Справа № 11-1266 Головуючий у І інстанції Лисенко В.В.
Категорія 4 01.12.2011
УХВАЛА

Іменем України

«01» грудня 2011 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ЛЕВЧУКА О.Д.

суддів ЯЩЕНКО І.Ю. та ЗАГОРУЙКА В.В.

за участю прокурора СТАХОВСЬКОЇ Н.О.,

засудженого ОСОБА_2,

потерпілого УЗЕНІ М.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу за апеляціями старшого помічника прокурора Києво-Святошинського району Будніка І.А. та потерпілого ОСОБА_3 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2011 року, за яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 б, кв. 10, раніше судимого:

1). Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2010 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 850 грн.; 2). Вироком Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2011 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням 2 роки,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково, у вигляді 3 місяців приєднано до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року та остаточно призначено покарання у вигляді 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком, 14 липня 2011 року близько 01 години ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: вул. Шевченка, 6 с. Петрушки Києво-Святошинського району Київської області, під час розпиття спиртних напоїв, в результаті сварки з власником будинку, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, скориставшись ножем, який знаходився на столі, умисно правою рукою наніс ним один удар в область спини ОСОБА_3, спричинивши йому проникаюче колото-різане поранення задньої поверхні грудей з наскрізним пошкодженням нижньої частки лівої легені, гемотораксом, плевро-пульмональним шоком ІІ-ІII ступеню, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Не погоджуючись з даним вироком, на нього подані апеляції старшим помічником прокурора Києво-Святошинського району Будніком І.А. та потерпілим ОСОБА_3

Прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій засудженого та доведеність його вини, вважає що покарання призначене судом не відповідає ступеню тяжкості злочину, особі засудженого, внаслідок його мякості та неправильним застосуванням кримінального закону. Посилається на те що, судом у вироку невмотивовано та незаконно застосовано ст. 69 КК України. Просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково, у вигляді 1 року позбавлення волі приєднати до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року та остаточно призначити покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Потерпілий вважає вирок незаконним, оскільки призначене покарання ОСОБА_2, на його думку, є мяким і не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину. Просить вирок змінити та призначити більш сурове покарання та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 30 000 грн. моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка просила вирок скасувати, та направити справу на новий судовий розгляд, виступ потерпілого ОСОБА_3 в підтримку доводів своєї апеляції, засудженого ОСОБА_2, який просив вирок залишити без змін, обговоривши доводи апеляцій, та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить вирок законним та обґрунтованим, виходячи при цьому з наступного.

Висновки суду 1-ї інстанції про доведеність вини засудженого ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, яки достатньо викладені у вироку, та їм дана належна оцінка.

Так, в основу вироку покладені покази самого засудженого, який в повному обсязі визнав свою вину, та показав яким саме чином він наніс тілесні ушкодження потерпілому. Його покази підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами: показами потерпілого ОСОБА_3, свідка ОСОБА_4, відповідними протоколами, за висновками експертиз.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 211/Д від 28.07.2011 року у ОСОБА_3 малось проникаюче колото-різане поранення задньої поверхні грудей з наскрізним пошкодженням нижньої частки лівої легені, гемотораксом, плевро-пульмональним шоком ІІ-ІП ступеню. Описане тілесне ушкодження утворилося від дії гострого предмету за механізмом, вказаним ОСОБА_2 під час відтворення обстановки та обставин події 14 липня .2011 року, можливо, в термін, вказаний в постанові, та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Дії засудженого за ч. 1 ст. 121 КК України судом кваліфіковані вірно, і підстави для зміни юридичної кваліфікації його дій відсутні.

При призначенні покарання суд врахував в повному обсязі врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, та всі обставини, що обтяжують та помякшують його відповідальність, і саме з урахуванням останніх суд знайшов можливим застосувати до ОСОБА_2 ст. 69 КК України, та призначив йому покарання нижче від найнижчої межи, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. Свої висновки в цій частині суд достатньо обґрунтував, а колегія суддів апеляційного суду погоджується з цими висновками, визнаючи призначене засудженому покарання справедливим, а тому підстав для задоволення апеляцій прокурора та потерпілого суд не знаходить. До того ж, потерпілий в судовому засіданні заявив, що претензій до ОСОБА_2 він не має, та просить його суворо не карати, що було враховано судом 1-ї інстанції при призначенні покарання.

Що ж стосується позову потерпілого, то в даному випадку судом 1-ї інстанції допущено порушення, яке виразилось в тому, що даний позов не тільки не був розглянутий, але і у вироку було вказано, що таковий не заявлявся. Це твердження суду підтверджується показами в судовому засіданні потерпілого, який заявив, що претензій до винного не має. Однак в матеріалах справи (а.с. 70) міститься документ, складений потерпілим 27 липня 2011 року, в якому він просив стягнути з ОСОБА_2 20 000 моральної шкоди, та 10 000 грн. витрат на лікування. Хоча дана позовна заява не містить жодних даних щодо цивільного позову потерпілого, окрім вказаних вище сум, суд 1-ї інстанції повинен був дати належну оцінку даним вимогам потерпілого.

Це порушення суду 1-ї інстанції не є підставою для скасування вироку, оскільки не позбавляє права потерпілого звернутись з відповідною заявою до суду в порядку цивільного судочинства.

Інші доводи апеляцій висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Київської області,

У Х В А Л И Л А :

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляд справи в суді 1-ї інстанції ОСОБА_5, та потерпілого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2011 року стосовно ОСОБА_2 без змін.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ