Ухвала

іменем україни

20 жовтня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4,
засудженого ОСОБА_5 - в режимі відеоконференції,
прокурора ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000067 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 09 квітня 2015 року щодо зазначеної особи,

у с т а н о в и в:

За вироком місцевого суду, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Рибців Полтавського району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 3 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_5, будучи солдатом військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи службу на посаді водія взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1, усупереч вимогам статей 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов'язків військової служби, без поважних причин не з'явився вчасно (о 08.30 год. 04 жовтня 2014 року) зі звільнення на службу до військової частини НОМЕР_1, дислокованої на АДРЕСА_2, безпідставно залишився за місцем свого проживання на АДРЕСА_1, де упродовж 39 діб проводив час на власний розсуд і ухилявся від обов'язків військової служби до моменту самостійного прибуття у військову частину НОМЕР_1 о 15.00 год. 12 листопада 2014 року для подальшого проходження військової служби.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує питання про зміну оскаржуваних судових рішень у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Просить пом'якшити призначене йому покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України. Вважає, що суди не повною мірою врахували дані про особу винного та обставини, що пом'якшують покарання.

На касаційну скаргу засудженого прокурор подав заперечення, в яких він, наводячи відповідні аргументи, зазначає про безпідставність заявлених касаційних вимог і просить залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання касаційної скарги, думку прокурора про залишення касаційних вимог засудженого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 434 цього Кодексу касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, а також про правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 407 КК України у касаційній скарзі не заперечується.

Що стосується доводів засудженого про суворість призначеного йому покарання, то вони є частково обґрунтованими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом'якшують і обтяжують.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, котрий раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проходження служби та місцем проживання характеризується негативно, а обставин, які його обтяжують, не встановив. З огляду на це суд дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк два роки буде необхідним та достатнім для виправлення й попередження вчинення засудженим нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що: упродовж судового провадження ОСОБА_5 критично оцінив свою протиправну поведінку, що виразилось у визнанні вини та готовності нести кримінальну відповідальність, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України; добровільно прибув до військової частини для подальшого проходження військової служби; має на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка потребує лікування та матір похилого віку. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять даних про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, розпивання алкогольних напоїв у заборонених місцях або появу у громадських місцях у нетверезому стані (173-2, 178 КУпАП). Суд, керуючись ст. 66 КК України, навів у вироку пом'якшуючі покарання обставини, однак при цьому не вказав чому не знайшов підстав для застосування ст. 69 цього Кодексу.

Отже висновок суду щодо розміру виду покарання за цим кримінальним законом не можна визнати достатньо обґрунтованим.

Апеляційний суд залишив це поза увагою під час перегляду кримінального провадження за апеляцією засудженого, в якій ставилося питання про пом'якшення покарання.

Разом з тим, установлені у справі та відображені у вироку пом'якшуючі покарання обставини, які ніким не оспорюються, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженим діяння. З огляду на ці обставини та практики Європейського суду щодо призначення покарання, враховуючи дані про особу винного й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядної ролі кари як мети покарання, поведінки ОСОБА_7 під час досудового й судового слідства, відомостей про його перебування під вартою з 06 лютого 2015 року, колегія суддів вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України і пом'якшити призначене ОСОБА_5 ч. 3 ст. 407 цього Кодексу покарання до одного року, частково задовольнивши касаційну скаргу, оскільки таке покарання буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів.

Підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити, пом'якшити призначене за ч. 3 ст. 407 КК України покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до одного року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1ОСОБА_2ОСОБА_3