Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/4880/15-к
Провадження № 1-кп/490/402/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 листопада 2015 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4

її захисника - ОСОБА_5

її законного представника - ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українкою, громадянином України, є учнем І курсу Миколаївського професійного ліцею будівництва та послуг, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше правопорушень, що містять ознаки кримінально-караних діянь не вчиняла

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_4 .
На думку органів досудового розслідування та державного обвинувачення, ОСОБА_4 вчинила злочин за таких обставин.

08.04.2015 приблизно о 21:30 год. [вона], знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , із корисливих мотивів, реалізуючи злочинний намір вчинити крадіжку чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрала золоту каблучку, яка належить ОСОБА_7 .
Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим завдала потерпілій матеріальний збиток на суму 1.100 грн.
На думку органів досудового розслідування та державного обвинувачення, ці дії слід кваліфікувати за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Позиції сторін кримінального провадження.
Під час судового розгляду справи обвинувачена стверджувала, що мала намір повернути каблучку потерпілій.

Спираючись про таке, захисник під час судового розгляду кримінального провадження наголошувала на тому, що у діях обвинуваченої склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України є відсутнім, через що просила визнати її невинуватою та виправдати.

Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважала вину обвинуваченої доведеною, та просила, визнавши її винною у вчиненні злочину.

Обставини, встановлені судом.

Стосовно особливостей виховання та розвитку ОСОБА_9 .
Стосовно особи обвинуваченої судом досліджена низька доказів, зокрема:

-копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 ;

-характеристика на ОСОБА_4 з місця навчання;

-характеристика на ОСОБА_4 з місця її проживання;

-висновок судово-психіатричної експертизи № 235 від 19 травня 2015 року /надалі - висновок експертизи/;

-покази самої ОСОБА_4 та її законного представника.

Системна оцінка цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку дозволяє встановити таке.

1. ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час подій, що є предметом розгляду цього кримінального провадження, їй виповнилось повних 15 років.

Батько залишив родину, коли вона була немовлям, та вона виховувалась матір`ю ОСОБА_6 , якій на час подій, що є предметом розгляду цього кримінального провадження виповнилось 35 років.

Настя має старшого брата, 1996 року народження, а також молодшу сестру 2011 року народження та молодшого брата 2004 року народження.

Поза розумним сумнівом є те, що через такий сімейний стан вона: "Вдома має постійні обов`язки, допомагає матері по господарству" /див. посилання у характеристиці з місця навчання/, іноді виконує разові оплаті роботи щодо торгівлі /див. висновок експертизи/.

До того ж, у 10 років внаслідок смерті дідуся Настя зазнала психологічної травми, що привела її до невротичного стану, протягом життя часто хворіла /див. висновок експертизи/.

У характеристиці з місця навчання та висновку експерта зазначається, що зі шкільною програмою Настя поралась важко, та зрештою здобула лише початковий рівень навченості та мінімальний запас шкільних знань, який не є достатнім

Поза розумним сумнівом є те, що таке становище є прямим природним наслідком її заклопотаності вдома, ускладненої станом її здоров`я.

Поза розумним сумнівом є й те, що це становище призвело до того, що, як свідчить висновок експерта, маючи розвинуту мову, через не набуття достатнього словарного запасу та елементарних арифметичних пізнань, Настя має понижену здатність до абстрагування, аналізу та синтезу, знижену пам`ять.

За такого її мислення є наближеним до конкретно-наглядного /див. висновок експертизи/.

Загальновідоме значення терміну конкретно-наглядне (наглядно-дійове) мислення полягає у тому, що ОСОБА_10 навчається шляхом вчинення дії, тоді ж засвоює певні моделі поведінки, результатом її мислення також є самі лише дії, а засвоєні нею моделі поведінки є прикутими до ситуації, у якій вони отримані, та важко розповсюджуються на інші ситуації.

2. У характеристиці з місця навчання та характеристиці за місцем проживання також відображені властивості характеру та поведінки, що, з урахуванням встановленого вище типу мислення обвинуваченої характеризують її повністю позитивно - ОСОБА_10 характеризується задовільною поведінкою, на обліку у службі у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради не перебуває, негативної інформації стосовно її поведінки компетентні органи не мають, громадський порядок вона не порушує, допомагає матері по господарству, є доброю, опікується про молодших дітей, виявляє працелюбність, самостійність, доброзичливість.

З показів обвинуваченої та її законного представника також відомо, що на цей час ОСОБА_10 захопилась танцями, та таке відповідає вказаному типу її мислення та свідчить про її прагнення реалізувати себе, проявити себе у суспільно-корисній діяльності.

3. У описовій частині свого висновку експерт, поруч з наведеним, вказує, ніби ОСОБА_4 /надалі - мовою оригінала/: " ОСОБА_11 говорить неправду" .

Але це посилання не може бути покладеним у підґрунтя судового рішення за такого.

У своїх письмових поясненнях на адресу суду експерт розтлумачив, що зробив його на тій підставі, що вона: "Вину свою признаёт, но старается себя оправдать - не знала того, что кольцо оказалось золотым: "Я думала, что оно простое, а оказалось золотое, поэтому призналась работникам милиции"".

Але за таких умов вказівка, що аналізується, викликає обґрунтовані сумніви у її об`єктивності та науковій обґрунтованості за такого.

Перш за все, ця вказівка є зробленою на підставі логічної хиби - підміні ідентичностей. Так, в цьому випадку сутністю аргументу є суперечливість позиції ОСОБА_4 , а сутність висновку - викривлення дійсності, хоча позиція лише випливає з дійсності, але не ідентична їй.

Далі, використаний експертом аргумент (Настя намагається себе виправдати незнанням того, що каблучка є золотою) сам по собі є заснованим на припущенні того, що ОСОБА_10 в момент вчинення дій, що є предметом розгляду в межах цієї справи, в дійсності могла відрізнити золоту каблучку від каблучки з іншого жовтого металу та визначила, що каблучка є коштовною. Але таке припущення є щонайменше недоведеним та негарантованим, бо докази такого наразі є відсутніми; більше того, відомий з протоколу огляду зовнішній вигляд каблучки, що є предметом розгляду в межах цієї справи /тонка каблучка незначної ваги/, об`єктивно підстав стверджувати про можливість наочно визначити, що воно є золотою, не надає. Отже, це твердження базується ще на одній логічній хибі - хибі невірних припущень.

По-друге, використаний експертом аргумент ( ОСОБА_10 намагається себе виправдати незнанням того, що каблучка є золотою) не випливає з результатів проведеної ним діагностичної співбесіди. Так, згідно того ж висновку експерта вбачається, що ОСОБА_4 зазначила: "Я думала, что оно - простое, а оказалось - золотое, поэтому призналась работникам милиции" Очевидним є те, що під час цього вислову ОСОБА_10 вказала саме причини свого зізнання /про що прямо вказує наявність російського слова "Поэтому"/, але не навела аргументи на свій захист.

По-третє, вина є юридичним поняттям, терміном, зміст та значення якого ОСОБА_4 , виходячи з наведених вище даних того ж висновку експерта, внаслідок притаманного їй виду мислення вірно збагнути вочевидь не могла,та, виходячи з результатів судового розгляду, не може збагнути до теперішнього часу. За такого відношення ОСОБА_12 до явищ дійсності, визначених лише цим терміном, без їх наочного чутливого сприйняття взагалі є лише висловом, позбавленим реального значення, який не підлягає оцінці, як такий, що свідчить про її особу.

Інші докази того, що ОСОБА_4 за своїми особистими якостями є схильною казати неправду, матеріали справи не містять.

4. У характеристиці з місця навчання відображено, що ОСОБА_10 у позакласних та позашкільних заходах бере участь зрідка, поза школою гуртки та секції не відвідує.

Але поза розумним сумнівом є те, що таке є наслідком її заклопотаності вдома.

Через це висновок у характеристиці, ніби вона "ні до чого не виявляє особливого інтересу" суд вважає таким, що певною мірою відповідає її зумовленій вказаними вище чинниками поведінці у шкоді, але не може бути розціненим, як такий, що характеризує ОСОБА_10 в цілому.

Данні про обставини її навчання ж, як доведено вище, в цьому випадку не свідчать про її небажання вчитись, але - є природним наслідком умов її проживання та виховання.

5. Данні, які, відповідно до типу мислення обвинуваченої характеризують її з негативного боку, а саме - свідчать про її неналежну поведінку - матеріали справи не містять та сторони про наявність таких даних не посилаються.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд доходе висновку про те, що ОСОБА_9 , будучи наділеною мисленням, наближеним до конкретно-наглядного, характеризується виключно позитивно. не є схильною до брехні та веде соціально-корисний спосіб життя.

Стосовно подій 8 квітня 2015 року.
Надані суду допустимі, належні та достовірні докази свідчать, що в дійсності події розвивались таким чином.

8 квітня 2015 року приблизно о 21:30 год. Настя знаходилась у квартирі АДРЕСА_2 , де гралась зі своїм молодшим братом та сином господарки квартири ОСОБА_13 .
Під час гри вона раптово побачила належну господарці квартири ОСОБА_7 золоту каблучку, та взяла її, щоб роздивитись та покласти на місце, не маючи намір її безоплатно обернути на свою користь.
Ці обставини підтверджуються наступними дослідженими судом доказами.

1. З показів обвинуваченої відомо, що 8 квітня 2015 року вона разом зі своїм молодшим братом (2004 року народження) та сином потерпілої ОСОБА_13 (якому виповнилось 13 років) грались у квартирі потерпілої ОСОБА_7 в піжмурки. Під час гри вона випадково побачила золоту каблучку, та вирішила її роздивитись. За такого вона взяла каблучку до рук, аж раптом зайшла потерпіла. Вона / ОСОБА_10 / злякалась того, що її вилають за те, що вона пішла до кімнати, та, поклавши каблучку до кишені джинсів, хутко вибігла з кімнати. При цьому каблучку на місце вона не поклала, адже побоювалась, що похапцем покладе каблучку не на те місце або не так, як треба, через що її знов таки вилають. При цьому вона вирішила чекати нагоди спокійно покласти каблучку на місце.

Але у той день більше попасти до кімнати вона не змогла, адже потерпіла виявила відсутність каблучки на місці, після чого звинуватила усіх, зокрема - її у "воровстві", вилаяла її та вигнала.

Після того вона, сподіваючись, що найближчим часом знов буде гратись в гостях у ОСОБА_13 , покладе каблучку на місце, повернулась до дому, де переклала каблучку з карману джинсів до карману куртки. Таке вона зробила, адже з джинсів каблучка могла легко випасти, та тоді б її побачила мама та знов таки вилаяла б, але з куртки каблучка випасти не могла.

Після того вона носила каблучку у кишені куртки, сподіваючись завітати в гості до ОСОБА_13 та повернути каблучку, але ОСОБА_13 у той період своє відношення до неї змінив та почав ганьбити її.

Тим часом до неї прийшли працівники міліції, які забрали в неї каблучку.

Оцінюючи ці покази обвинуваченої, суд відзначає таке.

По-перше, вони, на відміну від інших показів ОСОБА_4 , наданих під час цього кримінального провадження, давались в обстановці, що є визначеною законом, як така, що сприяє належному наданню свідчень. Так, ці покази ОСОБА_10 надала у відкритому судовому засіданні за участі її захисника та законного представника, компетентному органу, у відносинах з яким вона не була пов`язаною своїми попередніми діями.

По-друге, вони є послідовними, обвинувачена дотримувалась їх протягом всього розгляду справи та не змінила їх навіть після наполегливого перехресного допиту у суді.

По-третє, вони є логічними, через що підстави вважати, що, з оглядом на притаманний їй тип мислення ОСОБА_10 могла вигадати цю історію, в суду є відсутніми.

По-четверте, підстави вважати, що ОСОБА_4 є схильною до брехні, в суду є відсутніми.

2. Потерпіла ОСОБА_7 під час судового засідання засвідчила, що 8 квітня 2015 року повернулась з роботи до дому у квартиру АДРЕСА_2 , де побачила, що її син ОСОБА_13 грається з ОСОБА_10 та її молодшим братом у піжмурки. Тоді вона перевірила наявність каблучки, та побачила, що кільце зникло. Після того вона покликала дітей, та почала їх лаяти, питаючи /далі - мовою оригіналу/: "Кто украл кольцо?!", звернулась із цим питанням до кожного, зокрема - до Насті, але каблучку їй не віддали.

Після того вона зверталась до ОСОБА_10 мами, але та заявила, що каблучку не бачила.

Тоді вона вирішила звернутись до міліції, та міліція каблучку їй повернула й сказала, що її вкрала ОСОБА_10 .

При цьому суд відзначає, що під час судового розгляду потерпіла підтвердила, що із приводу каблучки зверталась до дітей в обвинувальному тоні та лаяла їх.

Суд відзначає, що про неправильність або недостовірність показів потерпілої у цій частині сторони не посилаються, та судом доказів такого не отримано.

Під час судового розгляду кримінального провадження потерпіла також зазначала, що зверталась до дітей не зі словами "Кто украл кольцо", а зі словами: "Кто взял кольцо". Але ці покази потерпілої суд вважає неточними.

Так, про вжиття нею у цьому вислові саме слова: "Украл" потерпіла зазначала неодноразово, чітко підтвердила вживання цього слова на запитання суду, та лише в подальшому, на чергове запитання захисника, вочевидь усвідомивши, що у такий спосіб полегшує становище ОСОБА_4 та не бажаючи такого, уточнила, що можливо, й не вживала слово "украл", а вжила слово "взял".

3 . Покази обвинуваченої та достовірні й точні покази потерпілої повністю узгоджуються й з встановленими вище даними щодо особи ОСОБА_4 ..

Так, оскільки ОСОБА_10 наділена мисленням, що є близьким до конкретно-наглядного, вона, побачивши каблучку, взяла її до рук, щоб обстежити та покласти на місце.

Через різку та загрозливу для неї зміну ситуації реалізувати обрану модель поведінки ОСОБА_10 не змогла, внаслідок типу свого мислення, за яким набуті нею моделі поведінки є прикутими до ситуації, з новою ситуацією не впоралась, через що її поведінка втратила зв`язок з мотивом та ОСОБА_10 почала автоматично реалізовувати проміжні цілі обраної моделі /прагнути уникнути лайки, вживати заходів задля збереження каблучки у первісному стані, але ніяким чином не використовувати та не реалізовувати її тощо/. При цьому суд відзначає, що ці цілі є більш притаманними мотиву роздивитись річ, ніж мотиву її вкрасти.

При цьому відповідно до типу свого мислення ОСОБА_10 чекала на повторення ситуації, у якій зможе реалізувати обрану нею мету та модель поведінки - повернути каблучку у обраний нею спосіб.

Суд також відзначає, що належних та допустимих доказів на спростування показів обвинуваченої та встановлених судом фактичних обставин суду не надано.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає встановлені вище обставини доведеними.

Підстави виправдання та мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Державне обвинувачення стверджувало, ніби ОСОБА_4 викрала каблучку.

Але з такими посиланнями погодитись неможливо, адже вони не є підтвердженими за допомогою належних та допустимих доказів.

Так, відповідно до вимог діючого законодавства крадіжка полягає у протиправному безоплатному оберненні майна потерпілого на власну користь.

З безоплатністю розкрадання тісно пов`язана корислива мета цього злочину.

Корисливістю в кримінальному праві називається прагнення до матеріального надбання, бажання винного звернути майно у свою власність назавжди, без наміру колись повернути його власнику чи відшкодувати його вартість.

Корисливий мотив обов`язкова ознака розкрадання. Без корисливості розкрадання немає.

1. В цьому випадку сама ОСОБА_4 наявність корисливого мотиву, зокрема - те, що бажала звернути каблучку у свою власність без наміру колись повернути її ОСОБА_7 , так само, як її законний представник, категорично заперечують.

2. На підтвердження того, що ОСОБА_4 викрала майно безоплатно та з корисливим мотивом державне обвинувачення посилається про сам той факт, що вона каблучку потерпілій не повертала.

Але ці посилання самі по собі є припущенням, але не доказом. Більше того, це припущення нічим не підтверджується та спростовується наведеними вище доказами щодо дійсних мотивів дій Насті у ситуації, що склалась .

3. На підтвердження того, що ОСОБА_4 вилучила майно потерпілої безоплатно та не мала наміру ніколи повернути каблучку, органи досудового розслідування та державне обвинувачення посилаються на її заяву про добровільну видачу нею працівникам міліції каблучки, як викраденої речі.

Але ці посилання не можуть бути покладені у підґрунтя судового рішення за такого.

Дійсно, державним обвинуваченням надана заява ОСОБА_4 , у якій зазначено, що ОСОБА_4 добровільно видає працівникам міліції золоту каблучку, яку 8 квітня 2015 року таємно викрала в ОСОБА_7 .

Дослідженням цієї заяви у судовому засіданні встановлено, що вона складалась за відсутності законного представника ОСОБА_4 та її захисника.

Стосовно обставин її складання сама ОСОБА_4 пояснила, що, коли вона перебувала вдома без дорослих, до двору будинку, у якому вона мешкає, прийшли працівники міліції, та за їх наполяганням сусідка викликала її /Настю/ з квартири. Працівники міліції наказали їй збиратись та йти у відділок, та їх вимогу вона /Настя/ виконала. У райвідділі ж в наслідок спілкування з працівниками міліції вона була змушена написати заяву про добровільну видачу каблучки для приєднання до матеріалів кримінального провадження, текст якої їй диктував працівник міліції.

Достовірність цих показів сторонами кримінального провадження, зокрема, державним обвинуваченням, не заперечується.

Більше того, ці покази в частині обставин складання та написання заяви підтверджуються самим текстом заяви, який буяє лексичними конструкціями та термінами, що вочевидь не притаманні Насті, та який характеризується очевидною невідповідністю використаної під час її складання лексики наявним у ній граматичним та орфографічним помилкам.

Оцінюючи цю заяву та встановлені вище обставини її написання, суд відзначає таке.

Відповідно до вимог статті 84 КПК України ця заява, за наявності передбачених законом умов, мала б стати джерелом відомостей про те, що ОСОБА_4 безоплатно вилучила каблучку, але у содіяному покаялась та вирішила усунути завдану її діями шкоду.

Проте, в цьому випадку такі відомості є отриманими з істотним порушенням вимог діючого законодавства, а також прав та свобод ОСОБА_4 .

Так, по-перше, відповідно до вимог статті 227 КПК України під час відібрання цієї заяви мала бути забезпечена щонайменше участь у її складанні та поданні її / ОСОБА_4 / законного представника, педагога або психолога, а за необхідності - й лікаря. Всупереч цього, під час складання та подання цієї заяви ОСОБА_10 була одна.

По-друге, ця заява за своїм змістом є письмовим поясненням ОСОБА_4 . При цьому всупереч вимог діючого законодавства Настя не була повідомлена про своє право відмовитись надавати пояснення та відповідати на запитання, але навпаки - була попереджена про кримінальну відповідальність за статтею 383 КК України - завідомо неправдиве повідомлення про злочин.

По-третє, з показів ОСОБА_4 відомо, що на час написання цієї заяви вона внаслідок наданого їй наказу змушена була залишатись поруч з працівником міліції чи у вказаному ним приміщенні; доказів протилежного суду не надано. Відповідно до статті 209 КПК України таке означає, що у той момент вона була затримана. Відповідно до статті 42 КПК України за такого у той момент вона мала статус підозрюваного, через що вона мала бути у встановленому законом порядку негайно повідомленою про свої права, їй мало бути чітко та зрозумілою для неї мовою відповідно до її віку роз`яснено, у чому вона підозрюється; відповідно до статті 52 КПК України їй мав бути наданий захисник та усі дії з нею мали проводитись у приступності захисника та її законного представника.

Проте, жодної з цих дій вчинено не було.

Отже, передбачене діючим законодавством право на захист ОСОБА_4 було порушене.

По-четверте, порядок спілкування представників правоохоронних органів з неповнолітніми є докладно врегульованим діючим законодавством України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких на території України у встановленому законом порядку надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 10 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх ("Пекінські правила") контакти між правоохоронними органами та неповнолітнім мають здійснюватись таким чином, щоб уникати заподіяння йому (їй) шкоди, із належним врахуванням обставин справи. Ця норма запроваджує принципу мінімального необхідного втручання у життя неповнолітнього.

Дії ж щодо супроводження Насті до районного відділу через ймовірне вчинення нею злочину, предмет якого має вартість, меншу за мінімальну заробітну плату, вочевидь не є адекватним, тим більше - мінімальним втручанням у звичний для неї спосіб життя.

Невиправдане втручання у звичайний для Насті спосіб життя, сукупно с встановленими вище фактами відсутності в неї на момент спілкування з представниками правоохоронних органів розумної освіченості про сутність підозри, свій стан та його наслідки, порушення права на захист та на допомогу законного представника у своїй сукупності поза розумним сумнівом породжували в Насті в період складання та подання вказаної заяви почуття страху, тривоги, що здатні принизити її, переломити зрештою її фізичний та психічний спротив.

Доведеність цього випливає, перш за все, із сукупності неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Так, коли спілкування правоохоронних органів з неповнолітньою особою відбувається поза правового поля, з ігноруванням мінімальних вироблених сталою практикою гарантій прав та свобод підлітка - це породжує відповідні обґрунтовані презумпції щодо факту.

Цей висновок доводиться й тим, що як сама ОСОБА_4 , так й її законний представник ОСОБА_6 у суді неодноразово висловлювали особливе занепокоєння саме тим, що ОСОБА_10 перебувала у районному відділі за відсутності її матері.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" є джерелом права, ці обставини у їх сукупності свідчать, що під час отримання заяви про добровільну видачу каблучки відносно ОСОБА_4 було порушене передбачену статтею 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантію - заборону такого поводження із нею, що принижує її людську гідність.

/див. рішення Європейського Суду з прав людини у справі А.Н. проти України (п. 79), Свінарєнко та Слядєв проти Росії (пп. 113 - 116), «Рібіч проти Австрії» (Ribitsch v. Austria), «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey), M.S.S. v. Belgium and Greece, El-Masri v. the former Yugoslav Republic of Macedonia/
Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що фактичні данні про те, що ОСОБА_4 безоплатно вилучила каблучку, але у содіяному покаялась були отримані з істотним порушенням прав ОСОБА_9 та всупереч вимог кримінально-процесуального закону та з джерела, яке не є достовірним й не може бути перевіреним, отже відповідно до частини 1 статті 87 КПК України, зокрема - пунктів 2, 3, 4 цієї статті є недопустимими доказами.
Відповідно до частини 2 статті 86 КПК України за такого ці данні не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, та на них не можна посилатись при прийнятті процесуальних рішень, зокрема - під час ухвалення вироку.

4. На підтвердження того, що ОСОБА_4 вилучила майно потерпілої безоплатно та не мала наміру ніколи повернути каблучку,органи досудового розслідування та державне обвинувачення посилаються на покази самої потерпілої.

Але ці покази, по-перше, в частині, що аналізується, не є доказами у сенсі статті 84 КПК України, адже не містять конкретних фактичних даних, що свідчать про ті чи інші обставини справи, а є лише виявом ставлення потерпілої до ОСОБА_4 .. До речі, негативне ставлення потерпілої до обвинуваченої підтвердив й орган опіки та піклування у своїх письмових поясненнях на адресу суду.

По-друге, ці покази суперечать наведеним вище об`єктивним обставинам справи та наявним у справі доказам.

5. Інших доказів на підтвердження обвинувачення суду не надано.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає посилання державного обвинувачення, ніби ОСОБА_4 протиправно та безоплатно звернула належну ОСОБА_7 каблучку на свою користь такими, що не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а за такого - припущеннями, на яких вирок суду ґрунтуватись не може.

Правова оцінка обставин, встановлених судом.
Встановлені судом дії ОСОБА_4 , а саме - те, що під час гри вона раптово побачила належну ОСОБА_7 золоту каблучку, та взяла її, щоб роздивитись та покласти на місце, не маючи намір її безоплатно обернути на свою користь - не утворює складу жодного з передбачених Кримінальним Кодексом України злочинів.

Відсутність же в діях ОСОБА_4 елементів складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України, а саме - корисливого мотиву та такого елементу об`єктивної сторони, як безоплатне вилучення майна - доведені вище.

Отже, склад злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України, в її діях відсутній.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 373 КПК України за таких обставин ОСОБА_4 за пред`явленим обвинуваченням слід визнати невинуватою та виправдати.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_14 визнати невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Виправдати ОСОБА_14 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Речовий доказ - золоту каблучку - повернути потерпілій ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_15 =

02.11.2015