Справа № 145/2388/14-к
Провадження №11-кп/772/86/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

При секретарі судового засідання ОСОБА_5

За участі прокурора ОСОБА_6

Обвинуваченого ОСОБА_7

Захисника ОСОБА_8

Потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000437 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тиврівського районного суду від 28 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Вінниці, мешканця

АДРЕСА_1 , громадянина України,

працюючого начальником охорони

холодильного комплексу ТОВ «Агро-Еталон»,

не одруженого, раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 122 КК України у виді одного року шести місяців обмеження волі; за ч. 2 ст. 125 КК України у виді одного року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді одного року восьми місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 3,4 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 17 986 (сімнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) грн. 91 коп. матеріальної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні ним наступного.

ОСОБА_12 , 19.12.2013 року, близько 23-55 год. в смт. Сутиски, Тиврівського району, перебуваючи поблизу кафе «Магнат», що розташоване по вул. Сюровича, 1, підійшовши до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вийшли з даного кафе, на грунті неприязних відносин, з приводу суперечки, що виникла в кафе «Магнат», наніс ОСОБА_9 близько 5 ударів ногами та руками по голові та тулубу, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому верхньої третини правої ліктьової кістки зі зміщенням відломків, закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, численних забоїв обличчя, пошкодження зубів у вигляді травматичних переломів коронкових частин 1,2-го зубів справа, менш ніж на 1/3 верхньої щелепи, що спричинило необхідність видалення 2-го зуба справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 13 від 24.01.2014 року, виникли в ніч з 19 на 20.12.2013 року і по ступені тяжкості, закритий уламковий перелом верхньої третини правої ліктьової кістки зі зміщенням, як такий що спричинив тривалий розлад здоров`я належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Крім того 19.12.2013 року, близько 23-57 год. в смт. Сутиски, Тиврівського району, ОСОБА_12 , перебуваючи поблизу кафе «Магнат», що розташоване по вул. Сюровича, 1, підійшовши до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вийшли з даного кафе, на грунті неприязних відносин, з приводу суперечки, що виникла в кафе «Магнат», та яка продовжилась біля кафе, наніс ОСОБА_10 два удари руками по голові, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, травматичних набряків м`яких тканин, синців та крововиливів на обличчі, садна на шиї, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 145 від 26.12.2013 року, виникли в ніч з 19 на 20.12.2013 року і по ступені тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 , не оспорюючи правильність викладених у вироку обставин кримінального правопорушення, доведеність вини та кваліфікацію його дій, просить скасувати ухвалений щодо нього вирок, задовольнити клопотання трудового колективу холодильного комплексу ТОВ «Агро-Еталон» та звільнити його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України, передавши його на поруки зазначеному трудовому колективу, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000437 від 20.12.2013 року відносно нього, закрити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступи в судових дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити, передавши ОСОБА_7 на поруки трудовому колективу холодильного комплексу ТОВ «Агро-Еталон»; потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які заперечували проти апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін; прокурора ОСОБА_6 , який також заперечував проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, ґрунтується на доказах, що повно і всебічно перевірені в судовому засіданні.

Доведеність вини, встановлені судом обставини правопорушення та кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Переглядаючи судове рішення відповідно вимог ч.1 ст.404 КПК України в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що будь-які правові підстави для передачі обвинуваченого на поруки трудовому колективу холодильного комплексу ТОВ «Агро-Еталон» в даному кримінальному провадженні відсутні і це детально та вмотивовано аргументував суд першої інстанції в ухвалі від 28 жовтня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання зазначеного колективу.

Зокрема, судом зазначено, що відповідно до вимог ст.47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялась, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки трудового колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням.

Отже, крім того, що ст. 47 КК України передбачає можливість передачі на поруки особи, яка вперше вчинила злочин, тобто одне правопорушення, а не два злочини, які вчинив ОСОБА_12 , обов`язковою умовою для передачі на поруки є також щире каяття обвинуваченого, чого, як зазначив суд першої інстанції, встановлено не було, воно у ОСОБА_7 відсутнє і свідченням цього є те, що він не повністю визнає вину, вказує, що наніс ОСОБА_9 лише два удари, що не співпадає із висновками СМЕ, згідно якої потерпілому нанесено не менше п`яти ударів.

В той же час, щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність покарання. Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо.

Такого каяття, яке би було щирим у обвинуваченого, не встановлено ні місцевим, ні апеляційним судом. Про це, крім вищезазначеного невизнання кількості нанесених потерпілому ударів, свідчить також заперечення щодо суми заявленого позову на відшкодування затрат на імплантування протезу замість вибитого зуба.

Крім того, доводи апеляційної скарги обвинуваченого, який зазначає, що «відмова в задоволенні клопотання про передачу його на поруки трудового колективу є несправедливою, оскільки саме він став жертвою протиправної поведінки з боку потерпілого, тому виникла потреба просити апеляційний суд скасувати вирок з передачею на поруки і закрити провадження», є хибними.

Обвинувачений посилається на вимоги ст.417 КПК України, відповідно якої суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Разом з тим, ст.284 КПК України містить виключний перелік підстав, встановивши які кримінальне провадження закривається судом, до яких передача на поруки не входить.

Крім того, на відміну від звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченого статтями 45, 46, 49 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності з передачею на поруки не є імперативним: застосування ст.47 КК України це право, а не обов`язок суду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що клопотання про передачу на поруки подано не трудовим колективом ТОВ «Агро-Еталон», в трудових правовідносинах з яким перебуває обвинувачений ОСОБА_12 , а тимчасовим виробничим колективом холодильного комплексу, тобто одного із структурних підрозділів підприємства, що не може слугувати умовою для передачі на поруки.

Також навряд чи виправданою була б передача на поруки ОСОБА_7 за наявності особливих відносин між колективом та особою, яка вчинила злочин, оскільки, як це видно з вироку суду, обвинувачений працює начальником охорони холодильного комплексу, тобто є одним з керівників колективу, який звернувся з клопотанням, і тому гарантія колективу здійснювати щодо винуватця злочину заходи виховного характеру, чинити на нього благотворний вплив тощо є суто формальною, чого закон не допускає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тиврівського районного суду від 28 жовтня 2015 року щодо нього без змін.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
З оригіналом згідно: