Справа № 175/2118/13-к
Провадження № 1-кп/175/74/14
Ухвала
Іменем України
05 жовтня 2015 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейне кримінальне провадження № 0000020 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іллірія Успенського району Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого слюсарем-ремонтником Комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі», проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України,

встановив:

ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 10 лютого 2011 року близько 17 години 20 хвилин він знаходився поблизу зупинки громадського транспорту, розташованої по вул. Центральній у с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де між ним та потерпілим ОСОБА_5 на ґрунті раніше неприязних відносин відбулася сварка, в ході якої ОСОБА_8 завдав ОСОБА_9 не менше 3-х ударів по різним частинам тіла, від яких ОСОБА_10 впав на землю.

Перебуваючи на землі, ОСОБА_10 дістав із сумки, що знаходилася при ньому, складний ніж, не маючи при цьому наміру на заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, і тримаючи його в лівій руці, не роблячи при цьому ніяких активних дій, маючи можливість передбачити настання небезпечних наслідків своїх дій, проте легковажно розраховував на їх відведення. У цей час потерпілий ОСОБА_8 спробував нанести ОСОБА_9 тілесні ушкодження, але його стали утримувати за руки двоє невстановлених слідством чоловіків, що знаходилися за спиною ОСОБА_12 , намагаючись запобігти конфлікту, проте останній продовжив вириватися з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 і в цей момент, не втримавшись на ногах, впав з висоти власного росту (неповне падіння тіла) у напрямку зверху вниз і ззаду на перед на лежачого на землі ОСОБА_7 , у якого у лівій руці знаходився складний ніж.

Таким чином, потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з вхідною раною в області правого підребер`я з наскрізним пошкодженням правої частини печінки, крапковим пошкодженням жовчного міхура, великого сальника і брижі попереково-ободкової кишки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Ці необережні дії ОСОБА_7 , що виразилися у спричиненні необережного тяжкого тілесного ушкодження, органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.128 КК України.

При виконанні вимог ст.363 КПК України захисник ОСОБА_4 заявив письмове клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 , якому роз`яснені правові наслідки застосування ч.1 ст.49 КК України, підтримав клопотання захисника та дав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 і потерпілий ОСОБА_5 заперечували проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки вважають, що умисні дії обвинуваченого повинні бути кваліфіковані за ст.121 КК України, а також посилаючись на те, що органом досудового слідства не встановлено фактичне місце знаходження речових доказів по даному кримінальному провадженню, а саме: ніж і речі потерпілого ОСОБА_5 .

Обсудивши клопотання у нарадчій кімнаті, суд приходить до наступного.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2014 року відносно ОСОБА_7 скасовано.

Відповідно до вказівок апеляційного суду було проведено слідчий експеримент про відтворення обстановки та обставин події злочину та додаткову комісійну судово-медичну експертизу № 128-Д/2 від 22.06.2015 року 26.06.2015 року відповідно до якої, у потерпілого мали місце наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана на передній черевній стінці в проекції правого підребер`я, яка переходить в раневий канал, який проходить в напрямку спереду назад, декілька зверху вниз, проникає в черевну порожнину, з пошкодженням великого сальника, пошкодженням (наскрізним крайовим) правої частки печінки, крапковим поранення жовчного міхура, а також брижі попереково-ободкової кишки; крововилив в черевну порожнину (біля 1500 мл крові зі згортками). Також експертиза розглянула можливість нанесення тілесних ушкоджень, як зазначив потерпілий.

Характер тілесних ушкоджень свідчить про те, що вони виникли від дії плаского колюче-ріжучого предмету, діючого в напрямку спереду назад та, дещо, зверху вниз, яким міг бути клинок ножа, про що свідчить характер рани, наявність та направлення раневого каналу, характер пошкоджень внутрішніх органів черевної порожнини, розташованих по ходу раневого каналу.

Тому при проведенні первинної комісійної судово-медичної експертизи, було визначено, що пошкодження у вигляді колото-різаного поранення органів черевної порожнини (великого сальника, печінки, жовчного міхура, брижі попереково-ободкової кишки) могли утворитися при падіння тіла з висоти власного зросту з подальшим контактом передньої черевної стінки з клинком ножа, про свідчить наявність тільки однієї рани, а не декількох, направлення раневого каналу (спереду назад та декілька зверху вниз), незначна його (раневого каналу) довжина, відсутність пошкодженнь інших, глибше позташщованих, органів черевної порожнини.

Також було визначено, що в більшості випадків, при нанесенні пошкоджень колюче-ріжучим предметом сторонньою рукою, виникають раневі канали більшої довжини, що супроводжується пошкодженнями внутрішніх органів, які розташовані глибше, ніж при умовах падінні тіла з висоти власного зросту на клинок ножа. Вище зазначене підтверджується тим фактом, що при нанесенні ушкоджень ударом клинка колюче-ріжучого предмету застосовується достатня сила (передня черевна стінка піддатлива, за рахунок чого раневий канал, у більшості випадків, буває набагато глибший, чим довжина клинку ножа), в результаті чого, як відмічено вище, і пошкоджуються внутрішні органи на більшій відстані відносно розташування рани на передній черевній стінці. А в даному випадку раневий канал короткий, по ходу його пошкодження великого сальника, крайове печінки, крапкове пошкодження стінки жовчного міхура, а також пошкодження брижі кишки.

Тобто, згідно висновків останньої додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 128-Д/2 від 22.06.2015 року механізм спричинення тілесного ушкодження був визначений при проведенні первинної комісійної судово-медичної експертизи. Судово-медичній експертній комісії на теперішній час не має підстав для змінення підсумків первинної комісійної експертизи відносно механізму спричинення тілесного ушкодження потерпілому.

Повністю виключити механізм спричинення тілесних ушкоджень, який відображений в протоколах проведення слідчих експериментів з участю ОСОБА_5 , неможливо, так як подібні ушкодження можуть виникати і при безпосереднього удару травмуючим предметом (ножем) в ту чи іншу частину тіла, в тому чи іншому напрямку.

Проте, як вже відмічено вище, тілесні ушкодження за своїм характером (розташуванням, наявністю раневого каналу та його глибини) більш пасують механізму, який відображений в попередній додатковій комісійній судово-медичній експертизі.

Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання.

Виходячи з того, що з дня вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, за який передбачено покарання у виді громадських робіт, або виправних робіт, або обмеженням волі, тобто який відповідно до ч.2 ст.12 КК України віднесений до категорії злочинів невеликої тяжкості, - минуло понад три роки, клопотання захисника підлягає задоволенню, оскільки обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, а за приписом вказаної статті кримінального закону і п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Заперечення потерпілого і його представника проти звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності не ґрунтуються на законі і судом не беруться до уваги, а посилання адвоката ОСОБА_6 на наявність у діях обвинуваченого більш тяжкого злочину як на підставу відмови у задоволенні клопотання, суд вважає необґрунтованим.

Так, відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення (ч.2 ст.337 КПК України). З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч.3 ст.337 КПК України).

Виходячи з цих вимог Закону і враховуючи висунуте ОСОБА_9 обвинувачення, яке прокурором не змінено, суд звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що є обов`язковим видом звільнення.

Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди, суд залишає без розгляду. З таким позовом потерпілий вправі звернутись до суду в порядку цивільного судочинства, оскільки вирішення цивільного позову при закритті кримінального провадження на підставі ст.284 КПК України не передбачено ст.129 КПК України.

Керуючись ст.ст.44, 49 КК України, ст.ст.129, 284, 363, 369 КПК України, суд
ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити.

ОСОБА_7 на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ст.128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, закривши відносно нього кримінальне провадження № 0000020.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1