Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/8110/14-к
Провадження №
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року Подільський районний суд міста Києва
в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
представника потерпілого - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження № 0001476 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, працюючого фізичною особою підприємцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
18 липня 2012 року приблизно о 17 годині 30 хвилин на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклої неприязні стався конфлікт, в ході якого у обвинуваченого ОСОБА_7 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , маючи явну неприязнь до останнього, умисно наніс декілька ударів правою ногою в лівий бік тулуба та лівій нозі ОСОБА_6 , спричинивши тим самим тілесне ушкодження у вигляді заднє-зовнішньої поверхні лівого стегна в середній третині, яке відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я), та закриту травму грудної клітки у вигляді перелому 12 ребра зліва без зміщення уламків, яка відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров`я), згідно висновку судово-медичної експертизи №1681/Е від 07 листопада 2012 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, не визнав, окрім цього, не визнав у повному обсязі заявлений ОСОБА_6 цивільний позов, та показав, що до подій 18 липня 2012 року він знав потерпілого ОСОБА_6 як сусіда, оскільки вони проживають в одному будинку. Стосунки між ними склалися неприязні, в тому числі, у зв`язку з перебуванням автомобіля, що належить на праві власності його дружині ОСОБА_8 в гаражі, розташованого поблизу будинку та закріпленого за померлою ОСОБА_9 , спадкоємцем якої є ОСОБА_8 . Хоча його дружина й не мала права власності на гараж, однак всі жителі будинку знали, що ОСОБА_9 при житті завжди тримала там свій автомобіль, теж не маючи на це відповідних документів.
Потерпілий ОСОБА_6 незадовго до зазначеної в обвинувальному акті дати викотив вищезазначений транспортний засіб з гаражу, залишивши біля будинку. ОСОБА_7 намагався повернути його на попереднє місце, однак потерпілий в цьому перешкоджав, влаштовував сварки.
18 липня 2012 року ОСОБА_7 знову вирішив закотити автомобіль до гаражу, однак самостійно цього зробити не міг, оскільки транспортний засіб був без акумулятора, тому приблизно о 16 годині біля кафе, розташованого на площі Тараса Шевченка в м. Києві, попросив про допомогу незнайомих чоловіків.
Після цього почали розгортатись події в дворі будинку по АДРЕСА_2 біля гаражів.
Він сів за кермо, а ОСОБА_10 та ще двоє чоловіків, контакти яких він не записав, почали закочувати автомобіль з заду. Потерпілий ОСОБА_6 та його син ОСОБА_11 заважали у цьому, знімали все на відеокамеру, підкладали каміння під колеса. Інших свідків події не було. Окрім цього, ОСОБА_6 закривав залізні ворота до гаражу перед самим автомобілем. В цей час його дружина ОСОБА_8 , яка також була присутньою при цьому конфлікті, та стояла праворуч по ходу руху автомобіля, намагалася тримати ворота відчиненими. Як тільки автомобіль був поміщений до гаражу, він з дружиною зачинили ворота, повісили замок. В цей час потерпілий стояв ліворуч від них. Двоє невідомих чоловіків пішли, потім пішов ОСОБА_12 , залишивши йому свій контактний телефон.
Обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що він салону автомобіля,під час його закочування до гаражу не покидав, ніяких тілесних пошкоджень потерпілому ОСОБА_6 особисто не наносив, та не бачив щоб хтось інший, окрім ОСОБА_8 , підходив під час конфлікту до потерпілого. Зазначив, що після завершення конфлікту приїхав старший син потерпілого, якому останній в його присутності та присутності ОСОБА_13 , батька ОСОБА_12 , який безпосередньо свідком подій не був, оскільки прийшов пізніше, на запитання про те, чи побив його ОСОБА_7 відповів, що ні, та показав в бік тих осіб, які допомагали закочувати цей автомобіль і вже пішли.
Щодо спричинених потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджені ОСОБА_7 поставив під сумнів факт їх нанесення того дня, зазначивши, що вони могли утворитись як до, так і після вказаної події. Дане кримінальне провадження вважає фабрикацією та обмовою з боку потерпілого ОСОБА_6 , та його прагненням таким чином вплинути на хід розслідування іншого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР по факту спричинення ОСОБА_6 15 липня 2012 року тілесних ушкоджень його дружині ОСОБА_8 , щоб відвернути власну відповідальність.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченим вини в пред`явленому йому обвинуваченні, що судом розцінюється як спроба ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, суд дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Встановлені судом обставини підтверджуються наступними дослідженими в суді доказами, обсяг яких був визначений за погодженням з учасниками судового провадження.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що обвинувачений ОСОБА_7 проживає з ним в одному будинку по АДРЕСА_2 , тому його знає як сусіда. Між ними склались неприязні відносини, які часто супроводжувались словесними образами з боку обвинуваченого та його дружини ОСОБА_8 , траплялись також провокації конфліктів, необґрунтовані звернення в правоохоронні органи. Потерпілий вважає, що причиною такої поведінки сім`ї ОСОБА_7 стало те, що він почав захищати сусідку ОСОБА_14 , яку вищезазначені особи хочуть незаконно позбавити власності на житло в їхньому будинку, а події 18 липня 2012 року є результатом погроз фізичною розправою.
Так, за декілька днів до дня вчинення злочину з гаражу, що належить ОСОБА_14 вони викотили автомобіль сім`ї ОСОБА_7 , повісили новий замок, передавши ключі ОСОБА_14 .
В подальшому, 18 липня 2012 року до нього прийшла ОСОБА_14 та повідомила, що ОСОБА_7 знову зламав на гаражі замок та намагається закотити туди автомобіль. Він вийшов на вулицю, де побачив біля автомобіля ОСОБА_7 , четверо невідомих йому осіб та ОСОБА_8 , яка в цей час стояла біля гаражу. Він звернувся до них з проханням припинити діяти, ставши перед автомобілем. ОСОБА_8 дала вказівку одному з чоловіків відсторонити його, що і було зроблено. Після цього на подвір`я вийшов його син та почав знімати дані події на камеру. ОСОБА_8 сказала невідомому відібрати камеру, той побіг до сина, а він дістав телефон і почав викликати міліцію. В подальшому зазначена відеокамера була відібрана, в руках у сина залишилась лише її частина, а корпус забрав ОСОБА_7 та відніс до автомобіля.
Після цього невідомий чоловік почав наносити йому удари в район обличчя, декілька ударів в ногу, та вибив мобільний телефон з рук. Він намагався захистити себе, тому вказаний чоловік відійшов. Потім ОСОБА_6 , бачачи що продовжуються дії по закочуванню автомобіля, ще раз підійшов до чоловіків та попросив їх зупинитись. ОСОБА_8 знову дала вказівку його відсторонити, після якої до нього підійшов невідомий високий чоловік та притиснув ліктем за шию до капоту автомобіля «Фольсваген», який стояв поруч біля автомобіля «Волга», почавши душити, а він намагався вивільнитись. В цей час поруч стояв ОСОБА_7 , який, погрожуючи, розпочав ногою наносити йому удари в лівий бік тулуба, декілька ударів влучили по нозі.
ОСОБА_14 весь цей час стояла біля рогу будинку, а коли його стали бити вона пішла. Потерпілий зазначив, що свідок ОСОБА_10 ударів йому не наносив, лише штовхав автомобіль.
Потерпілий ОСОБА_6 категорично стверджував про те, що ОСОБА_7 за кермом автомобіля «Волга», коли її закочували до гаражу не перебував. За кермо він сідав лише на декілька хвилин, щоб вирівняти колеса автомобіля, спрямувавши їх в напрямку гаража.
Щодо спричинених того дня тілесних ушкоджень ОСОБА_6 пояснив, що зазначені у висновку експерта виявлені у нього садна на задній бічній поверхні шиї справа в середній та нижній третинах, синці в підключичній ділянці зліва, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, були спричинені внаслідок його тримання на капоті автомобіля. Інші тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_7 . Також, ОСОБА_6 зазначив, що на початку конфлікту йому наносив удари один з невідомих осіб, коли намагався вибити з рук телефон, які потрапили у щелепу та по нозі.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , показала, що обвинуваченого та потерпілого знає як сусідів, оскільки вони проживають в одному будинку. Вказуючи на наявність з ОСОБА_7 досить тривалої судової тяганини, зазначила, що з ним особисто у конфлікти не вступала. До потерпілого ОСОБА_6 часто звертається за допомогою.
В липні 2012 року ОСОБА_7 приїхав до будинку з невідомими особами, загальну кількість яких не пам`ятає, приблизно три чи чотири чоловіки. Вони розпочали закочувати розташований біля гаражу та належний сім`ї ОСОБА_7 автомобіль, штовхаючи його. Вона повідомила про це ОСОБА_6 . Останній вийшов до них з квартири на вулицю. Розпочався конфлікт, який вона спостерігала стоячи у дворі. Невідома особа почала душити ОСОБА_6 на капоті автомобіля за горло, а обвинувачений ОСОБА_7 в цей час наносив удари ногою потерпілому у бік, при цьому, ударів було декілька. Чи наносилися потерпілому удари у обличчя не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_15 ствердно зазначила, що ОСОБА_7 під час конфлікту за кермом автомобіля не перебував, а приймав участь у побитті ОСОБА_6 та наносив удари по ребрам. Під час досудового розслідування вона давала аналогічні покази, однак допускає, що не всі її покази були викладені в тексті допиту, який підписувала не читаючи написане через погане самопочуття.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_7 знає як сусіда, з сім`єю якого склались неприязні відносини, а потерпілий ОСОБА_6 є його батьком. 18 липня 2012 року їм зателефонувала сусідка ОСОБА_15 та повідомила, що ОСОБА_7 , його дружина ОСОБА_8 з невідомими людьми намагаються закотити автомобіль до гаражу. На вулицю вийшов ОСОБА_6 , а він затримався на декілька хвилин, щоб взяти відеокамеру. Він знімав сутичку біля гаражу на камеру, доки це не побачила ОСОБА_8 , після чого один із невідомих почав наносити йому удари та відібрав камеру, передавши її обвинуваченому. Він повернувся до будинку, де побачив, як один з чоловіків схопив ОСОБА_6 за шию та прижав до капоту автомобіля ліктем за шию. Потерпілий намагався вирватися, після чого ОСОБА_7 наніс декілька ударів ОСОБА_6 по ногах та тулубу. Інші чоловіки не наносили його батьку ударів ногами. Він побіг додому, взяв мобільний телефон та почав знімати події з балкону ОСОБА_15 . Працівники міліції, які приїхали не хотіли відібрати пояснення в учасників конфлікту. Після цього батька повезли до лікарні у зв`язку із його поганим самопочуттям.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що обвинуваченого та потерпілого знає як сусідів, оскільки вони проживають в одному будинку: 18 липня 2012 року вона перебувала в квартирі, вікна якої виходять на подвір`я, звідки побачила як заїхав автомобіль обвинуваченого ОСОБА_7 та зупинився біля гаражу. Невідомі особи, які приїхали з обвинуваченим, намагалися закотити автомобіль у гараж, після чого до них підійшов ОСОБА_6 . Невідомі люди прижали потерпілого до капоту автомобіля, після чого вона почула слова ОСОБА_8 : "Душіть його, але не задушіть". Свідок повідомила, що вона особисто не бачила жодних ударів, які наносив ОСОБА_7 , оскільки з вікна цього не було видно через стоячий біля гаражу автомобіль. ОСОБА_17 , стоячи біля гаражу, не приймав участі у побитті, так само як і ОСОБА_8 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він перебуває з потерпілим у родинних відносинах та є його сином. Обвинуваченого ОСОБА_7 також знає, оскільки той проживає в одному будинку з батьком по АДРЕСА_2 . Безпосереднім свідком подій 18 липня 2012 року він не був. Того дня йому зателефонував брат та повідомив, що ОСОБА_7 і невідомі особи побили ОСОБА_6 . Він приїхав за місцем проживання останнього. На подвір`ї брат йому показав уламки відеокамери. Він бачив ОСОБА_8 , чотирьох невідомих та обвинуваченого ОСОБА_7 , який сказав йому, що викликав міліцію, сів з двома невідомими в машину та поїхав, а потім повернувся. Він особисто пропонував ОСОБА_7 повернути відеокамеру, на що отримав відмову. В подальшому прибули працівники міліції, які спочатку відмовлялися відбирати заяву про вчинення злочину та надавати направлення на огляд спричинених тілесних ушкоджень. Після цього, він відвіз батька до травмпункту по АДРЕСА_3 , де їм повідомили, що з такими травмами необхідно звертатись в іншу лікарню. Потім вони поїхали до райвідділу, де написали додаткову заяву про вчинення злочину, в якій зазначили про нанесення тілесних ушкоджень невідомими особами, оскільки саме так їм сказали написати працівники міліції, пояснивши, що вже слідчий буде самостійно встановлювати обставини справи. Вже після цього, вони поїхали до лікарні швидкої допомоги, де лікарі виявили перелом ребра.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що обвинуваченого та потерпілого знає як сусідів, оскільки вони проживають в одному будинку. Безпосереднім свідком подій побиття потерпілого ОСОБА_6 він не був, вийшов на вулицю вже після конфлікту та бачив його наслідки, а саме, уламки камери та потерпілого, який тримався за груди. Свідок зазначив, що дільничний інспектор ОСОБА_19 в розмові схиляв його дати покази у бік обвинуваченого, що побили саме його, а не ОСОБА_20 . Пам`ятає, що саме сусідка ОСОБА_16 повідомила йому про побиття потерпілого ОСОБА_6 невідомими людьми та обвинуваченим ОСОБА_7 .
Покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 є послідовними, логічними, узгодженими між собою та такими, які узгоджуються з викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами справи та іншими зібраними доказами по справі, тому вони не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.
За клопотанням сторони захисту судом була допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка показала, що вона перебуває у родинних відносинах з обвинуваченим ОСОБА_7 та є його дружиною. Потерпілого ОСОБА_6 знає як сусіда, з яким склались неприязні відносини. 18 липня 2012 року на площі Т.Шевченка в м. Києві вона попросила незнайомих до цього людей допомогти закотити до гаражу належний їй на праві власності автомобіль. Біля будинку, коли розпочали котити автомобіль, знаходились вона, ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , двоє запрошених ними чоловіків, син потерпілого та сам ОСОБА_6 . При цьому, ОСОБА_7 сидів за кермом, та вийшов з нього, коли автомобіль вже закотили до гаражу. Син потерпілого та сам ОСОБА_6 чинили перешкоди у переміщенні транспортного засобу. Вона стояла праворуч від гаража. Невідомий обняв ОСОБА_6 та перехилив на капот машини, почавши заспокоювати. Свідок стверджувала, що ОСОБА_7 постійно був в полі її зору та взагалі не підходив до потерпілого, тому не міг наносити ударів. Він також не забирав відеокамери та грошей з кишені ОСОБА_6 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що до подій 18 липня 2012 року він не знав обвинуваченого та потерпілого. Того дня на площі Т.Шевченка в м. Києві він чекав на свого батька. До нього звернувся обвинувачений ОСОБА_7 та попросив допомогти закотити автомобіль у гараж, з нами була ОСОБА_8 та двоє людей. Спочатку вони з обвинуваченим штовхали автомобіль разом, а потім той сів за кермо. Біля гаражу відбувся конфлікт, під час якого один з невідомих обійняв потерпілого та поклав на капот автомобіля, в цей час ОСОБА_7 вийшов з автомобіля та намагався всіх заспокоїти. Свідок ствердно повідомив суд, що під час розпалу конфлікту він стояв з правого боку від автомобіля, тому ОСОБА_7 був постійно в полі його зору. За кермом автомобіля обвинувачений не перебував, до потерпілого не підходив. Хто саме наносив удари ОСОБА_6 він не бачив. Зазначив, що коли підійшов син потерпілого, той йому повідомив, що його бив не ОСОБА_7 , а двоє невідомих, які в цей час пішли.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав, що 18 липня 2012 року він домовився зустрітися з сином ОСОБА_12 на площі Т.Шевченка в м. Києві. Оскільки син погодився допомогти закотити автомобіль, він попрямував до вулиці Сошенка в м. Києві, де знаходився його син. Він звернув увагу на двох людей, які йшли назустріч йому. Дійшовши до двору побачив там молодого чоловіка, ОСОБА_21 , ОСОБА_7 . Він був свідком емоційної розмови за запам`ятав, що на питання "Батя, хто тебе бив" та жест у бік ОСОБА_7 , ОСОБА_6 жестом показав на тих людей, яких він зустрів до цього. Свідком самого конфлікту він не був.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показав, що обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 не знає. Оскільки він працював в органах внутрішніх справ, допускає, що міг прибути на виклик по спецлінії «102» та відбирати пояснення у конфліктуючих осіб. Свідок категорично заперечив чинення тиску з свого боку під час вчинення вищезазначеної дії на будь кого з учасників конфлікту.
Аналізуючи покази свідка ОСОБА_8 суд звертає увагу на те, що вони повністю узгоджуються з обраною позицією захисту обвинуваченого по справі, не пояснюють причину виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , та не узгоджуються з іншими зібраними доказам по справі, тому розцінюються судом як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та є недостовірним доказом.
Під час аналізу показів свідка ОСОБА_12 суд звертає увагу, що він чітко вказав на місце розташування ОСОБА_7 під час конфлікту не за кермом автомобіля, як стверджував сам обвинувачений та свідок ОСОБА_8 , а біля нього. Дані покази узгоджуються з іншими зібраними доказами по справі, тому в цій частині визнаються судом правдивими. В іншій частині покази свідка ОСОБА_12 суперечать встановленим судом обставинам справи, тому оцінюються судом як недостовірний доказ.
Окрім показань потерпілого та свідків, вина ОСОБА_7 також підтверджується наступними наданими та дослідженими судом доказами.
Протоколом усної заяви про злочин від 18 липня 2012 року, згідно якого ОСОБА_6 повідомив про вчинення 18 липня 2012 року приблизно о 17 годині 30 хвилин відносно нього злочину, який виразився в нанесенні тілесних ушкоджень (т.1, а.с. 218).
Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10 жовтня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_6 повідомив про нанесення йому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та чотирма невідомими особами тілесних ушкоджень 18 липня 2012 року приблизно о 17 годині 30 хвилин по вулиці Сошенко, 3 в м. Києві. Окрім цього в ньому зазначено очевидців події - ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 (т.1, а.с.219).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 25 червня 2013 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 , за допомогою статиста та в присутності судово-медичного експерта, показав своє положення на капоті автомобіля під час спричинення йому тілесних ушкоджень, зазначивши механізм їх нанесення ОСОБА_7 (т.1, а.с. 224-233).
Протоколом огляду фотознімків, наданих ОСОБА_23 від 18 липня 2012 року, зроблених сином потерпілого ОСОБА_6 з балкону другого поверху квартири ОСОБА_14 , якими зафіксовані присутні при конфлікті 18 липня 2012 року особи, а саме, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та дві невстановлені особи.
Протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_24 та свідком ОСОБА_16 , а також, оглянутим в судовому засіданні відеозаписом вказаної слідчої дії, відповідно до якого потерпілий та свідок на місці показали та розповіли обставини подій 18 липня 2012 року, зазначивши місце розташування учасників конфлікту (т.1, а.с. 244-248).
Довідкою обстеження № 13066 при проведенні 27 квітня 2012 року спіральної комп`ютерної томографії органів грудної клітки ОСОБА_6 у останнього виявлені ознаки перелому 12 ребра ліворуч із незначним зміщенням (т.1, а.с. 250).
Актом судово-медичного дослідження № 1681/Е від 07 листопада 2012 року та висновком експерта № 1966/Е від 14 грудня 2012 року, відповідно до яких, при зверненні за медичною допомогою 18 липня 2012 року о 20 годині 00 хвилин у ОСОБА_6 мали місце наступні тілесні ушкодження: садна на задній бічній поверхні шиї справа в середній та нижній третинах; синці в підключичній ділянці зліва, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на заднє-зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, на передній поверхні правого стегна в нижній третині; закрита травма грудної клітки у вигляді перелому 12 ребра зліва без зміщення уламків. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові лані свідчить про те, що спричинені вони тупим предметом(ми), могли утворитись в термін 18 липня 2012 року, тому між подіями зазначеного дня та отриманням ОСОБА_6 тілесних ушкоджень є прямий причинно-наслідковий зв`язок. За ступенем тяжкості закрита травма грудної клітки відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров`я), інші ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (т.2, а.с. 6-12).
Висновком експерта № 1063/Е від 01 серпня 2013 року, відповідно до якого локалізація, морфологія наявних у потерпілого ОСОБА_6 ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані свідчать про те, що спричинені вони тупим предметом(ми) з обмеженою травмуючою поверхнею, могли утворитися в термін та за обставин, на які вказував ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту, а саме, садна в ділянці шиї внаслідок здавлювання шиї руками, інші ушкодження внаслідок травматичної дії рук та ніг. Утворення закритої травми грудної клітки внаслідок «притискання ОСОБА_6 до капоту автомобіля» експертом виключається (т. 2, а.с.16-18).
Наявна у справі копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 (т.1, а.с. 249) надана суду не в оригіналі, як цього вимагає ч. 3 ст. 99 КПК України, тому визнається судом неналежним доказом.
Сторона захисту неодноразово звертала увагу суду, що матеріали провадження містять медичні довідки з зазначенням наявного у ОСОБА_6 перелому 10 ребра (т.1, а.с.200-222). Подібну інформацію зазначено і в журналі обліку хворих, які звернулись до медичної установи з тілесними ушкодженнями кримінального характеру, та журналі хірурга (т.2, а.с. 2-5). Саме тому захисником ставився під сумнів факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
З даного приводу потерпілий ОСОБА_6 дав пояснення про те, що внаслідок спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 він отримав перелом саме 12 ребра з ліва, а не 10 ребра з ліва, як зазначено у вищезгаданих документах. В лікарні швидкої медичної допомоги він перебував досить невеликий проміжок часу, а вказаний лікарями діагноз був попереднім, наголосивши, що зроблений ренгенознімок був неякісним, тому в подальшому він проходив коп`ютерну томографію. Основне лікування проходив в іншому лікувальному закладі, де і був поставлений остаточний діагноз у виді перелому 12 ребра з ліва. До подій 18 липня 2012 року він ніяких тілесних ушкоджені ребер не отримував.
Враховуючи вищезазначені пояснення потерпілого, суд бере до уваги, що лікарями зафіксовано саме факт наявності у ОСОБА_6 на час звернення за медичною допомогою 18 липня 2012 року тілесного ушкодження у виді перелому ребра, оскільки саме наявність «перелому» вплинула на ступінь визначення тяжкості тілесних ушкоджень, а в подальшому і на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 . Тому вищезазначені документи сприймаються судом як доказ наявності у потерпілого ОСОБА_6 після вчинення відносно нього злочину тілесних ушкоджень, які згідно висновку експерта визначені як середньої тяжкості тілесні ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Сторона захисту наполягала на долучені та дослідженні отриманих під час досудового розслідування письмових пояснень ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , де він нічого не зазначає стосовно спричинення ОСОБА_7 йому тілесних ушкоджень, а також первинних пояснень ОСОБА_14 , в яких вона також не вказує на ОСОБА_25 , як особу, що наносила удари ОСОБА_6 . На думку захисту в судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_14 оговорили ОСОБА_7 та дали неправдиві свідчення, оскільки правдивими є їх первинні покази у яких про ОСОБА_7 нічого не сказано (т.2, а.с. 44-51).
Під час судового розгляду потерпілим ОСОБА_6 з даного приводу давались суду пояснення, відповідно до яких ним дійсно в заяві про вчинення відносно нього злочину прізвища ОСОБА_7 не було зазначено, оскільки на той момент викладалось все в стислій формі без подробиць. Окрім цього, як повідомили йому в міліції, краще було б зазначити фразу невідомі особи, а вже слідчий їх встановить, хоча прізвище ОСОБА_7 ним тоді проговорювалось.
Свідок ОСОБА_14 під час допиту в судовому засіданні зазначила, що слідчому вона давала такі ж покази, як і суді, однак допускає, що не всі її покази були викладені в тексті допиту, який підписувала не читаючи написане через погане самопочуття.
Таким чином, суд, керуючись загальними засадами кримінального провадження, не оцінює з точки зору допустимості, належності та достовірності письмові пояснення ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , дані ними під час досудового розслідування, оскільки дослідив та оцінив безпосередньо отримані в суді покази вищезазначених учасників кримінального провадження.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не вчиняв даного злочину, суд розцінює як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження, а зібрані та досліджені у справі докази, суд вважає послідовними, логічними, такими, що взаємозв`язані між собою та відповідають фактичним обставинам справи, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.
Окрім цього, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що дане кримінальне провадження є фабрикацію з боку потерпілого ОСОБА_6 , та його прагненням таким чином вплинути на хід розслідування іншого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР по факту спричинення ОСОБА_6 15 липня 2012 року тілесних ушкоджень його дружині ОСОБА_8 , щоб відвернути власну відповідальність, визнаються судом голослівними, оскільки доказів на підтвердження вищезазначених фактів стороною захисту не було надано.
Суд звертає увагу, що між учасниками кримінального провадження дійсно існували напружені стосунки, які нерідко закінчувались конфліктами, та розцінює факт наявності неприязні у ОСОБА_7 як мотив вчинення даного злочину, який привів до вчинення дій, що потягли негативні наслідки кримінального характеру. При цьому, судом не встановлено підстав для обмовляння обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину з боку потерпілого та свідків.
Оцінюючи вищезазначені досліджені судом докази по справі, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину доведена повністю і органами досудового розслідування правильно кваліфіковані його умисні дії за ч. 1 ст. 122 КК України, які виразились у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, те, що він на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий. Не враховується судом при призначенні покарання надана обвинуваченим ОСОБА_7 позитивна характеристика з місця роботи в ПП «Укрткр Київ» від 26 березня 2015 року, оскільки вона видана не уповноваженою на те особою, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а стороною захисту не надано належного доказу, який би спростував даний висновок суду.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, суспільну небезпеку вчиненого злочину, суд приходить до висновку про необхідність засудження обвинуваченого ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі.
Однак, враховуючи конкретні обставини справи, те, що обвинувачений раніше не судимий, в справі відсутні обтяжуючі покарання обставини, він проживає разом з матір`ю пенсіонеркою 1936 року народження, яку з 30 березня 2015 року визнано інвалідом першої «Б» групи по зору, та вона потребує сторонньої допомоги, тому суд вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Під час судового розгляду справи потерпілим ОСОБА_6 оголошено цивільний позов про відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_7 завданої злочином моральної шкоди, який обґрунтовується тим, що суспільно-небезпечними діями зі сторони обвинуваченого ОСОБА_7 йому спричинені моральні та фізичні страждання, які призвели до негативних змін в житті та виразились в переживання отриманого емоційного стресу, щоденних думках, спогадах про наслідки психотравмуючої події, страху їхнього можливого повторення, потребі в уникненні аналогічних випадків, насторозі, тривозі, виникненні емоційних та тілесних реакцій при згадуванні подій вчинення злочину, важкості виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживань щодо фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасової відірваності від активного соціального життя, зниженого та нестійкого настрою, порушення сну, неприємних сновидіннях, емоційної напруги, нервозності, дратівливості, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.
Окрім цього, потерпілий зазначає, що він був змушений проходити стаціонарне лікування, витерплювати болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування, почуваючи при цьому себе незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватись до негативних умов існування, викликаних ліжковим режимом, гігієнічними проблемами, залежністю від оточення. В період стаціонарного лікування він потребував зовнішньої допомоги з боку близьких, в зв`язку з чим почував себе джерелом клопоту та обмежень для родичів. Наслідки події, що сталися потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів й до цього часу вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання (т. 1, а.с. 15-17).
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, враховуючи доведеність вини ОСОБА_7 у спричиненні потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про задоволення в повному обсязі заявлених ОСОБА_6 позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди. При цьому, судом враховується ступінь його страждань та переживань за власне здоров`я, те, що подія 18 липня 2012 року змінила звичний темп життя його сім`ї.
Окрім цього, потерпілим ОСОБА_6 заявлені також позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної шкоди, яка складає вартість пошкодженої відеокамери марки «SONY HDR-SR 7E» і викрадених грошових коштів, якими, зі слів потерпілого, заволодів обвинувачений під час вчинення злочину відносно нього (т.1, а.с.112-122).
Зважаючи на те, що в межах даного кримінального провадження був встановлений лише факт нанесення потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та зібраними по справі доказами доведено вину ОСОБА_7 в їх заподіянні, тому вищезазначені позовні вимоги в цій частині виходять за межі пред`явленого обвинувачення, вони не були предметом судового дослідження та не підтверджуються зібраними доказами по справі, в зв`язку з чим слід відмовити в їх задоволенні.
Питання з речовим доказом суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з встановленням двох років іспитового строку, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. 2, п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування спричиненої злочином моральної шкоди суму в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Речовий доказ по справі LSD екран відеокамери «Sony», який зберігається в камері схову Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві повернути потерпілому ОСОБА_6 .
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду міста Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Подільський районний суд м.Києва.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

СуддяОСОБА_1