Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
05 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу

обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Рівненського районного суду Рівненської

області від 17 липня 2015 року по кримінальному провадженню за

№0000204 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березне Рівненської області, де проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника-адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

цивільного позивача ОСОБА_10

представника цивільного відповідача ОСОБА_11

в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 17 липня 2015 року ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.286 КК України на 2 роки обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2, 3 ст.76 цього Кодексу.

Судом частково задоволено цивільний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_10 .

Постановлено стягнуто з ОСОБА_5 на користь:

- ОСОБА_8 716 грн. 36 коп. витрат на лікування, 5 000 грн. витрат на правову допомогу та 40 000 грн. відшкодування моральної шкоди;

________________________________________________________________________________________________________________________________________

№ 11кп/787/463/2015/ 2015 р. Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_12

Категорія: ч. 1 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_1

- ОСОБА_8 , ОСОБА_10 23 785 грн. 49 коп. відшкодування матеріальної шкоди.
Позовну заяву ОСОБА_13 та позовну заяву ОСОБА_8 і ОСОБА_10 в частині стягнення матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля у розмірі 50 000 грн. залишено без розгляду.

Також судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 07 травня 2014 року о 17 год. 10 хв., керуючи автомобілем «Opel Vektra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 140 км + 50 м автодороги Городище-Рівне-Староконстянтинів поблизу с.Ремель Рівненського району Рівненської області, порушив вимоги п.п.10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, згідно яких перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху; у разі виникнення перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Однак ОСОБА_5 , намагаючись уникнути зіткнення з перешкодою, яка раптово виникла на дорозі, не врахував дорожню обстановку, що склалася, не переконався у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, не вжив належних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не впорався з керуванням транспортним засобом, раптово та в безпосередній близькості виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з легковим автомобілем марки «ЗАЗ Lanos TF69Y0», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який не мав можливості його уникнути з незалежних від нього технічних причин.

Внаслідок цього потерпілий ОСОБА_13 та пасажир його автомобіля ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 17 липня 2015 року та призначити йому покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Також ОСОБА_5 ставить питання про зміну вироку в частині вирішення цивільного позову просить матеріальну та моральну шкоду стягнути з АТ «Страхова група «ТАС», а у випадку недостатності суми, різницю стягнути з нього.

В обґрунтування цих вимог зазначив, що призначаючи йому покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що він раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався та визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся, частково відшкодував завдану моральну та матеріальну шкоду, за місцем проживання характеризується позитивно, а вчинений ним злочин є злочином середньої тяжкості. Тому, на думку обвинуваченого, призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Також обвинувачений покликався на те, що стягуючи з нього матеріальну та моральну шкоду, суд першої інстанції порушив вимоги ст.1194 ЦК України, адже його цивільна відповідальність була застрахована і сума страхового полісу достатня для відшкодування. Крім того, апелянт зазначив, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції відступив від засад розумності і виваженості та не врахував його матеріальний стан.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник цивільного відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» ОСОБА_11 доводить, що апеляційні вимоги ОСОБА_5 є безпідставними та необґрунтованими, а тому їх слід залишити без задоволення. В запереченнях на апеляційну скаргу зазначив, що АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_10 у повному обсязі згідно заяви про виплату страхового відшкодування у розмірі 31 000 грн. Окрім того, Товариство здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_8 , пов`язане з її лікуванням у повному розмірі 1136 грн. 80 коп., а також моральну шкоду у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що складає 56 грн. 84 коп. Тому, на думку представника цивільного відповідача, АТ «СГ «ТАС» повністю виконало свої зобов`язання перед потерпілими у даній ДТП.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про безпідставність цієї скарги, потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та її представника-адвоката ОСОБА_9 , цивільного позивача ОСОБА_10 , які просили відмовити у задоволенні апеляційних вимог, представника цивільного відповідача ОСОБА_11 , який просив у задоволенні вимог щодо цивільного позову відмовити у повному обсязі, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, та кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, ст.50 цього Кодексу визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, вид та міра призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання відповідає зазначеним вимогам кримінального закону. При цьому, суд першої інстанції, врахувавши особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його покарання, дійшов правильного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а також про відсутність підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до судової практики штраф визнано більш суворим покаранням, ніж обмеження волі, від відбування якого обвинуваченого звільнено на підставі ст.75 КК. Як передбачено п.2 ч.1 ст.420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання. Проте в апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду першої інстанції, а тому, з огляду на викладене, апеляційний суд не має підстав для зміни вироку.

Що стосується доводів стосовно неправильного вирішення цивільного позову, то за висновком експерта №75 від 01.07.2014 року матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «ЗАЗ Lanos TF69YO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 07.05.2014 року, складає 73 785 грн. 49 коп.

Згідно полісу №АС/9804975 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - ОСОБА_5 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн.

Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вказане, судом першої інстанції було правомірно стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_10 різницю між розміром матеріальної шкоди та страховою виплатою у розмірі 23 785 грн. 49 коп.

Відповідно до змісту п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.9 постанови № 4 від 31.03.1995 п. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" ( Із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне

- за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями ОСОБА_5 і завданою потерпілій ОСОБА_8 шкодою та прийняв законне і обгрунтоване рішення про часткове задоволення позову та стягнення з обвинуваченого 40 000 грн. компенсації моральної шкоди. При цьому, визначаючи розмір морального відшкодування, судом було враховано як характер моральних страждань, істотність вимушених змін у житті потерпілої, так і матеріальний стан обвинуваченого, чим, на думку колегії суддів, було дотримано засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, доводи обвинуваченого про необґрунтованість визначеного розміру компенсації моральної шкоди є безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для його зміни не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.407, 418 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 17 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками апеляційного розгляду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Згідно.
Суддя-доповідач ОСОБА_1