г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3379/15-к
Номер провадження 1-кп/213/307/15
У Х В А Л А

Іменем України

10 вересня 2015 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника- адвоката: ОСОБА_5 , представника потерпілої -адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру матеріалів досудового розслідування за № 0000911, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянин України, прож.: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину за ч.3 ст. 186 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за ч.3 ст. 186 КК України, що відносяться до умисних тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою на підставі ухвали слідчого судді від 15.06.2015 року, та яку було продовжено 05.08.2015р., в яких було зазначено, що знаходячись на волі, може вчинити нові злочини, може впливати на потерпілу та свідків, переховуватись від органів слідства та суду.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Зазначив, що продовжують існувати ризики, що обвинувачений може вчинити нові злочини, та може здійснювати тиск на свідків, потерпілих, може переховуватись.

Представник потерпілої, захисник обвинуваченого, обвинувачений просили відмовити у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обрати менш тяжкий запобіжний захід, а саме домашній арешт за місцем його реєстрації цілодобово.

Обвинувачений просив також домашній арешт, оскільки він вже не може бути без потерпілої та бажає жити з нею.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу судом враховуються вимоги ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання за інкримінований злочин, а саме за ст. 186 ч.3 КК України передбачене покарання від 4 до 8 років позбавлення волі.

Водночас суд враховує, практику Європейського суду з прав людини у справах: "Панченко проти Російської Федерації", "Горал проти Польщі", "Тодоров проти України", "Адам,як проти Польщі", в яких зазначено, що тяжкість пред`явлених звинувачень сама по собі не може служити виправданням тривалих періодів утримання під вартою.

Суд враховує, що обвинувачений утримується під вартою з 13.06.2015р., тобто майже 3 місяці. Злочин за ч.3 ст. 186 КК України відноситься до умисних тяжких злочинів, враховує те що обвинувачений раніше неодноразово судимий, останній раз 16.06.2009р. Інгулецьким районним судом за ч.3 ст. 185, 71 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився умовно достроково 06.06.2012р. на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 21 день. Суд враховує, що обвинувачений схильний до вчинення злочинів, має негативну репутацію, - тобто існує ризик вчинення нового злочину.

Суд враховує, що згідно обвинувального акту відсутні пом,якшуючі обставини. Суд враховує, що позиція обвинуваченого змінювалась під час досудового слідства, та він визнавав вину, потім не визнавав. В судовому засіданні покази не надавав. Суд враховує вік та стан здоров,я обвинуваченого, що не є особою похилого віку, та на здоров,я не скаржився, на умови перебування під вартою також не скаржився.

Суд враховує матеріальний стан обвинуваченого.

Суд враховує, що обвинувачений має мати похилого віку, та суд зазначає про відсутність доказів знаходження її на його утриманні, та потреби піклування. Обвинувачений не одружений. Суд враховує, що обвинувачений має місце реєстрації - за яким не проживав, а проживав за іншою адресою.

Суд враховує поведінку обвинуваченого на досудовому слідстві, що не сприяв розкриттю злочину.

Суд враховує, що обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Відповідно до Постанови ПВССУ від 19.12.2014р., при вирішенні питання про обрання чи продовження запобіжного заходу має враховуватись поведінка обвинуваченого та його соціальні зв,язки, що також відображено в Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах: Смирнова проти Росії, Вемгофф проти Німеччини, Летельєр проти Франції, де зверталась увага, що обвинувачені вперше притягувались до кримінальної відповідальності, мали постійне місце проживання, неповнолітніх дітей, але це не було враховано судами, та фактично не розглядалось питання застосування альтернативних запобіжних заходів.

Суду не надано характеризуючих матеріалів на обвинуваченого, що б підтверджували його тісні соціальні зв,язки, які б спростували ризик переховування.

Суд критично відноситься до твердження захисту, що тиск на свідків та потерпілих неможливий, оскільки обвинувачений примирився з потерпілою. Так надана розписка датована серпнем місяцем та не підтверджена суду потерпілою, яка також на досудовому слідстві змінювала свої покази. Доказів, що б спростували ризик тиску на свідків, потерпілих, та характеризували обвинуваченого з позитивної сторони суду не надано.

Свідки та потерпіла в суді не допитувались, письмові докази не вивчались, а обвинувачений є особою схильною до вчинення злочинів, та враховуючи відносини з потерпілою, з якою спільно проживав - може чинити на них тиск.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує право кожного на свободу та особисту недоторканність, частина 1 (пункт с) цієї статті дозволяє законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Частина 3 цієї статті вказує, що кожен, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Таран проти України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути необхідним за конкретних обставин. Тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення.

Суд зазначає, що докази та обставини, на які посилався прокурор у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу, дають достатні підстави вважати існування ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, тиснути на свідків, потерпілих, вчинити новий злочин,- тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до рішення ЄСПЛ Тимошенко проти України, для того, щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним - запобіжний захід повинен бути необхідним за даних обставин. Суд вважає, що з урахуванням існування зазначених вище ризиків, в даному випадку необхідний є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом, який у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України є винятковим, та застосовується лише в разі неможливості застосування більш м,яких запобіжних заходів.

Застосуванні більш м,яких запобіжних заходів на даній стадії недоцільне, та не буде запобігати зазначеним ризикам. Домашній арешт існує ризик, що обвинувачений не буде виконувати, - оскільки бажає проживати з потерпілою, та враховуючи його та її поведінку в залі судового засідання, - не контролюють себе, та в разі покладення обов,язку ухилитись від спілкування також не зможуть виконувати.

Суд вважає можливим визначити розмір застави.

Таким чином клопотання прокурора підлягає задоволенню, а запобіжний захід продовженню, а клопотання захисту щодо обрання запобіжного заходу - домашній арешт - слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 22,176,177, 181.183, 314-316,343,371,372 КПК України, суд-

УХВАЛИВ

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 30 днів, тобто до 09.10.2015р.

Визначити розмір застави 30000 гривень, в разі сплати якого вважати обраним ОСОБА_4 , запобіжний захід - заставу.

В разі внесення застави суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язок повідомляти суд про зміну місця свого проживання; не відлучатися за межі Дніпропетровської області без дозволу суду, з,являтись на виклики суду.

Роз,яснити, що в разі внесення застави- оригінал квитанції має бути наданий уповноваженій службовій особі КСІ. Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документу, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа КСІ негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з під варти, та повідомити усно і письмово суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з під варти внаслідок внесення застави, обвинувачений зобов,язаний виконувати покладені на нього обов,язки, пов,язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У підготовчому судовому засіданні оголосити перерву до 14:00 годин 17.09.2015р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1