АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/2496/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/592/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 09 грудня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.08.2015р у кримінальному провадженні відомості якого внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000306 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, українця, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого в порядку ст.89 КК України не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок в частині призначення покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, у зв`язку з суворістю вироку.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2015 року ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 30.01.2015р. близько 21.00год. знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував у кафе «Експрес» в м.Нікополь, вул.Електрометалургів,138, де вживав алкогольні напої, після чого почав поводити себе некоректно по відношенню до працівників кафе та, отримавши зауваження, вийшов із приміщення кафе.

Приблизно о 21.35год. ОСОБА_6 знаходячись поблизу входу до кафе «Експрес», почувши в свою адресу зауваження від ОСОБА_8 і між ними виникла сварка під час якої у ОСОБА_6 виник умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, не маючи наміру на заподіяння смерті, кулаком правої руки наніс один удар в ліву частину голови потерпілого ОСОБА_8 життєво важливий орган, чим спричинив останньому згідно висновку експерта за № 54 від 28.02.2015р. тілесні ушкодження у вигляді : набряклості та осадження лоба зліва, крововиливу у м`які мозкові оболонки головного мозку (сібарахноїдальні) лобних та скроневих часток, стовбуру мозку та мозочку, набряк головного мозку, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть потерпілого ОСОБА_8 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів у м`яку мозкову оболонку, яка ускладнилася розвитком набряку головного мозку, від яких ОСОБА_8 того ж дня помер у реанімаційному відділенні Нікопольської міської лікарні №1.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що судом не були допитані всі свідки, які були в той час на місці скоєння злочину та медичний експерт, який дав висновок, що є порушенням права обвинуваченого на захист. Обвинувачення будується лише на показах охоронців. У вироку не відображено те що одним із охоронців виражена своя думка про те, що він обвинувачений одним ударом не зміг би вбити людину. Також суд не взяв до уваги те, що потерпіла просила строго не карати обвинуваченого, оскільки її син останнім часом вів себе неадекватно та аморально.
При цьому, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що він визнавав та визнає факт нанесення одного удару в обличчя потерпілому, в чому щиро кається, але не може визнати того, що від такого незначного удару в обличчя могла померти фізично здорова людина.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , просив колегію суддів залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 наполягв на задоволенні його апеляційної скарги та пом`якшенні призначеного судом першої інстанції покарання.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України ґрунтується на зібраних у справі доказах, які були перевірені у судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку у вироку, відповідно до вимог ст.374 КПК України.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченого також знайшла своє повне підтвердження матеріалами провадження.
На думку колегії суддів, докази, на які послався суд в обґрунтування своїх висновків доведенності вини ОСОБА_6 узгоджуються між собою та повністю спростовують доводи обвинуваченого про те, що смерть потерпілого не є результатом нанесених ним ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні визнав факт нанесення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, а саме одного удару кулаком в його обличчя, що мало місце в ніч з 30 на 31 січня 2015 року, біля кафе «Експрес» в м. Нікополь. Проте, ОСОБА_6 наполягав на тому, що смерть ОСОБА_8 настала не від удару обвинуваченого кулаком, а від травми, яку потерпілий отримав в результаті його падіння на асфальт та подальшого удару потилицею.
Дані показання обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції та були спростовані показами свідків події та письмовими матеріалами кримінального провадження, зокрема висновками судово-медичних експертиз.
Відповідно до пояснень потерпілої ОСОБА_9 , 30 січня 2015 року близько 19.00 години її стн ОСОБА_8 вийшов з дому, пізніше їй зателефонувала знайома та повідомила про смерть сина.

Безпосередні свідки події, працівники охоронної фірми ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , котрі після отримання відповідного сигналу прибули до кафе «Експрес», кожен окремо, в судовому засіданні зазначили, що бачили, як біля зазначеного закладу, взимку 2015 року, після сварки, обвинувачений ОСОБА_6 наніс потерпілому один удар кулаком в ліву частину голови. В результаті зазначеного удару, потерпілий почав втрачати свідомість та присідати на коліна, однак не впав на землю, оскільки працівники охоронної фірми одразу підхопили його. Таким чином, зазначені особи попередили падіння потерпілого на землю, після чого викликали йому швидку.
В ході досудового розслідування, під час пред`явлення особи для впізнання, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (т.1 а.кп. 32-33, 44-45, 61-62) впевнено впізнали обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка спричинила потерпілому тілесні ушкодження.
Покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , надані в залі суду в деталях співпадають з їх поясненнями, даними під час досудового розслідування та результатами слідчих експериментів за їх участі, які судом також правомірно покладено в основу вироку (т.1 а.кп.34-35, 46-47). В ході проведення слідчих експериментів, свідки не тільки добровільно розповіли, а й на прикладі, за допомогою статиста, показали яким чином розгорталися події того дня, за яких обставин обвинувачений наніс потерпілому удар кулаком в ліву частину обличчя, механізм нанесення цього удару та інші подробиці.
Покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 колегія суддів вважає достовірними, оскільки як на досудовому розслідуванні так і під час розгляду кримінального провадження у суді, останні надавали аналогічні за своїм змістом, послідовні покази, стосовно обставин кримінального правопорушення. Протиріч в поясненнях свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні встановлено не було, тому суд правомірно взяв їх до уваги, як правдиві і такі, що відповідають дійсності.
Отже, з показів зазначених осіб вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 не отримував ніяких ушкоджень від падіння на асфальт біля кафе, оскільки його падіння було попереджено свідками події, які вчасно підхопили потерпілого.
Разом з тим, для встановлення причини та часу настання смерті постраждалого, механізму утворення тілесних ушкоджень, характеру застосованого до нього насилля, повного дослідження фактичних обставин, в тому числі і з ціллю перевірки показів обвинуваченого ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні були проведені судово-медичні експертизи трупу потерпілого ОСОБА_8 .
Згідно з висновком судово-медичного експерта № 54 від 28.02.2015 року, смерть ОСОБА_8 настала від закритої черепно-мозкової травми, у вигляді крововиявів у м`яку мозкову оболонку, яка ускладнилась розвитком набряку головного мозку, що слід вважати безпосередньою причиною смерті останнього. При дослідженні трупа постраждалого, виявлено набряклість та осадження лоба зліва, крововилив у м`які тканин голови лоба зліва…виявлені тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 . Тілесні ушкодження спричинені ОСОБА_8 незадовго до його вступу в стаціонар, від дії тупого твердого предмету та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою безпеки для життя, що спричинили смерть потерпілого (т.1 а.к.п. 25-27).
Відповідно до додаткових висновків судово-медичної експертизи, № 54 (т.1 а.кп. 38, 51), виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли бути спричинені при обставинах та механізмі, вказаних свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , під час проведення слідчих експериментів від 31.01.2015 року, а саме при ударі кулаком в ліву частину обличчя потерпілого.
При цьому, колегія суддів не вбачає порушення вимог кримінального процесуального закону в тому, що судом першої інстанції не викликано та не допитано судово-медичного експерта ОСОБА_14 , котрий провів судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_8 . Так, зі змісту положень ст.356 КПК України вбачається, що експерт допитується в суді тільки тоді, коли в цьому виникає потреба. Таким чином, зазначена норма закону регламентує право суду при необхідності на виклик експерта для допиту та роз`яснення, а також перевірки експертного висновку. Між тим, суд, дослідивши висновок експерта №54 не знайшов підстав для виклику експерта, що не є порушенням кримінального процесуального закону з огляду на достатність даних в зробленому ним висновку.
Отже, оцінюючи усі зібрані по справі докази, зокрема, покази очевидців події, аналізуючи фактичні дані про характер і локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на трупі та механізм їх заподіяння суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що тілесні ушкодження, які стали безпосередньою причиною смерті потерпілого, були заподіяні саме ОСОБА_6 , а не отримані потерпілим якимось іншим способом, як на цьому наполягав обвинувачений.
Таким чином, суд, розглядаючи справу, прийшов до обгрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_6 має місце вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.
При цьому, посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про не усвідомлення ним можливості настання смерті потерпілого в результаті його дій, а саме нанесення одного удару кулаком в область голови, колегія суддів вважає безпідставними та не обґрунтованими.

Так, доведеність умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого настала смерть потерпілого, окрім показань обвинуваченого ОСОБА_6 , підтверджується сукупністю усіх обставин, при яких було скоєно злочин.
Суд першої інстанції при оцінці дій обвинуваченого в повній мірі врахував спосіб заподіяння ушкоджень, їх кількість і локалізацію.
При цьому, судом прийнято до уваги встановлені по справі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: безпосередньо перед його вчиненням між обвинуваченим та потерпілим склалися неприязні відносини на фоні раптового побутового конфлікту між ними, на ґрунті розпивання спиртних напоїв. ОСОБА_6 заподіяв удар кулаком потерпілому в область лівої частини голови, внаслідок яких ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких невдовзі помер в лікарні.
За таких обставин, суд врахував попередню поведінку обвинуваченого, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій, висновки судово-медичних експертиз щодо заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, причину смерті потерпілого та прийшов до висновку, що у сукупності все це свідчить про те, що ОСОБА_6 достеменно усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, завдаючи потерпілому один удар кулаком в ліву частину голови, і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого.
Водночас, цілеспрямовано, наносячи потерпілому удар в голову, ОСОБА_6 не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілому.
У таких випадках, особа має відповідати, за той результат ( шкоду), який фактично було заподіяно.

На думку колегії суддів, умисел ОСОБА_6 був направлений на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , і тому обвинувачений має нести кримінальну відповідальність за тяжке тілесне ушкодження, яке фактично заподіяв останньому. При цьому, ОСОБА_6 як в суді першої інстанції, так і під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді, не заперечував, що умисно наніс потерпілому удар кулаком в голову.
З огляду на наведене, твердження обвинуваченого у апеляційній скарзі про те, що суд поверхнево з`ясував усі обставини вчинення кримінального правопорушення, суб`єктивні ознаки цього злочину і таким чином неправильно кваліфікував його дії, є безпідставними.
Усі клопотання обвинуваченого та його захисника були предметом розгляду суду першої інстанції та по ним прийнято обґрунтовані рішення, в тому числі клопотання про допит усіх свідків по справі. Втім, суд був позбавлений можливості допиту частини свідків, з огляду на те, що вони систематично не з`являлися до судових засідань без поважних на те причин, а застосовані до них примусові приводи співробітниками міліції не виконано.
При цьому, колегія суддів вважає неправомірними твердження апеляційної скарги обвинуваченого щодо надмірної суворості призначеного йому покарання та можливості обрання більш м`якої міри покарання, виходячи з наступного.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції керувався вимогами ст.65 КК України та у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, та наявність обтяжуючих покарання обставин вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте на момент вчинення злочину не судимий, негативно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, та обрав покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст. 121 ч.2КК України.

Разом з тим, твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого, щодо неврахування судом першої інстанції при призначенні йому покарання таких його пом?якшуючих обставин, як повне визнання вини та щире каяття, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, із технічного носія, на якому зафіксоване судове провадження та вироку суду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 при розгляді кримінального провадження вину визнав лише частково, що виключає наявності критичної оцінки своєї злочинної поведінки з боку обвинуваченого і готовності нести кримінальну відповідальність, а тому зазначені обставини правомірно не визнано судом у якості пом?якшуючих.

Таким чином, з урахуванням наслідків кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим внаслідок суворості немає підстав, у зв`язку з чим, доводи його апеляційної скарги в цій частині слід також визнати необґрунтованими.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Законних підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якої міри кримінального покарання колегія суддів не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для зміни чи скасування вироку перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.08.2015 року, яким його засуджено за ч.2 ст.121 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4