справа 274/2682/15-к провадження: 1-кп/0274/296/15
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.11.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноград, Харківської області, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, неодруженого, вчителя фізичного виховання СШ №2 м. Прилуки, раніше несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 407 ч. 2 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
19 березня 2014 року солдата запасу ОСОБА_3 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
21 березня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №56 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків вказаної військової частини та призначено на посаду старшого стрільця. Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
13 квітня 2014 року солдат ОСОБА_3 прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та наказом командира військової частини -польова пошта НОМЕР_2 №11 від 14 квітня 2014 року зарахований до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , призначений на посаду старшого навідника четвертої обслуги другого протитанкового артилерійського взводу другої протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону.
Відповідно до ст.ст. 19, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до вимог ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.
Однак, солдат ОСОБА_3 в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації на особливий період вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_2 .
Так, 05 березня 2015 року солдат ОСОБА_3 , в порушення ст.ст. 12, 14, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не доповів про вказаний факт вищестоящому начальству та в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та без поважних причин і без дозволу командування самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , після чого обов`язки по службі не виконував та до 18 березня 2015 року проводив час на власний розсуд.
18 березня 2015 року військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_2 солдат ОСОБА_3 повернувся до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад десять днів, але не більше місяця, чим вчинив злочин, передбачений ст. 407 ч. 2 КК України.
В ході судового розгляду ОСОБА_3 свою вину в скоєні злочину визнав повністю та по суті обвинувачення пояснив, що 18.03.2014 року по мобілізації його призвали у військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у Чернігівській області. Через місяць перевели у АДРЕСА_3 , далі у АДРЕСА_4 , потім у АДРЕСА_5 , а далі в АДРЕСА_2 . Він проходив службу на полігонах. З 09.07.2014 року до зими 2014 року перебував у зоні АТО. Далі повернувся в м. Бердичів. 05.03.2015 року він залишив військову частину НОМЕР_3 для того, щоб поїхати додому та влаштуватися на роботу. 18 березня 2015 року повернувся назад до частину. 23.03.2015 року був демобілізований з військової частини.
Знаходячись за місцем проживання він загубив телефон, тому не міг зателефонувати та повідомити про затримку. Коли він зробив усі документи для влаштування на роботу, то одразу повернувся у військову частину. Повернувся самостійно. У вчиненому щиро розкаявся.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:
витягом з наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_4 за № 11 від 14.04.2014 року, відповідно до якого солдата ОСОБА_3 з 13.04.2014 року зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення та направлено для відпрацювання завдань бойової підготовки на полігон частини АДРЕСА_6 . Призначено на посаду старшого навідника четвертої обслуги другого протитанкового артилерійського взводу другої протитанкової батареї протитанкового артилерійського дивізіону ВОС 137803А і він вважається таким, що з 13.04.2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 605 грн. на місяць (т. 1 а. п. 13);
доповіддю про кримінальне правопорушення, вчинене старшим солдатом ОСОБА_3 , відповідно до якої повідомлено по команді про факт відсутності ОСОБА_3 на службі з 05.03.2015 року ( т.1 а. п. 9-11 );
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 434 від 05.03.2015 року, відповідно до якого призначено проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_3 ( т.1 а.п.14 );
витягом з книги обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до військової частини особового складу, відповідно до якої ОСОБА_3 05.03. 2015 року вибув з військової частини та прибув до військової частини 18.03. 2015 року (т. 1 а. п. 22,23).
Дослідивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 в скоєні злочину.
Суд знаходить вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад десять днів, але не більше місяця, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, повністю доведеною.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин середньої тяжкості, особу винного, який характеризується посередньо, раніше несудимий.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 ч.1 п. 1 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не заявлено. Процесуальних витрат немає.
Приймаючи до уваги узгоджене покарання, поведінку ОСОБА_3 при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, підстав для обрання щодо нього запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 369- 371, 373- 374 КПК України, суд, -
визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 1700 грн.
До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1