Справа № 348/999/15-к
Провадження № 11-кп/779/407/2015
Категорія ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Надвірнянського районного суду від 29 липня 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и л а :
вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш, жителя АДРЕСА_1 , засуджено,-

за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід залишено попередньо обраний тримання під вартою - до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу затримання, тобто з 02.05.2015 року з 23:45 год.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст.100 КПК України.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь держави 736,56 грн. за проведення експертизи.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у сховище, за таких обставин.

02 травня 2015 року о 23 год.20 хв. обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи біля житлового будинку АДРЕСА_2 , вирішив вчинити крадіжку чужого майна з підвального приміщення даної будівлі. Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій, свідомо бажаючи настання їх шкідливих наслідків, обвинувачений ОСОБА_8 проник через вікно підвального поверху будинку АДРЕСА_2 у коридор підвального приміщення. За допомогою металевого прута він зламав навісний замок на дверях сховища (комори), що належить ОСОБА_9 , проник всередину приміщення комори, звідки виніс у коридор 2 велосипедних колеса вартістю відповідно 400 грн. та 450 грн., підготувавши їх для подальшого перенесення з підвалу на вулицю.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_8 , шляхом зриву навісного замка вхідних дверей сховища (комори), що належить ОСОБА_10 , проник всередину приміщення комори, звідки виніс у коридор 2 велосипеди марки Fisher та Wimora, вартістю відповідно 1500 грн. та 1200 грн., підготувавши їх для подальшого перенесення з підвалу на вулицю.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_8 , шляхом зриву навісного замка вхідних дверей сховища (комори) ОСОБА_11 , проник всередину приміщення комори, звідки виніс у коридор велосипед марки Салют та дитячі ролики іноземного виробництва вартістю відповідно 900 грн. та 800 грн., підготувавши їх для подальшого перенесення з підвалу на вулицю.

Однак злочинні дії ОСОБА_12 не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий з підготовленим для викрадення майном при спробі втечі із місця скоєння злочину потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в коридорі підвалу багатоповерхового будинку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити. Вважає, що судом не було взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду, а саме те, що вхідні двері у підвальне приміщення були закриті на висячий замок, не було встановлено металічний прут, яким зривали замки у кладових, що свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні не впізнала його і не могла відповісти на запитання, у який одяг він був одягнений. Вважає, що висновки, викладені у вироку суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які вважають вирок незаконним та необґрунтованим і просили його скасувати, а кримінальне провадження - закрити, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, ґрунтується на належно зібраних і досліджених достовірних доказах.

Відповідно до ч.2 ст.84 КПК України джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Незважаючи на категоричне заперечення ОСОБА_8 своєї вини у вчиненому, його винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні повністю доведена сукупністю допустимих та належних, перевірених та оцінених доказів. Зокрема показаннями потерпілих ОСОБА_9 про те, що 02.05.2015 року о 23 год. разом із сусідом ОСОБА_11 затримали в підвалі будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , в якого в руках було два велосипедних колеса, а на дверях кладової зірвані навісні замки; показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що йому зателефонував ОСОБА_11 , а він зайшов у підвал і побачив у коридорі ближче до дверей до виходу велосипеди та колеса та відкриті двері кладових, де і був присутній затриманий злодій, якого затримали ОСОБА_11 та ОСОБА_9 ; показаннями потерпілого ОСОБА_11 про те, що 02.05.2015 року о 23 годині почув стук у підвалі і запах диму, зателефонував сусіду ОСОБА_9 і вдвох зайшли у підвал, де затримали ОСОБА_8 , який, побачивши їх, намагався втекти; показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що її чоловік ОСОБА_9 повідомив про затримання злодія в приміщенні підвалу та викликали міліцію.

Покликання обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні його не впізнала спростовується матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що їй стало відомо про крадіжку з підвального приміщення зі слів її чоловіка ОСОБА_9 .

Вказані вище показання потерпілих та свідків є чіткими і послідовними та узгоджуються між собою і обґрунтовано не викликали у суду сумніву у їх правдивості, тому відповідно до ч.2 ст.84 КПК України є джерелами доказів вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому.

Крім того, його вина доводиться даними протоколу огляду місця події від 03.05.2015 року, а саме підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 , де було вчинено крадіжку велосипедів, коліс та дитячих роликів з фототаблицями, з якого також вбачається, що саме на місці вчинення злочину було виявлено металічний прут та пошкодження навісних замків на дверях підвальних приміщень; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 15.05.2015 року з участю обвинуваченого ОСОБА_8 .

Згідно п.3 ч.2 ст.99 КПК України до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Відповідно до ст.85 належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, а згідно ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, протокол огляду місця події від 03.05.2015 року та протокол проведення слідчого експерименту є допустимими і належними доказами.

З висновку експерта № 45 від 04.05.2015 року вбачається, що два сліди пальців рук виявлені та вилучені 03.05.2015 року в ході огляду місця події, придатні для ідентифікації за ними особи і залишені середнім пальцем руки ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.2 ст.84 КПК України висновок експерта є процесуальним джерелом доказів.

Тому покликання обвинуваченого про фальсифікацію двох слідів пальців рук, які знято з чайника у підвальному приміщенні й на рулі одного із велосипедів та ідентифіковано як сліди середнього пальця руки ОСОБА_8 , є необґрунтованими та безпідставними.

Також вина ОСОБА_8 , доводиться довідкою спеціаліста від 04.05.2015 року про вартість майна, згідно якої вартість велосипеда Fisher становить 1005 грн., велосипеда Wimora, вартістю відповідно 1828 грн., велосипеда марки Салют - 1243 грн., заднього колеса велосипеда -152 грн., дитячих роликів-778 грн.

Суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що категоричне заперечення обвинуваченого ОСОБА_8 його причетності до вчиненого кримінального правопорушення спростовуються матеріалами кримінального провадження та розцінюються як спосіб уникнення кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.п.1,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання , призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, його поведінку та ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілих, які просили покарати обвинуваченого згідно закону.

Обставин, що пом,якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно дослідив всі докази і обставини провадження і обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 неможливе без його ізоляції від суспільства та суд першої інстанції належним чином обґрунтував своє рішення про призначення обвинуваченому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду від 29 липня 2015 року відносно нього без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2