликої тяжкості.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого не добуто.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Згідно цього судом враховуються фактичні обставини та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, зокрема те, що він свою вину не визнав у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Його відношення до суспільно-корисної праці, а також дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив новий злочин під час відбуття покарання за вироком Віньковецького районного суду від 19.06.2015 року. Тому суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання пов`язане з утриманням засудженого в умовах ізоляції, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 не відбув частину покарання за вироком Віньковецького районного суду від 19.06.2015 року у кількості 146 годин громадських робіт і такий вид покарання не передбачений санкцією ч. 2 ст. 389 КК України, суд вважає за необхідне призначити покарання за сукупністю вироків і на підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України перевести невідбуту частину покарання у виді громадських робіт в більш суворе покарання у вигляді арешту із розрахунку 8 годин громадських робіт, які відповідають 1 добі арешту, що для ОСОБА_4 в даному випадку складає невідбуту частину покарання - 19 діб та 5 годин арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України призначити ОСОБА_11 В1 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до основного, невідбутого за попереднім вироком покарання.

До обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України і призначити йому покарання у вигляді трьох місяців арешту.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати перераховане в силу п. 4 ч.1ст. 72 КК України - 19 днів 5 годин арешту, невідбуте покарання у виді 146 годин громадських робіт, визначене вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19.06.2015року та ОСТАТОЧНО ОСОБА_4 визначити покарання у вигляді арешту строком на ТРИ місяці ЧОТИРИ дні.

Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили, утримуючи його в СІЗО м. Хмельницького.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Хмельницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Віньковецький районний суд.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1