Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_9,
суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,
прокурора секретаря судового засідання ОСОБА_12, ОСОБА_13,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 11 серпня 2015 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року та вирок Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Ірпінського міського суду Київської області від 29 серпня 2014 року за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 190 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року вирок місцевого суду в частині призначеного засудженому покарання скасовано. ОСОБА_6 визнано винним за ч. 3 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В решті вирок залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він в період часу з травня по червень 2013 року повторно заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, а саме заволодів грошовими коштами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на загальну суму 133 548 гривень, чим спричинив останнім шкоду на вказану суму.

Так, ОСОБА_6 в травні 2013 року зателефонував знайомому ОСОБА_8 та повідомив завідомо неправдиву інформацію про те, що він має можливість привезти з-за кордону автомобіль за ціною нижче за ринкову.

ОСОБА_8 розповів своїй дружині ОСОБА_7 про пропозицію ОСОБА_6 та вони, будучи введеними в оману та довіряючи словам останнього, погодилися на пропозицію останнього про купівлю автомобіля «Тоyota Rav-4» вартістю 16700 доларів США.

5 травня 2013 року приблизно о 11 годині, ОСОБА_6 приїхав за місцем проживання потерпілих за адресою: АДРЕСА_1 та повідомив, що йому необхідні грошові кошти в сумі 3000 доларів США, як завдаток в рахунок вартості автомобіля, на що потерпілі, довіряючи словам ОСОБА_6 передали йому грошові кошти в сумі 3000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 05.05.2013 року, становить 23970 гривень.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 зловживаючи довірою, 20 травня 2013 року приблизно о 12 годині, перебуваючи в приміщенні офісу приватного нотаріуса, з метою підтвердження правдивості своїх намірів, заключив з ОСОБА_7 договір позики від 20 травня 2013 року на суму 16700 доларів США. При цьому, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 20.05.2013 року, становить 39950 гривень.

В подальшому, 23 травня 2013 року ОСОБА_6, зловживаючи довірою ОСОБА_7, повідомив неправдиву інформацію про те, що він перебуває за кордоном, продиктував номер банківської картки та повідомив, що їй необхідно перерахувати на вказану картку грошові кошти в сумі 5100 гривень, на що остання погодилася та перерахувала на названий ОСОБА_6 номер банківської картки грошові кошти в сумі 5100 гривень.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6, зловживаючи довірою ОСОБА_7, 24 травня 2013 року повідомив останній про необхідність перерахувати грошові кошти в сумі 7000 гривень на банківську картку, на що остання погодилася та перерахувала на названий ОСОБА_6 номер банківської картки грошові кошти в сумі 7000 гривень.

В подальшому, ОСОБА_6 28 травня 2013 року та 1 червня 2013 року за місцем проживанням потерпілих в рахунок вартості автомобіля, отримав від них грошові кошти в сумі 4000 доларів США та 1000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 28.05.2013 року та 01.06.2013 року становило 31960 гривень та 7990 гривень, відповідно.

Крім того, 3 червня 2013 року приблизно о 12 годині, ОСОБА_6 перебуваючи за місцем проживання потерпілих в рахунок вартості автомобіля отримав від останньої грошові кошти в сумі 2200 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 3.06.2013 року становить 17578 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 зловживаючи довірою потерпілих заволодів грошовими коштами останніх на загальну суму 133 548 гривень.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про зміну судових рішень у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При цьому посилається на те, що судами, як першої так й апеляційної інстанції, не вірно визначено кваліфікуючу ознаку вчиненого засудженим злочину, оскільки сума коштів, якими згідно з обвинуваченням заволодів ОСОБА_6, не становить великої шкоди, як кваліфікуючої ознаки злочину.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку злочину в касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про те, що судами не вірно визначено кваліфікуючу ознаку вчиненого засудженим злочину, то такі є обґрунтованими.

Так, кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 190 КК України за ознакою вчинення шахрайства у великих розмірах, суди допустили помилку.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно п. 3 Примітки до ст. 185 КК України у статтях 185-191 , 194 цього Кодексу у великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п'ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Судами ОСОБА_6 засуджено за вчинення ним злочину (заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах) в період з 5.05.13 по 3.06.13 на загальну суму 133 548 грн.

Відповідно до п. 5 Підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідних положень»

Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року.

Згідно з пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 ПК України, сума податкової соціальної пільги дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Відповідно до п. 1 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» ПК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011 року, крім пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 цього Кодексу, який набирає чинності з 1 січня 2016 року. До 31 грудня 2015 року для цілей застосування цього підпункту податкова соціальна пільга надається в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку;

Розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» з першого січня становив 1147 грн. на місяць, тобто розмір податкової соціальної пільги у відповідний період дорівнював 573,5 грн. (1147 * 0,50 = 573,50 гривень).

Таким чином, великий розмір завданої шкоди для злочинів даної категорії вчинених у 2013 році починається з 143 375 грн. (573,5 грн.* 250).

Відповідно, розмір завданих ОСОБА_6 збитків потерпілим є значним, а не великим. Отже, в діях ОСОБА_6 відсутня кваліфікуюча ознака - шахрайство, вчинене у великих розмірах.

Таким чином, у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вироки Шевченківського районного суду м. Києва від 13листопада 2014 року та Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року відносно ОСОБА_6 підлягають зміні.

Дії ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати з ч. 3 ст. 190 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.

Враховуючи необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за більш м'який злочин, призначене ОСОБА_6 покарання підлягає зміні.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що в касаційній скарзі не ставилося питання про м'якість призначеного покарання, а також меж касаційного розгляду, встановлених ст. ст. 433, 437 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в виді позбавлення волі в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 190 КК України.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року та вирок Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Дії ОСОБА_6 перекваліфікувати з ч. 3 ст. 190 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 29 серпня 2014 року більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11