АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , яка здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0005286, внесеному до ЄРДР 08.05.2015, на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який народився в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , громадянина України, в силу ст. 89 КК
України не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -
за участю сторони обвинувачення: прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та за цим законом йому призначено покарання у виді обмеження волі строком 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 ( один) рік 6 ( шість) місяців.
На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року шести місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції і повідомляти про зміну місця проживання та роботи.

Згідно до вироку, судом першої інстанції визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 29 квітня 2015 року близько 09 год. 15 хв., керуючи автомобілем «ЗАЗ TF 698К» державний номер НОМЕР_1 , рухаючись в стані наркотичного сп`яніння по проїзній частині проспекту Ватутіна зі сторони проспекту Маяковського в напрямку проспекту Оболонського в м. Києві, навпроти АЗС «WOG» , в порушення вимог п. 2.3 «б», п. 2.9 а), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не відреагував відповідним чином на її зміну, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «БМВ-520» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , внаслідок чого автомобіль «БМВ-520» відкинуло на автомобіль «Чері А13» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався попереду. В результаті порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_6 пасажиру автомобіля «ЗАЗ TF 698К» потерпілій ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми правого плеча у виді перелому великого горбика правої плечової кістки, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор ОСОБА_5 , яка здійснювала процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким за ч.1 ст. 286 КК України призначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців, а на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. В решті вирок залишити без зміни.

На обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням неправильно застосував положення ст. 75 КК України, оскільки звільнив обвинуваченого від відбування як основного, так і додаткового покарання, що не передбачено ч.1 ст. 75 КК України.

Іншими учасниками судового провадження вирок не оскаржувався.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, доводи обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і учасники судового провадження у такому випадку позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та звільнення від його відбування.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому покарання призначається у межах, установлених у санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується за місцем проживання, не працює, має на утриманні неповнолітніх дітей.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття обвинуваченого.
Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Суд також зазначив, що враховуючи обставини справи, тяжкість наслідків, заподіяних діями водія ОСОБА_6 , який здійснював керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, уважає обов`язковим призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців.
Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, відсутність претензій з боку потерпілої, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього покарання у виді обмеження волі зі звільненням від його відбування з випробуванням згідно до ст. 75 КК України.

Проте, навівши мотиви свого рішення, всупереч вимогам п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, суд в резолютивній частині вироку не зазначив, що обвинувачений звільняється від відбування основного покарання, яке йому призначено у виді обмеження волі, а прийняв рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, тобто в тому числі і від додаткового покарання.

Ухвалений у справі вирок має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 374 КПК України, і обов`язково містити вступну, мотивувальну та резолютивну частини, в якому кожна попередня частина цього рішення обумовлює наступну.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції цих вимог кримінального процесуального закону не дотримався, внаслідок чого неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, яка виразилася у неправильному звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів уважає обґрунтованими апеляційні вимоги прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, та приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання та звільнення від його відбування.

Колегія суддів при призначенні покарання ОСОБА_6 враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але судимості погашені, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яких виховує сам, оскільки його дружина померла в 2012 році.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, колегія суддів визнає щире каяття обвинуваченого.
Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів буде покарання, встановлене санкцією ч.1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі з обов`язковим позбавленням ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами на певний строк.

Враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої, колегія суддів уважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування основного покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , яка здійснювала процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, задовольнити.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання та звільнення від його відбування.

Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України, за якою він визнаний винним, покарання у виді обмеження волі строком 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, поклавши на нього виконання обов`язків, передбачених п.п.2,3 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку учасниками судового провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення.

С У Д Д І:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/67/2016, Категорія КК: ч. 1 ст. 286
Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1