Дата документу Справа № 321/1555/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №321/1555/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1400/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000309 від 11 червня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
19 червня 2015 року прокурор прокуратури Михайлівського району Запорізької області ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

До ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк відбування покарання постановлено обчислювати з часу взяття обвинуваченого під варту з 19 травня 2015 року. Крім того, постановлено зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_6 час його перебування під вартою за вироком Апеляційного суду Запорізької області щодо нього від 24 листопада 2014 року - в період з 01 липня 2014 року по 19 травня 2015 року. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини обвинуваченого, просить вищевказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор обґрунтовує відсутністю належно зафіксованого на технічному носії інформації аудіозапису судового засідання від 14 січня 2015 року, що з огляду на положення ст.ст.409, 412 КПК України, є підставою для скасування судового рішення. Крім того зазначає, що в порушення вимог ст.342 КПК України, судове засідання від 29 грудня 2014 року проведено за відсутності секретаря судового засідання. Також апелянт вказує на м`якість призначеного обвинуваченому покарання.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 11 червня 2014 року, знаходячись на території колишнього МТФ, розташованого на західній околиці смт.Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, зірвав руками з двадцяти рослин дикоростучої коноплі верхівкові частини зі стеблами та листям, чим незаконно, без мети збуту, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений, - «каннабіс» (марихуану), який помістив в поліетиленовий пакет з метою перенесення його до місця свого проживання, та незаконно зберігав при собі без мети збуту до 10 год. 15 хв. того ж дня, коли навпроти будинку №41 по вул.Космічній в смт.Михайлівка Михайлівського району Запорізької області був затриманий працівниками міліції за вчинення адміністративного правопорушення, а в ході проведення огляду місця події був виявлений та вилучений вищевказаний поліетиленовий пакет з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, -«каннабісом» (марихуаною), у виді верхніх частин свіжо зірваних рослин зі стеблом, листям та верхівками сіро-зеленого кольору, вага якого в перерахунку на суху речовину склала 158,9 грамів.

Заслухавши доповідь судді; прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, але не заперечували проти скасування оскаржуваного вироку суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись на незаконність засудження обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржуваний вирок суду, на думку колегії суддів, вказаним вимогам закону не відповідає.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 при розгляді провадження судом першої інстанції свою вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав та пояснив, що в середині червня 2014 року він був у себе вдома, коли до нього приїхав дільничний інспектор міліції Спіцин, запропонував йому взяти на себе провину за зберігання коноплі та пообіцяв за це дати йому 100 грн. Оскільки йому потрібні були кошти щоб віддати борг, він погодився на пропозицію дільничного. Після цього дільничний дав йому пляшку пива, а він пішов в балку, де нарвав коноплі, як вони і домовлялися. Вони всі разом поїхали по вулиці, його висадили разом з пляшкою пива та травою, а дільничний разом з іншим міліціонером проїхали далі по вулиці та зупинились. Біля магазину «Кубик» його зупинили працівники міліції, які почали складати протокол. Під час цих дій та огляду були присутні жінка і чоловік, проводилась фотозйомка. На досудовому розслідуванні він визнавав вину та погоджувався з усім, оскільки дільничний йому сказав, що за коноплю дадуть іспитовий строк або штраф, але в судовому засіданні він бажав, щоб встановили правду.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив покази, які він дав в ході розгляду справи судом першої інстанції та зазначив, що вирок суду першої інстанції він не оскаржив лише тому, що погодився зі строком призначеного йому покаранням, т.я. цей строк не перевищує строк покарання, призначеного йому за попереднім вироком суду, ухваленим щодо нього Апеляційним судом Запорізької області.

Таким чином, обвинувачений послідовно заявляв про те, що дане провадження щодо нього сфабриковано працівниками міліції.

Відповідно до матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 має певні психічні вади, раніше був неодноразово судимий з призначенням різного виду покарань, в т.ч. і у виді позбавлення волі, до взяття під варту не працював, тобто відноситься до кола осіб, соціальне становище яких є особливо уразливим.

Однак, згідно з матеріалами провадження, доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, під час судового розгляду кримінального провадження належним чином не перевірені і не спростовані.

Відкидаючи вищевказану версію сторони захисту, суд у вироку послався лише на покази тих самих працівників міліції, на яких обвинувачений і вказував.

Викладене свідчить про те, що за заявою ОСОБА_6 не проведено належного ефективного розслідування і лишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Крім того, вказана неповнота судового розгляду, в свою чергу, потягла порушення права обвинуваченого на захист, гарантованого йому не тільки Конституцією та Законами України, але і Міжнародною Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з цим, судовий розгляд даного провадження в цілому не може бути визнаний справедливим.

Згідно з вимогами ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

На думку колегії суддів, вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, є істотними, а тому вирок суду не може бути визнаний законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим, на підставі ч.1 ст.409 КПК України, підлягає безумовному скасуванню.

Зважаючи на вимоги апеляційної скарги прокурора, та діючи у межах апеляційного перегляду, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів, скасовуючи оскаржуваний вирок, вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок, після його скасування, суд апеляційної інстанції має право ухвалити новий вирок, закрити кримінальне провадження, або призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зі змісту ст.404 КПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції не вправі повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, за відсутності клопотань учасників судового провадження.

При апеляційному розгляді клопотань про повторне дослідження обставин провадження від сторін не надійшло.

Без дослідження цих обставин прийняти рішення по сутті висунутого обвинувачення неможливо.

Враховуючи викладене, колегія суддів, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, застосовує загальні засади кримінального провадження, визначені в ч.1 ст.7 цього Кодексу.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані порушення, всебічно і повно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити всі доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі, про те що судом першої інстанції допущені і інші істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, при апеляційному розгляді свого підтвердження не знайшли.

Відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, колегія суддів, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність чи покарання.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів враховує наступне.

При апеляційному розгляді встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 11 червня 2015 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_6 та скасовано вирок Апеляційного суду Запорізької області щодо нього від 24 листопада 2014 року, яким його засуджено за ч.1 ст.263, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі та до набрання вироком законної сили відносно нього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Зазначеною ухвалою ВССУ призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції, який на цей час ще не відбувся. Відповідно, вирок Михайлівського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_6 від 18 вересня 2014 року, яким останньому призначено покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці, законної сили не набрав. За вказаним вироком запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 обраний при ухваленні оскаржуваного вироку суду від 19 травня 2015 року за ч.1 ст.309 КК України.

Будь-яких клопотань з приводу запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого від сторін не надходило. В апеляційній скарзі прокурор, порушуючи питання про скасування вироку суду, також не заявляє такого клопотання.

Відомостей про те, що у відношенні обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у інших провадженнях, в наданих матеріалах немає.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів, скасовуючи вищевказаний вирок суду першої інстанції, скасовує і обраний за цим вироком відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою зі звільненням обвинуваченого з-під варти в залі суду.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Михайлівського району Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.309 КК України, скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати. Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4