Провадження № 1-кс/161/3302/15
У Х В А Л А
м. Луцьк 11 вересня 2015 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю представника скаржника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаною скаргою. Просять суд зобов`язати виконуючого обов`язки начальника слідчого відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_6 чи іншу службову особу, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, виконати приписи ст. 214 КПК України та внести відповідні відомості до ЄРДР, які викладені в заяві про кримінальне правопорушення за ст. 382 КК України від 20 липня 2015 року, яка була спрямована на адресу прокуратури Волинської області, тобто зробити дії, які б свідчили про те що, почате досудове розслідування фактів, наведених в даній заяві з підстав викладених в скарзі.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав скаргу з підстав у ній викладених, просив скаргу задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши пояснення представника скаржника, слідчого, дослідивши письмові матеріали скарги, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Судом при розгляді скарги встановлено і цього не заперечувалося сторонами, що 20.07.2015 року ОСОБА_5 звернувся до прокурора Волинської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 6-9). Підставою для звернення із цією заявою стало те, що 12 червня 2015 року слідчий СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_7 під час судового засідання в залі суду, взагалі прямо і відкрито заявила, що вона вважає за недоцільне проводити одночасні допити за участю ОСОБА_5 з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , під час судового засідання проявила відкрите небажання виконувати ухвали слідчого судді (а.с. 7).

Також судом встановлено і це вбачається із змісту заяви ОСОБА_5 (а.с. 6-9), що ним при зверненні до прокурора Волинської області із вказаною заявою не виконано вимоги п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України. Оскільки в заяві не вказано час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Також судом встановлено і це вбачається із резолютивної частини заяви (а.с. 9), що заявник при зверненні до прокурора Волинської області просить вчинити дії до конкретно невизначеної особи. Так як суд зобов`язав вчинити дії слідчого ОСОБА_12 , який не виконав вимоги ухвали суду від 06 квітня 2015 року. Однак слідчий ОСОБА_7 лише висловилася з приводу виконання даної ухвали суду.

При цьому саме по собі висловлювання слідчим СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_7 в залі судового засідання небажання виконувати ухвали слідчого судді не може бути підставою для внесення відомостей до ЄРДР за невиконання рішення суду. Оскільки диспозицією ч. 1 ст. 382 КК України чітко передбачено, що відповідальність настає лише за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Однак положеннями ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Також стороною скаржника суду не надано доказів на підтвердження того, що на час звернення до прокурора Волинської області слідчий СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_7 умисно не виконала вимоги ухвали від 06 квітня 2015 року. Оскільки судом достовірно встановлено, що будь-яким рішенням суду вказаного слідчого не зобов`язувалося вчинити дії щодо одночасного допити за участю ОСОБА_5 з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11

27.07.2015 року за № 17-46-99 за підписом в.о. начальника слідчого відділу прокуратури області ОСОБА_6 на адресу ОСОБА_5 було направлено повідомлення щодо розгляду його заяви від 20.07.2015 року.

Також судом встановлено і цього не заперечувалося представником скаржника, що 06 квітня 2015 року, за наслідками розгляду скарги ОСОБА_5 було винесено ухвалу суду, якою слідчого СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_12 було зобов`язано провести одночасний допит, за участю ОСОБА_13 з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що є рішення суду, яким задоволено скаргу ОСОБА_5 та зобов`язано слідчого СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_12 провести одночасний допит, за участю ОСОБА_13 з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . При цьому саме по собі висловлювання слідчим СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_7 в залі судового засідання небажання виконувати ухвали слідчого судді не може бути підставою для внесення відомостей до ЄРДР за невиконання рішення суду. Оскільки рішенням суду вказаного слідчого не зобов`язувалося вчинити дії щодо одночасного допити за участю ОСОБА_5 з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. 307 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_5 в задоволенні його скарги на бездіяльність виконуючого обов`язки начальника слідчого відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1