Справа № 161/1402/14-к
Провадження № 1-кс/161/421/14
У Х В А Л А

м. Луцьк 30 січня 2014 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Луцьк клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_4 про тимчасовий доступ до речей і документів,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий в ОВС слідчого відділу прокуратури області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, погодженим із старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області ОСОБА_3 , про тимчасовий доступ до речей і документів.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що слідчим відділом прокуратури Волинської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного за заявою ОСОБА_5 25.01.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000074 від 25.01.2013 за фактами постановлення 25.07.2005 суддею ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 та 01.11.2005 суддями судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 завідомо неправосудних рішень по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди.

У вказаних заявах ОСОБА_5 зазначає, що суддя ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 винесла завідомо неправосудне рішення по цивільній справі №2-3366/05 за його позовом від 25.07.2005, про що свідчать наступні факти: вона проводила розгляд справи без участі відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; відхилила ряд його клопотань, як таких, що не мають відношення до справи; не задовольнила його клопотання про відвід судді; взяла до уваги неправдиві, на його думку, показання ОСОБА_12 ; не надала йому можливості ознайомитися з матеріалами справи. Разом із цим, із змісту заяв ОСОБА_5 випливає, що він не згоден і з відповідним рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської області по цивільній справі №22-1232/05 від 01.11.2005, яким відмовлено йому у задоволенні позову до вказаних вище осіб про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Як слідує з вказівок суду, зазначених в ухвалі від 09.01.2014 про скасування постанови слідчого про закриття вказаного вище кримінального провадження від 14.02.2013 (слідчий суддя ОСОБА_13 , справа №161/21429/13-к), в ході подальшого досудового розслідування необхідно приєднати до матеріалів провадження засвідчені належним чином копії судових рішень, законність яких оскаржується заявником, та копію ухвали касаційної інстанції у цивільній справі за його вищевказаним цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди.

Разом із цим, в ході проведення досудового розслідування до ІНФОРМАЦІЯ_2 направлялися відповідні запити з метою одержання завірених копій процесуальних рішень по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди. Однак, як

вбачається з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 №03-13/4732/13-Вих від 04.02.2013 року, органу досудового розслідування було відмовлено у наданні вказаних вище рішень з посиланням на норми ЦПК України та Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах і порекомендовано отримати необхідну інформацію в порядку, визначеному КПК України в рамках застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження №0000074 необхідно отримати тимчасовий доступ (оглянути, отримати засвідчені належним чином копії) до матеріалів цивільної справи №2-3366/05 ІНФОРМАЦІЯ_2 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди.

Зазначене дасть можливість дослідити матеріали вказаної цивільної справи, ознайомитися з рішеннями апеляційної та касаційної судових інстанцій по ній, перевірити доводи заявника ОСОБА_5 , дати їм належну правову оцінку, з врахуванням чого прийняти законне процесуальне рішення по провадженню і, таким чином, досягнути мети цього провадження та виконати його завдання, передбачені ст.2 КПК України. Зважуючи на викладені обставини, потреба досудового розслідування у тимчасовому доступі до матеріалів вказаної цивільної справи цілком виправдовує такий ступінь втручання у діяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, рішення у даній цивільній справі набрало законної сили, є не скасованим, а тому є достатньо підстав вважати, що матеріали цивільної справи №2-3366/05 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди знаходяться у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того зазначені документи (інформація) не містить охоронюваної законом таємниці, відповідно до ст. 162 КПК України, і не містять інформації з обмеженим доступом, відповідно до Закону України «Про державну таємницю», а рішення по даній цивільній справі є публічно доступними. Просить надати тимчасовий доступ до документів матеріалів цивільної справи №2-3366/05 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди, яка знаходяться у володінні ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю ознайомитися з ними, провести їх огляд та зробити належним чином засвідчені копії.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось у відповідності до вимог ч. 1 ст. 107 КПК України.

Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання з підстав у ньому викладених. Просив клопотання задовольнити.

Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши письмові матеріали клопотання, приходжу до висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи:

1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні;

3) не становлять собою або включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Так як відповідно до п.п.1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями №№ 40/32 та 40/146 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.11.85 року та 13.12.85 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється в конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.

Рекомендація № СМ/Rec (2010)12 Комітету міністрів Ради Європи від 17.11.2010 року щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї.

Як зазначено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Незалежність і недоторканність суддів гарантують ст.ст. 126 і 129 Конституції, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону. Законом «Про судоустрій і статус суддів» визначені умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Зокрема, ст. 6 цього закону встановлено заборону втручання в здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання й поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Статтею 47 закону передбачено засоби забезпечення незалежності суддів, до яких належать:

особливий порядок їх призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення;

недоторканість та імунітет;

незмінюваність;

порядок здійснення судочинства, встановлений процесуальним законом, таємниця ухвалення судового рішення;

заборона втручання в здійснення правосуддя;

відповідальність за неповагу до суду чи судді;

окремий порядок фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлений законом;

належне матеріальне та соціальне забезпеченням суддів;

функціонування органів суддівського самоврядування;

визначені законом засоби забезпечення особистої безпеки судді, членів його сім`ї, майна, а також інші засоби їх правового захисту;

право судді на відставку.

Реалізація зазначених гарантій здійснення правосуддя є необхідною передумовою належного виконання судом своїх конституційних функцій щодо забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина, утвердження й забезпечення яких є головним обов`язком держави (ст.ст. 3, 8, 55 Конституції).

Офіційне тлумачення вищевказаних положень Основного Закону стосовно незалежності й недоторканності суддів та заборони впливу на суддів у будь-який спосіб дано рішенням Конституційного Суду від 1.12.2004 року №19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складову їхнього статусу.

Частина 5 ст. 47 закону «Про судоустрій і статус суддів» зобов`язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, а також фізичних і юридичних осіб та їх об`єднання поважати незалежність судді і не посягати на неї. З огляду на це будь-які незаконні втручання або вплив на суд чи суддів, хоч би від кого вони виходили та з якою метою чинилися, є неприпустимими й мають одержувати належну правову оцінку.

Незгода учасника судового процесу з прийнятим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення.

Так як за приписами ч. 2 ст. 126 Конституції України щодо гарантій незалежності суддів закріплено, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Це означає заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

При цьому виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який інший спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справ поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

При розгляді клопотання встановлено і це вбачається із змісту самого клопотання та доданих до нього матеріалів, що стороною кримінального провадження не доведено та не надано доказів, у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 КПК України, що матеріали цивільної справи № 2-3366/05 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди дійсно знаходяться у володінні ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ).

Також стороною кримінального провадження не обґрунтовано та не доведено в ході судового розгляду клопотання можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Також встановлено, що стороною кримінального провадження взагалі не мотивовано та не доведено належними, достатніми, допустимими, достовірними доказами, що речі і

документи, до яких потрібен тимчасовий доступ не містять охоронювану законом таємницю, передбачену ст. 162 КПК України.

Так як у відповідності до ч. 6 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що Конституцією України заборонено вчинення щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій. При цьому стороною кримінального провадження у своєму клопотанні та при розгляді клопотання по суті не доведено та не надано доказів про наявність достатніх підстав вважати, що електронні накопичувальні пристрої до яких прокурор просить надати доступ перебувають або можуть перебувати у володінні ІНФОРМАЦІЯ_2 і чи наявні вони взагалі у вказаному суді. А тому за таких обставин, приходжу до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 163, 164 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити слідчому в ОВС слідчого відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_4 в задоволенні його клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1