АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/332/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.172 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5 ;

обвинуваченого ОСОБА_6 ;

потерпілого ОСОБА_7 ;

при секретарі ОСОБА_8 ,

із застосуванням технічного комплексу «Оберіг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури м.Тернополя ОСОБА_9 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року про повернення прокурору обвинувального акту стосовно :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,

який обвинувачується за ч. 1 ст. 172 КК України.

В С Т А Н О В И Л А.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0001840 від 04 липня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року) - повернуто прокурору.

Як зазначено в ухвалі, в порушенні вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, викладені в обвинувальному акті факти не відповідають формулі кримінально-правової кваліфікації, яка зазначена в ньому (обвинувальному акті). Так як слідує із обвинувачення «фізична особа-підприємець ОСОБА_6 , маючи реальну можливість, всупереч ст. 48 КЗпП України, не оформив трудові книжки працівникам. За виконання робіт фізична особа-підприємець ОСОБА_6 заробітну плату працівникам виплатив не в повному обсязі, не подав в державні контролюючі органи звітності щодо працівників та не перераховував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, чим порушив також соціальні права працівників», тобто викладено ознаки не тільки ст.172, а й ст.ст.173,175,212,212-1 КК України, які ОСОБА_6 не інкримінуються органами слідства та прокуратурою.

Крім того, як слідує із обвинувачення, ОСОБА_6 виплатив заробітну плату працівникам не в повному обсязі, без конкретизації скільки саме було виплачено, не розбито по місяцях з чого складалася заробітна плата, як вона формувалася по кожному із потерпілих. В той же час, у відповідності до змісту ч.1 ст. 41 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати або виплату останньої не в повному обсязі, причому незалежно від розміру заборгованості.

Таким чином, в зв`язку з допущеними порушеннями при викладі обвинувачення, судом встановлено, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що унеможливлює призначення кримінального провадження з даним обвинувальним актом до судового розгляду.

В апеляційні скарзі старший прокурор прокуратури м.Тернополя ОСОБА_9 просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 08.07.2015 про повернення обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 прокурору, скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та внаслідок істотного порушення кримінально-процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначає, що відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Зі змісту цієї норми закону слідує, що єдиною передбаченою законом підставою для повернення обвинувального акту прокурору є невідповідність цього акту вимогам КПК України.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт: зокрема, повинен містити відомості, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.З КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому ним Кодексом.

Так, з обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , внесеного в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за № 0001840 від «04» липня 2014 року вбачається, що в ньому фактично викладено формулювання обвинувачення у спосіб встановлений чинним КПК України, яке полягає в посиланні на те, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.172 КК України, грубе порушення законодавства про працю.

Вважає, що закон не передбачає у якості підстави для повернення обвинувального акту прокурору факт невідповідності його акту будь-яким іншим законам, підзаконним нормативно-правовим актам, відомчим документам, інструкціям, правилам діловодства тощо, крім самого КПК України. Тому будь-які посилання суду першої інстанції на невідповідність обвинувального акту будь-яким іншим нормативно-правовим актам, крім норм самого КПК України, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Крім того, під час проведеного підготовчого судового засідання судом не досліджувалися матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , а тому висновки про невідповідність формулі кримінально-правової кваліфікації та висуненому обвинуваченню, судом зроблені передчасно.

В доповненнях до апеляційної скарги старший прокурор прокуратури м.Тернополя ОСОБА_9 зазначає, що як вбачається із матеріалів судового провадження, належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання іншим потерпілим, окрім ОСОБА_10 та ОСОБА_7 - відсутнє, що унеможливлює проведення підготовчого засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, при дачі пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 , який просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, міркування прокурора, який підтримав апеляцію прокуратури, потерпілого ОСОБА_11 , який покладається на думку суду, дослідивши матеріали та доводи апеляції, колегія вважає наступне.

У відповідності до :

- ст. 3 п.13 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальнісь, висунуте в порядку, встановленого Кодексом;

- ч.2 п.5 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на полеження статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність, із врахуванням вимог ст.277, 91 КПК України, із зазначенням часу, місця, способу, виду та розміру шкоди та інших суттєвих обставин, які встановленні.

Як встановлено, суд вірно зазначив, що обвинувачення є протиречивим, в ньому викладено ознаки не тільки ст.172, а і ст.ст.173,175,212,212-1 КК України, які ОСОБА_6 не інкримінуються.

Дане твердження суду жодним чином не спростоване, та не оговорене в апеляційній скарзі, в зв`язку з чим колегія вважає, що апелянт з ним погодився.

Твердження апелянта про те, що закон не передбачає у якості підстави для повернення обвинувального акту прокурору факт невідповідності його будь-яким іншим законам, крім КПК України, є необгрунтованим у даному випадку.

Як слідує із обвинувального акту, він увесь побудований на посиланнях на інші нормативні акти, оскільки стаття є бланкетною, такою, що відсилає до порушень законодавства про працю, однак, жодних посилань на те, в яких редакціях слід їх розглядати немає.

Тобто, в цій частині обвинувачення є неконкретним.

Крім того, апелянтом не враховано, що опис злочину міститься не в нормах КПК, а в Кримінальному кодексі України, а коли бланкетна стаття, і в інших нормативних актах. Тому колегія вважає, що твердження апелянта з цього приводу є безпідставними, такими, що не грунтуються на елементарних нормах КПК України.

ОСОБА_6 , як слідує із обвинувачення, заробітну плату виплачував не в повному обсязі, без конкретизації скільки саме було виплачено, не розбито по місяцях з чого вона складалася. В той же час, як вірно зазначив суд, у відповідності до змісту ч.1 ст.41 КупАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення термінів виплати заробітної плати або виплати її не в повному обсязі, при чому незалежно від розміру заборгованості.

З обвинувачення не зрозуміло в чому саме в даному випадку є кримінальний злочин.

Колегія вважає, що апелянт погодився з даним твердженням суду, оскільки жодним чином не спростував його.

Таким чином, колегія вважає, що суд вірно повернув обвинувальний акт прокурору із врахуванням доводів того ж самого апелянта.

Посилання, в доповненнях до апеляції, на те, що суд допустив порушення, оскільки розглянув обвинувальний акт лише з двома потерпілими, що не уможливлювало проведення підготовчого судового засідання, колегією перевірено і встановлено наступне.

Так, у відповідності до ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, 29 травня 2015 року було призначено підготовче судове засідання на 22 червня 2015 року

04 червня 2015 року за №607/17268/14-к були направлені повідомлення усім учасникам, в тому числі і потерпілим : ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ..

Крім того, 03 червня 2015 року секретарем складено довідку про повідомлення потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , що розгляд кримінального провадження відбудеться 22 червня 2015 року.

У вказаний день ніхто не з`явився, у зв`язку з чим розгляд кримінального провадження відкладено на 11год. 30хв. 08 липня 2015 року

Згідно розписки №607/17268/15-к, потерпіла ОСОБА_14 була повідомлена про розгляд кримінального провадження у вказаний день.

22 червня 2015 року були направлені повідомлення усім потерпілим, обвинуваченому про розгляд провадження за № 607/17268/14-к 08 липня 2015 року.

Як слідує із журналу судового засідання, 08 липня 2015 року відбулося судове засідання, в якому прийняли участь потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

При цьому, потерпіла ОСОБА_17 також знала про слухання справи, оскільки отримала повістку на руки, про, що дала розписку в суді, на що не звернув уваги апелянт.

Крім того, у всі дні виставлялися повідомлення на сайті суду про підготовче засідання.

Таким чином, оскільки судом тричі направлялися повідомлення всім потерпілим за наданою ними адресою, на сайті суду виставлялися повідомлення про розгляд справи, суд перед початком розгляду з`ясував думку учасників, в тому числі і прокурора, про можливість слухання провадження, порушень закону в частині неналежного повідомлення, колегія вважає не було. Крім того, колегія враховує і те, що жодних скарг з цього приводу від потерпілих про порушення їхніх прав не поступило. В той же час потерпіла ОСОБА_13 подала звернення, що вона знаходиться за кордоном і тому просить розглянути провадження без неї, і не ставила жодних питань про скасування рішення суду у зв`язку з тим, що вона не приймала участь в суді першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія вважає, що права потерпілих на захист своїх інтересів судом першої інстанції порушено не було.

Виходячи із вищенаведеного, колегія не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А.

Апеляційну скаргу старшого прокурора міста Тернополя ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2