Єдиний унікальний номер 219/9036/15-к
Номер провадження 11-кп/775/126/2016

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю:

прокурора ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області кримінальне провадження № 0002494 від 05.08.2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ Донецької області, українця, громадянина України, із освітою 8 класів, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 13 березня 2001 року Артемівським міським судом за ст. 140 ч.2, 3 КК України до 5 років позбавлення волі; 25 лютого 2002 року Артемівським міським судом за ст. 141 ч.2 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого 02 грудня 2004 року умовно достроково за постановою Волноваського суду Донецької області від 24 листопада 2004 року на невідбутий строк 04 місяці 10 діб; 05 вересня 2005 року Артемівським міськрайонним судом за ст. 187 ч.1, 296 ч.1 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 20 листопада 2008 року умовно достроково за постановою Калінінського районного суду м. Горлівка від 20 листопада 2008 року на не відбутий термін 11 місяців 15 діб; 17 січня 2011 року Артемівським міськрайонним судом за ст.ст. 309 ч.1, 307 ч.2, 317 ч.1, 311 ч.1, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 29 травня 2014 року умовно достроково за постановою Калінінського районного суду м.Горлівка від 21 травня 2014 року на не відбутий термін 1 рік 5 місяців 28 діб, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією усього його майна на користь держави.

В силу ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2011 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з конфіскацією усього його майна на користь держави,

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 скоїв розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, при наступних обставинах.

05 серпня 2015 року приблизно о 01 годині 55 хвилин ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поблизу будинку № 1-а по вул. Чайковського в м. Артемівську Донецької області, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, напав на ОСОБА_8 ззаду, повалив її на землю та застосував насильство небезпечне для життя чи здоров`я потерпілої, а саме: наніс останній не менш п`яти ударів ногою по голові, заподіявши їй синець навколо лівого ока і лівої щоки, садно правої потилично-тім`яної області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_8 втратила свідомість. ОСОБА_7 , користуючись безпорадним станом ОСОБА_8 , в цей момент заволодів майном потерпілої: планшетом марки Wexler.TAB 7iD, вартістю 1752 грн. з сім-картками: мобільного оператора «МТС» вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходились кошти в сумі 7 грн.; мобільного оператора «Life», вартістю 10 грн. на рахунку якої знаходились кошти в сумі 15 грн. та флеш-картою на 2 ГБ, вартістю 36 грн., жіночою сумкою типу "клатч", вартістю 190 грн., загальною вартістю 2020 грн., а також банківською карткою ПАТ «КРЕДІТ АГРІКОЛЬ БАНК», банківською картою «A-Банк» та 3 банківськими картками ПАТ "Комерційний Банк "ПриватБанк", які матеріальної шкоди для потерпілої не значать, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 2020 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, через однобічність і неповноту судового слідства та неправильне застосування кримінального закону, кримінальне провадження повернути до суду першої інстанції для виправлення допущених помилок, зміни кваліфікації його дій та встановлення істини у справі. Зазначає, що при ухваленні вироку суд керувався суперечливими показами свідків і потерпілої, неповно та однобічно дослідив докази у провадженні, не вжив заходів для перевірки показів зацікавлених учасників процесу. Крім того зазначає, що суд неправильно кваліфікував його дії посилаючись на п.9 постанови Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року. Звертає увагу суду на те, що під час як досудового так і судового слідства не були викликані та допитані лікарі швидкої допомоги, які можуть точно вказати чи втрачала потерпіла свідомість, не звернуто уваги судом та не взято ним до уваги протиріччя у показах свідків і потерпілої в частині втрати останньою свідомості. Вказує, що саме через те, що він є особою раніше судимою, суд поставився до нього упереджено та призначив занадто суворе покарання. В доповненнях до апеляційної скарги також вказав, що не зрозуміє української мови, тому не розумів, що відбувалося в суді першої інстанції. На протязі всього судового розгляду свої інтереси захищав самостійно, без захисника.

Відповідно до ст. 403 КПК України прокурор до початку апеляційного розгляду відмовився від апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок суду першої інстанції змінити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи своєї апеляції, наполягали на її задоволенні та скасуванні вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а вирок суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у розбійному нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому повторно за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами в сукупності, перевіреними судом.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ст. 187 ч.2 КК України є правильною.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації кримінального правопорушення за ч.2 ст.187 КК України, про покладення судом в основу обвинувачення суперечливих показів свідків і потерпілої в частині втрати останньою свідомості, про неповноту та однобічність дослідження доказів у провадженні, про не неприйняття заходів для перевірки показів зацікавлених учасників процесу спростовуються безпосередньо дослідженими в суді доказами.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердив обставини та події нападу і пояснив, що дійсно 05.08.2015 року приблизно о 01 годині 55 хвилин він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поблизу будинку 1-а по вул. Чайковського в м. Артемівську Донецької області з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_8 , напав на останню ззаду, закрив їй рота рукою, повалив на землю та наніс їй не менш п`яти ударів ногою по голові, після чого заволодів майном потерпілої, яка не втрачала свідомості, а утримувала свою сумку в руках, якими також захищала обличчя, коли він наносив удари.

Вина обвинуваченого в скоєнні інкримінованого злочину, підтверджується іншими доказами по справі.

Так, потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила всі обставини розбійного нападу з боку обвинуваченого та зазначила, що 5 серпня 2015 року приблизно о 01 годині 55 хвилин коли вона йшла поблизу будинку 1- а по вул. Чайковського в м. Артемівську Донецької області та по планшету зателефонувала сину, ОСОБА_7 , який ішов позаду неї, закрив їй рот рукою, вдарив по голові і вона втратила свідомість. Що відбувалося потім вона не знає. Коли вона отямилась то встановила відсутність планшету і жіночої сумки типу "клатч". Одночасно потерпіла не заперечувала проти того, що коли ОСОБА_7 повалив її на землю, то вона вдарилася головою і втратила свідомість, а після цього наніс їй ще відповідну кількість ударів в голову.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердивши час, місце та обставини нападу ОСОБА_7 на потерпілу ОСОБА_8 підтвердив, що побачив як обвинувачений повалив потерпілу на землю, наніс їй 2-3 удари ногою по голові та забрав у потерпілої планшет та сумку. Весь цей час потерпіла не розмовляла, не чинила опір та не рухалася.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердив, що 5 серпня 2015 року приблизно о 01 годині 58 хвилин він зі своїми братами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 побачили, що поблизу будинку АДРЕСА_2 втративши свідомість, лежала їх мати ОСОБА_8 , у якої на голові та обличчі були тілесні ушкодження та відсутні були її сумка та планшет. Він викликав швидку допомогу та приводив потерпілу до тями.

Показання потерпілої узгоджуються з показаннями свідків та іншими доказами по кримінальному провадженню, які спростовують заперечення обвинуваченим факту втрати потерпілою свідомості в результаті його нападу та застосування насильства.

Відповідно до висновку експерта № 335 від 05 серпня 2015 року на підставі даних огляду ОСОБА_8 сінець навколо лівого ока і лівої щоки утворилися від контакту з тупим твердим предметом, садно правої потиличнотім`яної області утворилося від контакту з тупим твердим предметом з шорсткою поверхнею при ковзанні, в межах 1-2 діб до моменту огляду, та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно із протоколом проведення слідчого експерименту від 04.09.2015 року обвинувачений ОСОБА_7 у присутності понятих розповів всі обставини розбійного нападу на ОСОБА_8 з метою заволодіння її майном поєднаного з насильством, яке призвело до втрати потерпілою свідомості. Показав, як наніс кілька ударів ногою в область обличчя і голови потерпілої внаслідок чого остання замовчала і скоріш за все втратила свідомість.

Згідно висновку експерта № 377-М від 05 вересня 2015 року при огляді ОСОБА_8 було виявлено садно в потиличній області голови яке могло утворитися при падінні з положення стоячи на тверде покриття, синець навколо лівого ока і лівій половині обличчя могли утворитися від контакту з тупим твердим предметом з переважною поверхнею, що могло мати місце при нанесенні удару підошовною поверхнею взутої ноги людини. У момент утворення тілесних ушкоджень потерпіла перебувала потиличною областю голови і лівою половиною обличчя до травмуючого знаряддя. Виявлені при огляді ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин зазначених підозрюваним ОСОБА_7 в протоколі проведення слідчого експерименту від 04.09.2015 р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що факт втрати потерпілою свідомості в результаті нападу та застосування до неї насильства з боку обвинуваченого доведено у повному обсязі, підтверджується показаннями потерпілої, свідків, поясненням обвинуваченого під час проведення слідчого експерименту, самим характером насильства та локалізацією тілесних ушкоджень, та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України і послався на пункт 9 постанови № 10 Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», в якому розтлумачено, що насильство, яке призвело до втрати свідомості є насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Тому, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неправильної кваліфікації судом його дій за ст. 187 ч.2 КК України не знайшли свого підтвердження.

Доводи апелянта, що він не володіє української мовою, тому не розумів, що відбувалося в суді першої інстанції, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки ОСОБА_7 народився в м. Артемівську Донецької області, є українцем, громадянином України, закінчив 8 класів загальноосвітньої школи в Україні, де навчався українській мові, про що він не заперечував в суді апеляційної інстанції. Крім того, ОСОБА_7 в апеляційному суді відповідав на запитання суду, які він розумів. В суді першої інстанції ОСОБА_7 роз`яснювалися його права, в тому числі його право мати захисника, але заяви про залучення захисника від нього не надходило, про що свідчить пам`ятка про права та обов`язки обвинуваченого (т.2 а.с.15), журнал судового засідання (т.2, а.с. 18а,28,39).

Тому, колегія суддів вважає, що право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 в суді першої інстанції порушено не було.

Доводи апеляційної скарги щодо призначення ОСОБА_7 занадто суворого покарання колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Згідно зі ст. 65 КК України покарання призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, ці вимоги кримінального закону судом враховані в повній мірі.

Міра покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, у межах, установлених у санкції статті, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до категорії тяжких, конкретних обставин справи, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання; даних про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, за місцем мешкання характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, в тому числі насильницьких корисливих злочинів; вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що вказує на наявність у нього активної позиції на скоєння злочинів; не працює і не має офіційного доходу.

На думку колегії суддів, немає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання. Призначене йому покарання є необхідним та достатнім.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням норм КПК України в межах чинного законодавства. Суд дав оцінку усім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2015 року - залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2015 року у відношенні ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України - залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05 серпня 2015 року по 11 лютого 2016 року виходячи з співвідношення: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3