Справа № 152/1332/15-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2015 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
судового засідання ОСОБА_2 ,
по обвинуваченню: ОСОБА_3 , народженого: ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, судимого вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 6.09.2005 за ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
учасники кримінального
сторона обвинувачення:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
потерпілий ОСОБА_5 ,
ОСОБА_3 , маючи судимість за злочин, передбачений статтею 187 КК України, 17 липня 2015 року біля 16 години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, пройшов на територію домоволодіння ОСОБА_5 , розташованого у АДРЕСА_1 та шляхом віджиму дверної рами, проник у приміщення літньої кухні, звідки умисно, таємно з корисливих мотивів викрав бувші у використанні: алюмінієвий котел ємністю 40 літрів, вартістю 380 грн; два алюмінієві казани ємністю по 10 літрів та вартістю по 75 грн кожний; металеву плиту до пічки вартістю 175 грн, а також з території домоволодіння викрав шість бувших у використанні швелерів по 35 грн кожний. У подальшому викраденими речами ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 910 грн.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, що 17 липня 2015 року біля 16 години, він з метою крадіжки майна зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_5 , розташованого у АДРЕСА_1 та з приміщення літньої кухні, розташованої там викрав алюмінієвий котел, два алюмінієві казани та металеву плиту до пічки, а з подвір`я викрав шість швелерів. Про вчинене шкодує, обіцяє більше такого не вчиняти, завдану злочином шкоду він відшкодував.
Ураховуючи те, що обвинувачений, прокурор та потерпілий у судовому засіданні не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом установлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд цього провадження щодо усіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших обставин у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу та стосуються речових доказів.
Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна, тобто крадіжку, поєднану з проникненням у приміщення, вчинену повторно, а тому кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше судимий.
Обставинами, пом`якшуючими покарання ОСОБА_3 , є визнання ним винуватості та його щире каяття, а також те, що обвинувачений відшкодував завдану злочином шкоду, що підтвердив у судовому засіданні потерпілий. Обставин, обтяжуючих покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Водночас, суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочину, вчиненого обвинуваченим, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Окрім того, з урахуванням обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також, ураховуючи те, що обвинуваченим відшкодовано завдану злочином шкоду, думку прокурора та потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, не призначаючи йому реальне покарання, суд дійшов висновку, що доцільним є застосування до ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням строком на один рік і шість місяців та покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого ще можливе без його ізоляції від суспільства.
Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.
Цивільний позов не заявлено.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у провадженні відсутні.
Підстав для застосування запобіжних заходів немає.
Керуючись ч. 3 ст. 349 статтями 100, 368-371, 373-376 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в один рік і шість місяців не вчинить нового злочину.
На підставі пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку в один рік і шість місяців обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Речові докази: алюмінієвий котел ємністю 40 літрів; два алюмінієві казани ємністю по 10 літрів; металеву плиту до пічки; шість бувших у використанні швелерів залишити у власника ОСОБА_5 .
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Згідно зі статтею 376 КПК України, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1