Номер провадження: 11-сс/785/1244/15
Головуючий у першій інстанції
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 ,

в присутності слідчого ОСОБА_8 ,

розглянувши апеляційну скаргу зацікавленої особи ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2015 року, в рамках кримінального провадження за №000972 внесеному в ЄРДР 08.10.2014 року за ознаками ч.5 ст.27, ч.5 ст.191., ч.2 ст.364 КК України, якою накладено арешт на майно,-

Керуючись ст. 376, 404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області,-

встановила

Оскарженою ухвалою слідчого судді, задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_8 про накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на теперішній час належить дружині ОСОБА_9 ОСОБА_6 .

Як вбачається з оскарженої ухвали та матеріалів справи, ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді голови правління АТ «Фінростбанк» та голови кредитного комітету АТ «Фінросбанк», діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , а також з начальником служби захисту інформації - заступником начальника відділу служби безпеки ОСОБА_12 , та іншими невстановленими особами, з метою розкрадання грошових коштів АТ «Фінростбанк», будучи обізнаним про фактичне керування ОСОБА_11 фіктивними підприємствами ТОВ «Укрросгаз», ТОВ «Південьінвесткапітал», ПП «СІС», ТОВ «Ірен», ТОВ «Валві», ТОВ «Одесатехнонікольплюс», організували злочинну схему, згідно якої, будучи обізнаним про неспроможність повертати зазначеними підприємствами грошових коштів, сприяв у наданні їм кредитів. Після надання кредитів, через вказані фіктивні підприємства, вивели грошові кошти з їх рахунків для власних потреб, чим спричинили АТ «Фінростбанк» шкоду у сумі 23 306 000 грн.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя послався на те, що своїми діями підозрюваний ОСОБА_10 наніс збитки АТ «Фінростбанк» у розмірі 23 306 000 грн., та з метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань та відшкодування збитків завданих кримінальним правопорушенням, по вказаному кримінальному провадженню, прийшов до висновку про необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження, який передбачений ст. 170 КПК України - арешт майна підозрюваного ОСОБА_9 .

Крім того слідчий суддя послався на те, що є підстави вважати, що ОСОБА_10 , будучи обізнаним про проведення досудового розслідування за фактом розкрадання грошових коштів АТ «Фінростабанк», здійснив перереєстрацію квартири за адресою АДРЕСА_1 іншою датою, відмінною від фактичного укладення договору про передачу квартири у власність ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з прийнятим слідчим суддею рішенням, ОСОБА_13 була подана апеляційна скарга, в якій вона вказала, що квартира належить їй на праві особистої приватної власності та була придбана разом з ОСОБА_9 , та згодом була переоформлена повністю на неї. Переоформлення відбулося 18 квітня 2014 року шляхом укладання Договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 . Відповідно до п. 4 вказаного Договору, подружжя домовилось про зміну правового режиму із спільної сумісної власності на спільну часткову. Відповідно до п. 5 Договору ОСОБА_10 подарував ОСОБА_6 належну йому частку ? квартири. На підставі вказаного договору, ОСОБА_6 зареєструвала належне їй право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер витягу 20739841 від 18.04.2014 року.).
Вважає, що судом першої інстанції був помилково накладений арешт на квартиру, яка не належить підозрюваному, є особистою приватною власністю ОСОБА_6 , яка не несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану ОСОБА_15 .
За таких обставин вважає, що у слідчого судді були відсутні підстави для накладення арешту на квартиру, в зв`язку з чим просить скасувати ухвалу.

Заслухавши суддю - доповідача; зацікавлену особу - ОСОБА_6 та її представника, які підтримали апеляцію; прокурора який заперечував проти задоволення апеляції; слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, виходячи з наступного:

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є видом заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

З долучених до клопотання матеріалів та апеляції видно, що згідно отриманої з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації, станом на 02.12.2014 року, а саме на час формування витягу, ОСОБА_9 був власником зазначеної квартири, на яку був накладений арешт. При цьому з долученого до апеляції витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.04.2014 року 02.07.2015 року, власником зазначеної квартири рахується ОСОБА_6 .

Встановлені слідчим суддею та підтверджені у ході апеляційного розгляду дані, беззаперечно не можуть свідчити про обгрунтованість пояснень апелянта стосовно належності їй квартири, станом саме на 18.04.2014 року і дають підстави вважати, що здійснення її перереєстрації могло мати місце іншою датою, відмінною від фактичного укладення договору дарування, в тому числі і під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню.

З урахуванням встановлених апеляційний судом обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, правильно прийшов до висновку про обгрунтованість клопотання слідчого і встановив, що з метою забезпечення цивільного позову та з метою недопущення протиправних дій з майном, на зазначену квартиру необхідно накласти арешт.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що постановлена слідчим суддею ухвала прийнята у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, в зв`язку з чим підстав для задоволення апеляції та скасування ухвали слідчого судді не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області,-

постановила

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2015 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 - без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_1 . ОСОБА_16 .