Апеляційний суд Кіровоградської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого - судді: Деревінського С.М.

суддів: Чельник О.І., Бабича О.П.

за участю прокурора: Фомічової І.В.

засудженого: ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Кіровограді апеляцію засудженого ОСОБА_1 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 червня 2010 року, яким

ОСОБА_1, який народився 06.11.1978 року у м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, не одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, раніше судимого: 23.03.05 року Олександрійським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, 24.11.06 року Олександрійським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, постановою Олександрійського міськрайонного суду від 14.05.08 року іспитовий строк скасований та направлений в місця позбавлення волі, постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.08.09 року звільнений з місць позбавлення волі 20.08.09 року умовно достроково на невідбутий строк 6 місяців 5 днів, проживаючого та зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_2 кв.іб

засуджено за ст.186 ч.2 КК України на 4 (чотири) роки б(шість) місяців позбавлення волі, за СТ.353 КК України на 1 (один) рік обмеження волі, за ст.70 ч.І КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання 4 (чотири) роки б(шість) місяців позбавлення волі, згідно СТ.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.11.2006 року - 6 (шість) місяців 5 (п'ять) днів позбавлення волі та остаточно призначено покарання -5 (п'ять) років позбавлення волі.

Вироком вирішено питання шодо речових доказів по справі.

Суд визнав винним та засудив ОСОБА_1 за те, що він 20.01.10 року близько 1.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, на перехресті вулиць Калініна та Діброви у м. Олександрія підійшов до ОСОБА_2 та, використовуючи свій камуфляжний одяг (брюки і бушлат), схожий на одяг співробітника міліції патрульно-постової служби, представився остатньому працівником міліції, тим самим самовільно присвоїв владні повноваження та ввів в оману ОСОБА_2, який помилково сприйняв засудженого за

працівника міліції, та не чинячи йому опору, вважаючи дії останнього законними, дозволив провести особистий огляд та перевірку кишень. Скориставшись цими обставинами, умисно замовчуючи свій дійсний статус, ОСОБА_1 відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_2

Крім того, ОСОБА_1 повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для ЖИТІЯ та здоров'я потерпілого, яке виразилось в утриманні та обшукові ОСОБА_2 повторно відкрито викрав чуже майно, а саме: мобільний телефон «Сіменс С-45.» загальною вартістю 35 гривень та гроші у сумі 800 гривень, а всього повторно відкрито викрав майна на загальну суму 835 гривень. З викраденим майном з місця злочину зник та розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на зазначену суму.

Засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію, в якій просить вирок скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції на новий судовий розгляд, обґрунтовуючи свою апеляцію тим, що насправді він не мав наміру чинити грабіж, що його дії було невірно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, та їх слід перекваліфікувати на ч.2 ст.190 КК України, оскільки насильства до потерпілого не застосовував, та з його боку не було погрози застосування такого насильства, і потерпілий під час досудового слідства це підтверджував. Потерпіий сам добровільно віддів йому гроші і мобілкний телефон, матеріальна шкода під час досудового слідства потерпілому повністю відшкодована. На це суд не звернув уваги і під час судового слідства, не було допитано у судовому засіданні потерпілого, хоча засуджений звертався до суду з клопотанням про його виклик та допит, що призвело до необ'єктивного розгляду справи та ухвалення незаконного вироку.

Заслухавши доповідача, у дебатах прокурора, який просить апеляцію засудженого залишити без задоволення, вирок суду без змін, засудженого ОСОБА_1, який підтримав власну апеляцію в повному обсязі, перевіривши матеріали справи, зваживши та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляцію необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни, виходячи з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1 вину визнав частково, підтвердив вищенаведені обставини їх вчинення, але вважає, що в його діях відсутні ознаки грабежу, а є лише ознаки шахрайства, оскільки він обшук проводив не засовуючи рук до кишень потерпілого. Телефон та гроші йому передав потерпілий, гроші з паспорта він витягнув, а папери з паспорта викинув на землю і сказав про це потерпілому. Поки той збирав папери, він зник. Про вік потерпілого йому нічого невідомо, оскільки на вулиці було темно і він не міг визначити вік потерпілого.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини засудженим, висновки суду щодо винності засудженого ОСОБА_1 в інкримінованих йому злочинах доведені в повному обсязі матеріалами справи, дослідженими судом, а саме: оголошеними у судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_2, свідка ОСОБА_3, показаннями свідка ОСОБА_4, наданими у судовому засіданні, а також іншими матеріалами справи, дослідженими судом:

-протоколом огляду місця події на перехресті вулиць Калініна та Діброви в м. Олександрії (а.с. 7);

-протоколом огляду місця події, за яким у ОСОБА_5 було вилучено мобільний телефон «Сіменс С-45» (а.с. 17);

-протоколом виїмки, з якого вбачається, що у ОСОБА_4 було вилучено камуфляжний одяг (брюки та бушлат) підсудного (а.с. 74).

-висновком експерта, з якого вбачається, що ринкова вартість викраденого майна, наданого на досілідження, становить 35 гривень (а.с. 49-52).

Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважа( що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вина засудженого ОСОБА_1 доведена повністю, а дії останнього кваліфіковано вірно за ст.186 ч.2 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, та за ст.353 КК України, як самовільне присвоєння владних повноважень, поєднане із вчиненням суспільно небезпечного діяння.

Доводи апеляції засудженого про наявність у його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, є необгрунтованими, оскільки потерпілий протягом досудового слідства надавав послідовні, узгоджені показання про те, що засуджений вчинив саме відкрите викрадення його майна (грабіж), добровільно він не віддавав йому ні телефону, ні грошей, і як тільки засуджений почав тікати, він зрозумів, що це не працівник міліції, а грабіжник, кликав на допомогу, та зразу ж по приходу додому зателефонував у міліцію.

Призначаючи покарання судом першої інстанції, відповідно ст.65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії невеликої тяжкості та тяжкий злочин, особу засудженого, який характеризується посередньо, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, а тому обгрунтовано зроблено висновок, що виправлення та перевиховання засудженого неможливо без ізоляції від суспільства і призначено покарання в межах санкцій статей кримінального закону, яке є необхідним та достатнім.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції, оскільки викладені в ній доводи є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а вирок суду першої інстанції вважає необхідним залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 червня 2010 року щодо останнього - без зміни.

Судді: