Справа №11-164/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року 25 березня колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Безверхого О.М.

суддів - Гончарова М.В., Пархоменко О.М.

з участю прокурора - Кононової Л.Ф.

засудженого - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 грудня 2009 року, яким :

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Суми, раніше судимий: 03.12.2003 р. за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. З ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, 14.07.2005 року звільнений з місць позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію» від 31.05.2005р.,

засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на 8 років.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без постійного місця проживання, відповідно до ст. 89 КК України не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на 8 років.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Сумської обласної клінічної лікарні 2133 грн. 31 коп. витрат з лікування потерпілого.

Вирішено питання про речові докази відповідно до вимог ст. 81 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком суду ОСОБА_2, ОСОБА_3 визнані винними і засуджені за вчинення злочину при слідуючих обставинах.

15 серпня 2008 року близько 20 години ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 за місцем свого тимчасового проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом дня х вживали спиртні напої. Коли близько 20-ї години до будинку повернувся з роботи ОСОБА_4, який був у стані алкогольного сп'яніння та не приніс ні обіцяних грошей, ні спиртних напоїв, то ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин наніс йому-один удар кулаком в обличчя, від чого ОСОБА_4 упав на підлогу в прихожій. Після цього ОСОБА_3 і ОСОБА_2, діючи в групі та бажаючи провчити ОСОБА_4, почали його бити, наносячи удари руками і ногами по різних частинах тіла потерпілого, що лежав на підлозі.

Після цього ОСОБА_3 і ОСОБА_2 відвели ОСОБА_4 до кімнати та посадили на диван, а через кілька хвилин знову спільно на ґрунті неприязних стосунків почали бити руками і ногами ОСОБА_4, кожен з них нанісши по 3-4 удари потерпілому по голові. Побачивши, що у ОСОБА_4 з голови пішла кров і він знепритомнів, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 припинили побиття , перенесли його в іншу кімнату, де поклали на ліжко.

18 серпня 2008 року ОСОБА_4 був доставлений до Сумської обласної лікарні, де від отриманих в ході побиття 15 серпня 2008 року від діянь підсудних тяжких тілесних ушкоджень він помер 19 серпня 2008 року внаслідок закритої травми черепа і головного мозку, що супроводжувалося переломами кісток черепа у правій скроневій області, розм'якшенням тканини головного мозку.

У поданих на вирок апеляціях:

- засуджений ОСОБА_2 вважає вирок суду незаконним і прохає його переглянути. На обґрунтування стверджує, що справу.щодо них було сфабриковано оперативними працівниками міліції та слідчим, а в основу обвинувачення тільки були покладені ті зізнавальні показання, які він і ОСОБА_3 спочатку слідства дали вимушено внаслідок застосування до них фізичного насильства та психологічного тиску. Зауважує, що перед проведенням відтворення обстановки та обставин події працівниками міліції йому теж нав'язувалося те, які саме він має дати показання на місці про те, яким чином він і ОСОБА_3 начебто наносили удари потерпілому. Зазначає також, що ті наявні тілесні ушкодження у нього, які зафіксовані судмедекспертом 21 серпня 2008 року, були спричинені йому 18 серпня 2008 року після фактичного затримання їх працівниками міліції. Звертає увагу на те, що його пояснення про можливість побиття потерпілого ОСОБА_4 після роботи в дитячому парку іншими особами були проігноровані слідчим і не перевірялись. Також зазначає, що висновком експерта не стверджується категорично, що виявлені на його взутті сліди крові могли належати саме потерпілому;

- засуджений ОСОБА_3 теж вважає вирок суду незаконним, оскільки суд необ'єктивно розглянув справу, яку було сфабриковано, не перевірив його доводи в судовому засіданні, а в основу вироку поклав ті первісні показання на слідстві, які домоглись отримати від нього і ОСОБА_2 шляхом застосування працівниками міліції фізичного насильства і морального впливу. Зазначає, що у вироку неправильно оцінено й висновки експерта про належність слідів крові на його тапочках. За таким обгрунтуванням попрохав переглянути справу і прийняти справедливе рішення.

Заслухавши доповідь судці, вислухавши пояснення засудженого ОСОБА_2 на підтримку своєї апеляції та міркування прокурора Котонової Л.Ф. про законність вироку, а також перевіривши матеріали справи у зіставленні з доводами апеляцій засуджених, колегія судців дійшла переконання, що ці апеляції підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 367-369 КПК України підставами для скасування вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є однобічність і неповнота досудового та судового слідства й невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції поверхово розглянув дану справу, не звернув уваги на неповноту, однобічність і неправильність досудового слідства, а також залишив недослідженими такі обставини справи, з'ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення цієї справи, а тому висновки суду у вироку є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

На порушення вимог ст.ст. 22, 64 КПК України органом досудового слідства і прокурором при провадженні досудового слідства не було вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи, виявлення як тих обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують обвинувачених, не було зібрано достатніх і беззаперечних доказів, які б доказували усі обставини події злочину та винність обвинувачених у його вчиненні.

В основу обвинувачення органу досудового слідства, а потім і в основу обвинувального вироку суду відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були покладені фактично лише їх зізнавальні показання під час слідства при допитах в якості підозрюваних та при відтворенні обстановки і обставин події, від яких вони потім при пред'явленні обвинувачення відмовились, посилаючись на те, що були вимушені обмовити себе у скоєнні злочину внаслідок застосування до них працівниками міліції недозволених заходів, про що й заявляли слідчому.

Між тим, згідно вимог ч.2 ст. 73 і ч.2 ст. 74 КПК України показання підозрюваного та обвинуваченого, в тому числі й такі, в яких він визнає себе винним, підлягають перевірці. Визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів, що є у справі.

Без перевірки цих заяв обвинувачених слідчий вже наприкінці слідства обмежився лише винесенням постанови від 10 жовтня 2008 року про виділення таких матеріалів з кримінальної справи з направленням їх для перевірки прокурору Ковпаківського району м. Суми ( т. 1 а.с. 161-162), а прокурор- без проведення такої перевірки затвердив обвинувальний висновок і направив справу до суду.

В процесі судового розгляду справи прокурорську перевірку заяв обвинувачених про застосування до них незаконних заходів було проведено з долученням до кримінальної справи копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 25 січня 2009 р. ( т.2 а.с. 204-207). Однак суд не дав належної оцінки змісту та висновкам вказаної постанови у зіставленні з іншими матеріалами справи.

Так, у постанові констатується, що оперуповноваженими карного розшуку ОСОБА_5 і ОСОБА_6 18 серпня 2008 року за підозрою у вчиненні злочину були затримані й доставлені до приміщення органу внутрішніх справ ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Цей факт стверджується також самими запідозреними особами. Крім того, з пояснень ОСОБА_2 видно, що після доставлення до приміщення міліції з вечора 18 серпня їх стали утримувати в кабінетах поокремо і більше не відпускали, застосовували побиття й домоглись зізнавальних показань.

Отже, з матеріалів справи слідує, що на протязі майже двох діб ОСОБА_2 і ОСОБА_3 затримувались без законних підстав, тобто без порушення щодо них кримінальної справи та дотримання вимог ст. 106 КПК України, оскільки справу було порушено вже слідчим тільки 20 серпня 2008 року й ним же ці особи були затримані в порядку ст. 115 КПК України в той день відповідно о 17 годині 30 хвилин та о 19 годині (т.1 а.с. 1, т.2 а.с.30,106).

При цьому працівниками карного розшуку були додані до справи складені перевірочні 5 матеріали, зокрема, пояснення та явка з повинною ОСОБА_2 ( т.2 а.с. 24, 25-26), але не представлено ніяких матеріалів , які б ними складались з участю ОСОБА_3 особисто.

З висновків судово-медичного експерта вбачається, що у ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за результатами судово-медичного дослідження, проведеного 21 серпня 2008 року були встановлені описані легкі тілесні ушкодження, які могли учинитися в строк більше трьох діб до моменту огляду і які могли утворитися від дії тупих предметів при нанесенні ударів ( т.1 а.с. 130, 134, 137, 141).

Незважаючи на це, у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи були зроблені висновки про те, що виявлені у ОСОБА_3 і ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження були отримані ними під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, які є явно перекрученими і не відповідають дійсності.

При провадженні досудового слідства також, взагалі, не були перевірені твердження обвинувачених про те, що 15 серпня 2008 року увечері потерпілий ОСОБА_4 після роботи у дитячому парку прийшов додому вже побитий, не міг нічого з цього приводу пояснити, при ньому не було мобільного телефону і ключів.

Суд при вирішенні справи теж залишив таку версію поза увагою, хоча пояснення підсудних про це узгоджувались з показаннями допитаних свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Таким чином, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було визнано винними і засуджено без перевірки іншої версії щодо можливості скоєння вказаного злочину іншими особами.

Не звернув суд уваги і на необхідність з'ясування певних суперечностей у справі щодо встановлення обставин події злочину. Так, за висновком судово- медичного експерта ОСОБА_9 наявне у потерпілого ОСОБА_4 тяжке тілесне ушкодження у вигляді перелома черепа в правій скроневій області було спричинено йому незадовго до настання смерті ( т.1 а.с. 53-54, 58-59). Цей же експерт при допиті в судовому засіданні більш конкретизовано пояснив, що у потерпілого були давні та свіжі рани, а помер він від черепно-мозкової травми, отриманої скоріше за все у той день, коли його доставили в лікарню (т.3 а.с. 37-38). Але такі дані не узгоджувалися висунутим обвинуваченням про час вчинення злочину, що вимагало проведення комісійної судово-медичної експертизи.

В основу доказової бази обвинувачення та вироку суду також були покладені протоколи відтворення обстановки і обставин події з обома підозрюваними ( т. 2 а.с. 50-60, 124-134) і висновки судово-медичного експерта за наслідками вказаної слідчої дії щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого (т.1 а.с. 65-66, 72-73).

Однак, ані слідчий, ані суд не перевірили та не оцінили належним чином й ці докази, не дійшовши конкретних висновків про те, хто саме з підозрюваних за своїм місцерозташуванням міг нанести удари потерпілому в праву скроневу частину голови і заподіяти йому тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого він помер, а також про те, в чому саме за висновком експерта механізм утворення таких тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа потерпілого, співпадав, а в чому саме не співпадав з механізмом їх утворення, продемонстрованим кожним з цих підозрюваних при відтворенні.

При цьому, у вироку при наведенні як доказів цих висновків експерта суд частково невірно виклав їх зміст, вказавши, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених при І дослідженні трупа потерпілого, співпадає з механізмом їх утворення, який продемонстрований ОСОБА_2 і ОСОБА_3, оскільки в дійсності експерт вказав про те, що такий механізм співпадає в основному.

Також у вироку неправильно викладені як категоричні висновки судмедексперта -цитолога про те, що на кросівках і капцях, належних відповідно ОСОБА_2 і ОСОБА_3, виявлено кров, яка належить потерпілому ОСОБА_4, оскільки в дійсності в експертному висновку зазначено, що на вказаних предметах походження виявленої крові можливе від людини любої статі..., утому числі й від потерпілого ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 123-128).

На порушення вимог ст. 49 КПК України під час досудового слідства не були встановлені близькі родичі потерпілого ОСОБА_4 з метою визнання когось з них потерпілим та забезпечення здійснення процесуальних прав.

Виходячи з викладеного та керуючись ст. ст. 362, 365, 366, 374, 377 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засуджених ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - задовольнити.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 грудня 2009 року відносно засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати, а кримінальну справу направити прокурору Ковпаківського району м. Суми для додаткового розслідування.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишити той же - взяття під варту.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_11