Справа № 739/1176/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/760/2015
Категорія - ст. 539 КПК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника, адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду від 07 серпня 2015 року залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 щодо зобов`язання Державної пенітенціарної служби України відповідно до вимог ст.93 КВК України вирішити питання про переведення його для подальшого відбування покарання до виправних закладів Дніпропетровської області.

Своє рішення суд першої інстанції обгрунтував тим, що згідно п.14 ст.537 КПК України вирішуються питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, але ніяким чином не вирішуються питання щодо умов та місця відбування покарання засудженими. Процедура вирішення даного питання чітко регламентована Кримінально-виконавчим кодексом України, Інструкцією про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, затвердженою Наказом №222/5 від 08.02.2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.02.2012 року за №213/20526, тому відповідно до положень ст.ст. 53, 539 КПК України, вирішення питання про умови та місце відбування покарання засудженим до компетенції суду за місцем відбування покарання не відноситься.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду, справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції, з посиланням на порушення судом вимог ст. 30 ч.2, ст. 8, 9, ст. 206 ч. 1 КПК України, ст. 8, 63 Конституції України, і таким рішенням йому відмовлено в правосудді. Вказує, що його клопотання стосувалось саме протиріч, що виникають при виконанні вироку, бо він заявляв клопотання про визначення місця відбування ним покарання, а Державна пенітенціарна служба України відмовила йому без законних на те причин, порушивши вимоги ст.93 КВК України, чим були порушені його конституційні права, а суд безпідставно відмовив йому у відновленні порушених прав. Крім того, суд відмовився враховувати вимоги Постанови Пленуму ВССУ №13 від 19.12.2014 року «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя», бо не взяв до уваги рішення Європейського Суду з прав людини по справі „Вінтман проти України, яким стягнуто 12000 ЄВРО на користь засудженого внаслідок відмови перевести його ГПСУ в колонію за місцем його проживання. Тому рішення суду вважає незаконним в розумінні ст. 370 КПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції, захисника, адвоката ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора про залишення рішення суду без змін та апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження в обсязі апеляційної скарги в межах вимог у відповідності із ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

До питань про будь-які сумніви і протиріччя, які виникають при виконанні вироку, відносяться: а) про уточнення посади чи виду діяльності, якщо при призначенні покарання (основного або додаткового) у вигляді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю допущено неточні, неконкретні формулювання; б) про усунення суперечностей і неточностей при написанні прізвища, імені, по батькові чи інших біографічних даних засудженого; в) про усунення описок та арифметичних помилок, коли вони очевидні і виправлення їх не стосується суті вироку і не тягне погіршення становища засудженого тощо.

Як вбачається з вказаної норми Закону, питання щодо переведення засудженого для подальшого відбування покарання до УВП, які знаходяться у регіоні його місця проживання, не належить до компетенції суду.

Відповідно до ст.86 КВК України вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно ч.6 ст.88 КВК України порядок переміщення засуджених під вартою визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.93 КВК України, засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого. Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Наказом №222/5 від 08.02.2012 року, зареєстрованим у Міністерстві Юстиції України 10.02.2012 року за № 213/20526, затверджені Інструкція про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, Положення про Регіональну комісію з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, яка регламентує питання щодо розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі.

Згідно п. 1.2 даної Інструкції розподіл, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, здійснюються регіональними комісіями з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, що утворюються в територіальних органах Державної пенітенціарної служби України, та Апеляційною комісією Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, що утворюється в Державній пенітенціарній службі України.

Згідно п.1.3 Інструкції розподіл, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, до установ виконання покарань здійснюються на підставі Кримінально-виконавчого кодексу України за відповідними індивідуальними та персональними нарядами.

Твердження засудженого, що при розгляді його клопотання суд повинен був застосувати положення ч.1 ст. 206 ч.2 КПК України, не заслуговують на увагу, бо ст. 206 КПК України передбачає загальні обов`язки слідчого судді під час досудового розслідування забезпечувати додержання прав осіб, які тримаються під вартою в межах територіальної юрисдикції суду, а перевірка законності утримання осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком суду в установах по виконанню покарань, до компетенції слідчого судді відповідно до положень вказаної статті не відноситься. Дане питання також стосується і можливості застосування міжнародних договорів та рішень Європейського Суду з прав людини по конкретній справі.

За таких обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про незаконність ухвали суду першої інстанції є безпідставними.

Ухвала суду є обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418-419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2015 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 щодо зобов`язання Державної пенітенціарної служби України відповідно до вимог ст.93 КВК України вирішити питання щодо переведення його для подальшого відбування покарання до виправних закладів Дніпропетровської області без змін.

Судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4