Справа № 158/1450/15-к Провадження №11-кп/773/443/15 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України. Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000230 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 на вирок Ківерцівського районного суду від 21 серпня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луцьк Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, неофіційно працює, має на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше судимого:

- вироком Луцького міського суду Волинської області від 25.08.1998 року за ч. 2 ст. 206 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України із встановлення іспитового строку на 2 роки;

- вироком Волинського обласного суду від 07.06.1999 року за ч. 1 ст. 79; ч. 3 ст. 140, ст.ст. 42, 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 30.11.2002 року звільнений по відбуттю строку покарання;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2007 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України із встановлення іспитового строку на 3 роки;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.07.2009 року за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. 17.12.2013 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на 120 год. громадських робіт, які 25.07.2014 року відбув повністю.

Обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
Прокурор прокуратури Ківерцівського району Волинської області ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначене покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України є м`яким і недостатнім для його виправлення, оскільки останній раніше притягувався до кримінальної відповідально. Крім того, ОСОБА_7 ніде не працює та немає постійного джерела доходів, з потерпілими не примирився. Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.
10.11.2015 року заступником прокурора Волинської області подано доповнення до апеляційної скарги в якій він просить виключити із вироку обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 погоджується про виключення з вироку обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину, а в решті вирок просить залишити без зміни.
Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання :
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців;
- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти ці органи про зміну місця проживання роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 16 червня 2015 року, близько 13 год., перебуваючи біля сходів запасного виходу з приміщення поліклініки комунального закладу( надалі КЗ) Ківецівське РТМО, що по вул. Філатова, 6 у м. Ківерці Волинської області, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю потерпілого ОСОБА_10 , умисно, таємно викрав належний останньому велосипед марки «IDEAL», вартістю 1500 грн.

Він же, повторно 18 червня 2015 року, близько 11 год., перебуваючи на подвір`ї КЗ Ківецівське РТМО, що по вул. Філатова, 6 у м. Ківерці Волинської області, діючи з корисливих мотивів, користуючись відсутністю потерпілого ОСОБА_11 , таємно викрав належний останньому велосипед марки «ALU-COMBIK», вартістю 2500 грн..

Він же, повторно 19 червня 2015 року, біля 13 год. перебуваючи на території прилеглій до КЗ Ківерцівського РТМО, що за адресою вул. Філатова, 6, м. Ківерці Волинської області, діючи з корисливих мотивів, користуючись відсутністю потерпілої ОСОБА_12 таємно викрав належний їй велосипед іноземного виробництва, вартістю 2000 грн., заподіявши потерпілим матеріальну шкоду на вказані суми.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційної скарги прокурора та доповнення до неї, заперечення на апеляційну скаргу захисника, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, обвинуваченого, який показав, що крадіжку вчинив, оскільки потрібні були гроші на лікування, просить вирок залишити без зміни, думку захисника про виключення з вироку обтяжуючої покарання обставини, а в решті залишити вирок без зміни, провівши частково судове слідство, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викрадені майна належного ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , і ОСОБА_12 вчиненого повторно, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, наведеними у вироку і оцінені судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за частинами першою і другою статті 185 КК України і ніким не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Як видно з вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України і, звільняючи його від відбування покарання з випробуванням, суд виходив із того, що винний щиро розкаявся, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, відбув повністю покарання за попереднім вироком та посередньо характеризується за місцем проживання.

Проте, рішення суду про застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки приймаючи таке рішення суд не навів у вироку переконливих доказів про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Суд в повній мірі не врахував суспільну небезпечність вчинених злочинів та дані щодо особи винного та не обговорив питання призначення покарання у виді позбавлення волі, хоча санкція статті Закону за якими обвинувачується ОСОБА_7 передбачає і інше біль м`яке покарання.

Не враховано судом того, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за корисливі злочини, а саме вироком Луцького міськрайонного суду 28.02.2007 року - за ч. 3 ст. 185 КК України, за який йому було призначено покарання у виді позбавлення волі і він був звільнений від відбування покарання з випробуванням, однак ОСОБА_7 під час іспитового строку вчинив новий тяжкий умисний злочин ( а.п. 36- 40).

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України суперечить вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого. Та не є необхідним і достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення нових злочинів.
Тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, відповідно до вимог ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.
Разом з тим, суд першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1ст. 67 КК України вірно визнав обтяжуючою покарання ОСОБА_7 обставиною рецидив злочину, оскілки останній раніше вчинив умисний злочин, передбачений ч. 2ст. 307 КК України і був засуджений вироком Луцького міськрайонного суду від 27.07.2009 року на п`ять років позбавлення волі та має незняту і непогашену судимість. Після відбування покарання знову скоїв умисні корисливі злочини за кваліфікуючою ознакою повторність за які засуджується. Тому апеляційна скарга заступника прокурора Волинської області у частині виключення обтяжуючої обставини рецидив злочину задоволенню не підлягає
Підставно суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною відшкодування завданої шкоди потерпілим. Як показав у суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 один велосипед був вилучений працівниками міліції, а два велосипеди він працівникам міліції видав добровільно. Потерпілі до нього будь-яких претензій не мають і просили суворо не карати. Про те, що потерпілі будь яких претензій до обвинуваченого не мають підтверджується їх заявами, які є у матеріалах кримінального провадження (а.п. 20-22). Крім того, ОСОБА_7 підтвердив, що він працює неофіційно та утримує своїх малолітніх дітей. Тому посилання прокурора в апеляції, що останній немає доходів, оскільки не працює, є також безпідставними.

Не відповідає матеріалам справи і посилання суду на те, що ОСОБА_7 посередньо характеризується. Як видно з характеристики наданої за місцем проживання обвинуваченого і дослідженої у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 характеризується позитивно ( а.п. 24).

Отже, призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд враховує те, що хоча обвинувачений скоїв злочини, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості і раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак будь яких наслідків від цих злочинів не наступило, він визнав себе винним у вчиненому, щиро покаявся та сприяв розкриттю злочинів, що є обставинами які пом`якшують покарання, потерпілі претензій до нього не мають і просили суворо не карати.

Враховує апеляційний суд і дані щодо особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, працює не офіційно, має на утриманні двоє малолітніх дітей та з дитинства хворіє на дитячий церебральний параліч і потребує лікування, що підтверджується випискою із медичної картки.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що покарання ОСОБА_7 слід призначити у виді арешту, як за кожний злочин так і за сукупністю злочинів, застосовуючи принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим. Таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, принципам законності, справедливості і індивідуалізації покарання, буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.

З наведених підстав, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Ківерцівського районного суду від 21 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці;
- за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4