Справа № 449/1217/14-к
Перемишлянський районний суд Львівської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.09.2015 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участі

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Перемишляни кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000444 від 07.07.2014р. відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Із змісту обвинувального акту випливає, що ОСОБА_4 в лютому 2014 року вчинив шахрайство, тобто шляхом обману і зловживання довірою потерпілої ОСОБА_6 заволодів золотими виробами та ноутбуком потерпілої на загальну суму 8565 грн.00 коп.

17.09.2014 року між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення, згідно якої ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Сторони узгодили покарання у вигляді штрафу розміром 850 грн. Крім цього обвинувачений ОСОБА_4 зобов"язується до 17.03.2015 року відшкодувати потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду розміром 8565 грн. 00 коп.

15 жовтня 2014 року вироком суду угоду про примирення було затверджено судом та призначено обвинуваченому покарання у вигляді штрафу розміром 850 гривень.

Однак, обвинувачений умови угоди не виконав, призначений судом штраф не оплатив. Потерпіла звернулась до суду з клопотаннямю просила скасувати вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 15.10.2014 року, яким затверджено угоду про примирення від 17.09.2014 року та засуджено ОСОБА_4 до покарання у вигляді штрафу 850 грн. Підставою для такого клопотання є те, що засуджений не виконує взяті на себе угодою про примирення обов"язки, а саме: не відшкодував 8565 гривень до 17.03.2015 року.

Суд, переконавшись у правильному розумінні обвинуваченим змісту зазначених обставин кримінального провадження, у тому, що його позиція є добровільною, роз`яснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, з урахування того, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом підсудного та потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні передбаченому ч.1 ст.190 КК України визнав повністю у вчиненому щиро розкаявся. Пояснив, що дійсно брав у потерпілої предмети зазначені в обвинувальному акті. Дані предмети були здані ним в ломбард з метою отримання коштів та розрахунку по кредиту, який раніше був ним отриманий. Десь за два тижні дані речі він з ломбарду забрав, однак того ж дня разом із своїм знайомим здали їх в інший ломбард. Потерпілий пояснив, що за весь цей час він ніде не працював і тому не мав можливості відшкодувати шкоду потерпілій та сплатити призначений судом штраф.

Потерпіла ОСОБА_5 дала суду такі покази. У лютому 2014 року вона з обвинуваченим зустрічалась. Дізналась, що в йому необхідно повертати кредити і хотіла йому допомогти. Надала йому речі зазначені в обвинувальному акті, щоб він міг їх закласти в ломбарді і розрахуватись з кредитами. За тиждень обвинувачений мав їх повернути. Однак, до липня 2014 року так їх і не повернув, тому вона звернулась в міліцію.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Сторона обвинувачення вважала, що вина підсудного є доказаною і йому слід призначити покарання в межах санкції передбаченої ч.1 ст.190 КК України один рік обмеження волі.

Потерпіла проти такої міри покарання не заперечувала.

Обвинувачений вважав таку міру покарання занатто великою.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, конкретні обставини справи та дані про його особу (несплату штрафу за попереднім вироком та ігнорування умов угоди щодо відшкодування шкоди потерпілій), відсутність роботи у обвнуваченого.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, що обтяжують покарання, згідно статті 67 КК України судом не виявлено.

На підставі викладеного, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.190 КК України у вигляді одного року обмеження волі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.368, 371, 373-376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі.

Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу засудженому ОСОБА_4 не обирати.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через Перемишлянський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим до позбавлення волі, в той же строк з часу вручення копії вироку.

Вручити копію вироку обвинуваченому, потерпілій та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1