НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/8463/15-к
Провадження № 1-кп/0182/110/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.02.2016 року м. Нікополь
Нікопольський міскрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження №0004010 стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Апостолове Дніпропетровської області,

гр. України, українця, із середньою освітою, не одружений,

не працюючий, зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

19.11.2009 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.ст.185 ч.2, 186 ч. 2, 190 ч.1, 289 ч.2, 70 ч.1 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 05.02.2013 умовно - достроково на 1 рік 7 місяців 25 днів;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця м. Пологи Запорізької області, гр.України, українця, із середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимого:

31.01.2000 року Пологівським районним судом Запорізької області

За ст.ст.140ч.2, 140ч.3, 142 ч.3, 101 ч.3, 42,43 КК Українироку ( в редакції 1960 року) до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

18.10.2010 року Бердянським міським судом Запорізької області за ст.ст.289 ч.2, 355 ч.2, 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 09.07.2015 по відбуттю строку покарання;

за правовою кваліфікацією ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України,
з участю сторін кримінального провадження
прокурора: ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИВ:
19 листопада 2015 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 , знаходились біля залізничної колії, розташованої на станції Нікополь Придніпровської залізниці, в районі електричної опори АДРЕСА_3 , де побачили раніше незнайому ОСОБА_9 яка йшла з малолітньою дитиною.

В цей час, у них виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 діючи спільно, з єдиним умислом в досягненні злочинного результату, розподіливши між собою ролі кожного, відповідно до чого ОСОБА_3 повинен був зупинити потерпілу та заволодіти її цінними речами, а ОСОБА_4 тим часом слідкувати за тим, щоб їх злочинні дії не були виявлені випадковими свідками, а також своєю присутністю пригнічувати потерпілу, щоб остання не чинила опору.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи досягнутої домовленості, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , групою осіб, діючи спільно, з єдиним умислом, підійшли до потерпілої, де ОСОБА_3 став на її шляху та почав вимагати від неї передачі йому наявних цінних речей, а ОСОБА_4 в цей час перебував позаду потерпілої та слідкував за тим, щоб їх злочинні дії не були виявлені випадковими свідками, а також своєю присутністю пригнічував потерпілу, щоб остання не чинила опору.

Потерпіла ОСОБА_9 , передавши ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 86 грн., які перебували у її гаманці, зазначила, що більше цінних речей у неї при собі не має.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 з правої кишені куртки потерпілої відкрито, умисно викрав мобільний телефон «Самсунг С 5230», який належить потерпілій ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , групою осіб, діючи відкрито, умисно, повторно, з корисливих мотивів, заволоділи мобільним телефоном «Самсунг С 5230» вартістю 1337 грн. та грошовими коштами в сумі 86 грн., які належать ОСОБА_9 , чим спричинили потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 1423 грн. Відкрито утримуючи при собі викрадене з місця вчинення злочину втекли.

Крім того, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , діючи групою осіб, здійснили розбійний напад на потерпілу ОСОБА_10 за наступних обставин.

21 листопада 2015 року, приблизно о 23 годині 55 хвилин ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 , знаходились біля автобусної зупинки «Стадіон «Електрометалург», розташованої по вул. Електрометалургів в м. Нікополі, Дніпропетровської області, де побачили як на вказаній зупинці з автобусу вийшла раніше їм не знайома ОСОБА_7 .

В цей час у них виник злочинний умисел, направлений на розбійний напад з метою заволодіння майном ОСОБА_7 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , групою осіб, діючи спільно, розробили план нападу на ОСОБА_7 та розподілили ролі кожного, відповідно до якого ОСОБА_3 повинен був зупинити потерпілу та погрожуючи ножем, який він заздалегідь приготував для вчинення розбійного нападу, заволодіти її цінними речами, а ОСОБА_4 тим часом повинен слідкувати за тим, щоб їх злочинні дії не були виявлені випадковими свідками, а також своєю присутністю пригнічувати потерпілу, щоб остання не чинила опору.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи згідно раніше розробленого плану, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , групою осіб, діючи спільно, з єдиним умислом, наздогнали потерпілу біля будинку № 40 по вул. В. Усова в м. Нікополі Дніпропетровської області та напали на неї. При цьому, ОСОБА_3 , підійшовши до потерпілої, приставив їй до живота ніж, тобто погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, почав вимагати передачі їм належних потерпілій грошей, а ОСОБА_4 в цей час перебував позаду потерпілої та слідкував за тим, щоб їх злочинні дії не були виявлені випадковими свідками, а також своєю присутністю пригнічував потерпілу, щоб остання не чинила опору.

Потерпіла ОСОБА_7 , злякавшись та реально сприймаючи загрозу своєму життю та здоров`ю, не чинила опору та передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1000 грн.

В результаті розбійного нападу ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , групою осіб, з корисливих мотивів, з погрозою застосування до потерпілої ОСОБА_7 насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 в сумі 1000 грн., чим спричинили їй матеріальну шкоду на вказану суму. Після вчинення розбійного нападу з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, гроші витратили на власні потреби.

Обвинувачені в судовому засіданні свою провину визнали за пред`явленим обвинуваченням, але відмовилися від дачі показів. При цьому не заперечували проти задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 .

Потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що 21 листопада 2015 року вона поверталася додому з роботи після 23 години. Так вийшло, що вона вийшла на зупинці «Стадіон «Електрометалург» та пішла одна через двори. При цьому у неї дуже боліли ноги і вона йшла повільно та шкутильгала. Збоку одного з будинків, до неї підійшов ОСОБА_11 , який підставив ніж до живота та запропонував негайно віддати гроші. Недалеко від них стояв ОСОБА_12 , який нічого не говорив, але уважно стежив за їх діями та навколишньою обстановкою Вона сприйняла реально погрози застосування ножа, який був у ОСОБА_13 та який вона впізнала під час досудового розслідування, оскільки він мав дуже довге і тонке лезо, хоча звичайний кухонний ніж. Злякавшись, передала ОСОБА_14 з гаманця 1 тис. гривень, оскільки в той день одержала на роботі аванс. Після чого ОСОБА_11 пригрозив їй, щоб вона не думала кричати та викликати поліцію та побігли разом з ОСОБА_15 . Вона забігла в найближчий відкритий під`їзд та викликала співробітників поліції. Просить стягнути з обвинувачених солідарно завдану їй матеріальну шкоду у сумі 1тис. гривень.

Потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що 19 листопада 2015 року після 16 години, вона забрала дитину з дитячого садку та пішли додому пішки через залізничний шлях. Коли вони повернули на вулицю перед нею постав ОСОБА_16 , який тихо промовив, щоб не лякати дитину, не треба кричати і запропонував віддати золото, гроші, телефон. Вона показала пальці рук на яких не було каблучок, а потім передала ОСОБА_17 гроші у сумі 86 грн., які залишалися у неї в гаманці. Їй було шкода віддавати мобільний телефон, тому ОСОБА_11 намагався обшукати її, а саме з кишені верхнього одягу витяг мобільний телефон. Весь цей час ОСОБА_12 знаходився позаду неї в стороні. І лише коли до нього звернувся ОСОБА_11 і сказав « ОСОБА_18 доставай ніж» той підняв руку на рівні грудей. Але він знаходився далеко, ножа в його руці вона не бачила та чомусь реально ці погрози не сприйняла, тим більше що вона була з дитиною і вважала, що будь-яке насильство стосовно неї не застосують. Після того, як ОСОБА_11 витяг з кишені телефон, вони побігли в сторону залізничнихх колій. А вона викликала поліцію. Стверджує, що обвинувачені були вдягнуті в темний спортивний одяг, на голові шапки, але вона їх впізнала під час досудового розслідування, оскільки вона вчитель та має гарну пам`ять. До того ж, спочатку вона сприйняла ОСОБА_13 за свого учня. Мобільний телефон їй повернули під час досудового розслідування.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що він раніше працював з ОСОБА_20 і йому було відомо, що той раніше притягався до кримінальної відповідальності. Але, в листопаді минулого року, точної дати не пам`ятає, до нього звернувся ОСОБА_11 зі своїм приятелем ОСОБА_12 , якого він не знав раніше та попросив переночувати на кілька днів, оскільки настали холоди. Він погодився та віддав йому ключі від квартири свого батька по АДРЕСА_4 , де на той час ніхто не проживав. Через кілька днів він навідувався у квартиру перевірити порядок. Обвинувачених там не було та сторонніх речей у квартирі він також не бачив. Зі слів співробітників поліції дізнався, що вони вчиняли злочини та їх було затримано. При цьому у них був вилучений кухонний ніж, який йому надавали для впізнання. Він впізнав ніж, який використовував як кухонний і який знаходився у тій квартирі, де кілька днів проживали обвинувачені. Стверджує, що чим вони займалися йому невідомо та дозволу на використання ножа у нього ніхто не питав.

Вина обвинувачених у вчиненні зазначених правопорушень підтверджується матеріалами кримінального провадження, які за клопотанням прокурора та за згодою сторін кримінального провадження досліджені під час судового розгляду. Так, згідно заяви потерпілої ОСОБА_6 (а.п.8), вона, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, повідомила що двоє невідомих чоловіків, перебуваючи між залізничною дорогою та будівлею промислової бази, відкрито заволоділи належним їй телефоном «Самсунг» та грошовими коштами у сумі 86 гривень. Потерпіла ОСОБА_6 надала співробітникам поліції гарантійне зобов`язання на викрадений телефон з зазначенням його вартості, моделі та імей.(а.п.13-15). Під час досудового розслідування, після викриття та затримання, ОСОБА_3 добровільно видав співробітникам поліції викрадений у потерпілої ОСОБА_6 мобільний телефон «Самсунг С 5230» (а.п.16, 17-19). При цьому потерпіла ОСОБА_6 ще під час досудового розслідування по фото впізнала ОСОБА_3 ( а.п.24-26) та ОСОБА_4 (а.п.28,29) та вказала на них як осіб які відкрито відібрали її майно. Згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ( а.п.39) потерпіла ОСОБА_7 одразу ж після вчинення нападу на неї повідомила співробітникам поліції про вчинене правопорушення. обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування видав кухонний ніж, який він узяв дома у приятеля ОСОБА_21 . Зазначений ніж був оглянутий ( а.п.48,50). Потерпіла ОСОБА_22 впізнала ОСОБА_3 під час досудового розслідування з числа наданих для впізнання фотознімків ( а.п.54-56), а також ніж, яким саме ОСОБА_11 погрожував їй і який підставляв до її животу ( а.п.58-61). Також свідок ОСОБА_19 з числа пред`явлений йому для впізнання ножів ( а.п.74-76) впізнав саме той ніж, на який вказала потерпіла ОСОБА_7 та який видав ОСОБА_4 . При цьому зазначив, що цей ніж належить йому і знаходився у користуванні в тій квартирі, де тимчасово проживав ОСОБА_11 зі своїм приятелем.

Приймаючи до уваги покази потерпілих, які не спростовані в судовому засіданні обвинуваченими, які не давали пояснень, але фактично погодились з обставинами встановленими під час досудового розслідування, які найшли своє підтвердження в суді, очевидно, що зазначені правопорушення вчинені за попередньою змовою між обвинуваченими. В обох випадках вони діяли, згідно розподілу ролей. Кожен з них виконував взяті домовленості, так обвинувачений ОСОБА_4 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення розбійного нападу та який має вади мови, а саме заїкається, знаходився поблизу від потерпілих та спостерігав за обстановкою, здійснюючи тиск на потерпілих навіть своєю присутністю. Під час заволодіння майном потерпілої ОСОБА_6 він підняв руку, коли ОСОБА_11 попросив показати ніж, як вказала потерпіла, що свідчить про узгодженість їх дій з метою досягнення злочинного умислу. Крім того, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що нападників було двоє. Спочатку вони її вдвох наздоганяли, а коли заволоділи грошима, разом втекли. І весь час в її полі зору був ОСОБА_12 який чув і бачив як ОСОБА_11 підставив їй ножа та вимагав передачі грошей. До того ж, і ОСОБА_4 і ОСОБА_3 достовірно знали про наявність ножа, який застосовували з метою досягнення спільного злочинного умислу.

Оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що вина обвинувачених у вчиненні зазначених правопорушень доведена, за епізодом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_7 саме за правовою кваліфікацією за ч.2 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, яка є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, а стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 також особою, яка раніше вчинила розбій. За епізодом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_6 їх дії маю правильну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Призначаючи покарання, суд приймає до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення. Суд приймає до уваги відомості про особу кожного з обвинувачених, які хоча і визнали свою провину, але за місцем реєстрації тривалий час не проживають, ніде не працюють, неодноразово притягалися до кримінальної відповідальності за вчинення корисних злочинів, зокрема ОСОБА_4 раніше притягався до відповідальності за вчинення саме розбійного нападу. Вчинені правопорушення групою осіб, за попередньою змовою, стосовно жінок. До того ж потерпіла ОСОБА_6 в момент вчинення стосовно неї правопорушення була з малолітньою дитиною, стосовно потерпілої ОСОБА_7 правопорушення вчинено з погрозою застосування насилля, яке є небезпечним для потерпілої та яке вона сприйняла як реальну загрозу своєму житттю та здоров`ю. Враховуючи думку потерпілих, вважаю, що достатнім для перевиховання та виправлення обвинувачених а також відповідним до вчиненого та його наслідків, буде покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст.186 та ч.2 ст.187 КК України. Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_7 підлягає задоволенню в повному обсязі, бо відповідно до ст. 1167 ЦК України шкода завдана особі підлягає відшкодуванню винною особою в повному обсязі у разі доведеності її вини. Вина обвинувачених доведена, до того ж вони визнали суму збитків, завданих своїми злочинними діями потерпілій ОСОБА_7 .

Керуючисьст.72 ч.5 КК України, ст.ст.370,371,374,376 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнати винними у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання кожному з них:

за ч.2 ст.187 КК України у вигляді позбавленні волі строком на сім років з конфіскацією майна,

зач.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

Відповідно до ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років, з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання кожного з них рахувати з 25 листопада 2015 року, згідно протоколу затримання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати строк попереднього ув`язнення засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , починаючи з 25 листопада 2015 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно засуджених залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Стягнути солідарно з засудженого ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 одну тисячу гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Речові докази: мобільний телефон «Самсунг С 5230» залишити в користуванні потерпілої ОСОБА_6 , ніж знищити.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів, з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий :