Ухвала
іменем україни

24 листопада 2015 року м. Київ

Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складіколегії:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000180, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК,

установив:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Зокрема вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за інкримінований злочин не відповідає вимогам ст. 65 КК. При цьому стверджує, що апеляційний суд не навів достатніх мотивів, відмовивши у задоволенні його апеляційної скарги. Тому вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 20 січня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вирішено питання щодо процесуальних витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 06 лютого 2014 року близько 15.00 год. за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ходісварки завдав не менше шести ударів руками та ногами ОСОБА_7 по голові, тулубу та кінцівках, внаслідок чого заподіяв потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає з огляду на нижченаведене.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація діяння за ч. 1 ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
У цьому кримінальному провадженні, як убачається з його матеріалів, суди першої та апеляційної інстанції керувалися саме вказаними нормами матеріального права.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК місцевий суд виходив із того, що вчинене діяння відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких. Разом із цим, суд зважив на дані про особу засудженого, котрий раніше судимий, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, за місцем проживання характеризується негативно, а також на те, що ОСОБА_6 , завдаючи потерпілому низки ударів, перебував у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням вищенаведеного місцевий суд, належним чином умотивувавши своє рішення, призначив засудженому покарання в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність в умовах ізоляції його від суспільства, з чим погоджується й колегія суддів.

Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене засудженому покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, зазначені доводи прокурора були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який аргументовано відмовив у їх задоволенні, обґрунтувавши своє рішення даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження.
Водночас суд апеляційної інстанції зважив на те, що засуджений в судовому засіданні щиро розкаявся, а тому вважав за необхідне залишити вирок місцевого суду без змін.

Правових підставвважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через м`якість, про що йдеться в касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Прокурор натомість не навів у касаційній скарзі належних доводів, які би спростовували висновки суду апеляційної інстанції, на обґрунтування доводів про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 433, 436 КПК, суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3