Справа № 464/62/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/73/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

скаржника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 15.01.2016 року,
встановила:
ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 15.01.2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 від 28 листопада 2015 року про закриття кримінального провадження №0001961 від 16 серпня 2013 року.

Не погоджуючись із даною ухвалою скаржник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 15.01.2016 року скасувати, постанову слідчого Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 від 28 листопада 2015 року про закриття кримінального провадження №0001961 від 16 серпня 2013 року скасувати та зобов`язати слідчого провести досудове розслідування даного кримінального провадження з дотриманням вимог ст. 9 КПК України за результатами якого прийняти рішення відповідно до ст. 283 КПК України. В обґрунтування посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною. Апелянт вважає, що рішення суду ґрунтується на неповно встановлених обставинах, які мають значення для справи. Апелянт вважає, що дане кримінальне правопорушення повинно бути кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України, оскільки, на думку апелянта, їй викрадення собак їй заподіяно шкоду на суму 250 тисяч гривень. Апелянт зазначає, що під`їзд в якому мешкає скаржник знаходиться на балансі підприємства ПАТ «ЛьвівОРГРЕС», а ОСОБА_9 нанятий працівник, можливо вже там не працює; зазначає, що не передавала ключі ОСОБА_10 і не просила доглядати за своїми собаками; зазначає, що ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_12 ніколи не були мешканцями ні під`їзду ні будинку, де проживає скаржниця; зазначає, що ніяких досліджень слідча ОСОБА_8 по факту прибуття до квартири скаржниці особи, яка представилася працівником Сихівського РВ не проведено; зазначає, що ветеринар, який проводив огляд п`яти собак ОСОБА_7 ніякого відношення до притулку «Милосердя» не має і не мав; зазначає, що підтвердження того, що собак скаржниці відвезли в притулок нема, що спростовує, на думку апелянта, обставини, що вказані в описовій частині оскаржуваної ухвали. Апелянт вважає, що порушено і неправильно застосовано норми процесуального права, а саме: вказує, що суд не дав оцінки тому факту, що скаржниця не давала доручень доглядати своїх собак; тому, що в постанові про закриття кримінального провадження в одному абзаці вказано, що скаржниця надавала ключі ОСОБА_10 , а через кілька абзаців ОСОБА_13 , а потім ОСОБА_14 ; тому, що скаржниця не надавала нікому згоди заходити в її квартиру у її відсутність. Апелянт зазначає, що досудове слідство велося не всебічно, не об`єктивно, без дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних доказів.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, пояснення скаржника, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та судової справи, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 19.08.2014 року (т.1 а.с.187-190) свідок ОСОБА_10 вказала, що 15.11.2012 року дізналась від дільничного інспектора міліції про те, що в цей день ОСОБА_15 госпіталізували в психіатричну лікарню та, що через декілька днів її, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 викликав зам директора ВАТ «ЛьвівОРГРЕС» ОСОБА_14 та повідомив, що потрібно доглядати за собаками, що залишилися в квартирі ОСОБА_15 , їх там було 5 собак.
Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 17.06.2014 року (Т.1 а.с.143-146), ОСОБА_9 вказав, що 15.11.2012 року до нього зателефонував комендант гуртожитку ОСОБА_18 та повідомила, що до ОСОБА_15 під`їхала швидка для її госпіталізації. Свідок вказує, що одразу приїхав на вказану адресу, коли приїхав ОСОБА_15 була біля свого під`їзду разом з медиками. Вони допомогли їй сісти в карету швидкої допомоги. Перед від`їздом ОСОБА_15 передала в присутності ОСОБА_9 , як він вказує у показах, ключі від своєї квартири ОСОБА_18 для того, щоб в період її відсутності подбати про собак.
Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_19 , який є дільничним інспектором до території обслуговування якого входить буд. АДРЕСА_1 (Т.2 а.с.228-230) цей дільничний інспектор не був присутній 15.11.2012 року по АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_7 та не знає що там відбувалось і хто там міг бути з працівників міліції. Проте, із протоколу допиту свідка лікаря-психіатра КЗ ЛОР ЛОКПНД (Т.а.с.141) вбачається, що адміністрація диспансеру 08.11.2012 року зверталась з клопотанням в Сихівський РВ міліції з метою забезпечення безпечного огляду гр. ОСОБА_15 . В подальшому, як вказує свідок, йому зателефонував ДІМ Сихівського РВ, не пригадує хто, з яким він узгодив їхні спільні дії та вони домовилися зустрітися 15.11.2012 року біля буд. АДРЕСА_1 . У вказаний час ОСОБА_20 приїхав на АДРЕСА_1 де біля будинку АДРЕСА_1 на нього чекали працівники Сихівського РВ, а саме дільничні інспектори, один у формі, представилися і разом вони пішли до квартири ОСОБА_7 .
Крім цього, згідно протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 (м.к.п.Т.1 а.с.62) ОСОБА_7 вказує, що коли приїхала додому то біля домофону дверей на вулиці стояли двоє чоловіків у цивільній формі і один в міліцейській формі.
В матеріалах кримінального провадження наявні суперечливі покази як щодо передачі ключів скаржниці, так і щодо наявності працівника правоохоронних органів під час госпіталізації, і використання певних показів суддею першої інстанції як основу мотивації, без обґрунтування чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші свідчить про те, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що зауваження апелянта про наявність суперечностей в оскаржуваній ухвалі та встановлених досудовим розслідуванням обставинах є обґрунтованими.
З огляду матеріалів судового та кримінального провадження встановлено, що ключі від квартири ОСОБА_7 було передано заступником директора ВАТ «ЛьвівОРГРЕС» ОСОБА_14 , про що зазначає і свідок ОСОБА_10 (протокол допиту свідка Т.1 а.с.189), і свідок ОСОБА_11 (протокол допиту свідка Т.1 а.с.193), і свідок ОСОБА_12 (протокол допиту свідка Т.1 а.с.197). Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_21 (Т.2 а.с.262-264), ОСОБА_21 відмовився від дачі показів, та, як вбачається із його заяви (Т. а.с.265) просив його не турбувати. Однак, згідно з ч.3 ст. 224 КПК України, у разі допиту свідка він попереджається про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань.
Також, на досудовому розслідуванні не усунуто суперечності між показаннями ОСОБА_9 , який вказує, що ключі від квартири ОСОБА_7 передала ОСОБА_10 та показаннями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які вказують у своїх показах, що ключі отримали від ОСОБА_21 . В кінцевому результаті отримала ОСОБА_7 ключі від юриста ВАТ «ЛьвівОРГРЕС», відповідно до протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 (м.к.п.Т.1 а.с.63).
Щодо апеляційних вимог про вирішення питання перекваліфікації кримінального правопорушення з ч.1 ст. 185 КК України на ч.3 ст. 185 КК України, то в матеріалах кримінального провадження наявна постанова від 08.05.2015 року про відмову в задоволенні клопотання (м.к.п. Т.2 а.с.339), відповідно до якої слідчою вказано, що вивченням матеріалів даного кримінального провадження встановлено, що на даній стадії досудового розслідування немає підстав для зміни правової кваліфікації, а також для пред`явлення підозри відповідно до ст.. 276 КПК України.
Отже, колегія суддів вважає, що під час досудового розслідування кримінального провадження не були проведені всі слідчі дії.
Суд першої інстанції при розгляді скарги на цю обставину не звернув увагу, прийнявши таким чином передчасне процесуальне рішення.
За таких обставин колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді та залишену нею в силі постанову про закриття кримінального провадження незаконними та необґрунтованими. Висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи, що відповідно до ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції і, відповідно, приходить до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 15.01.2016 року.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволити.

Ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 15.01.2016 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 від 28 листопада 2015 року про закриття кримінального провадження №0001961 від 16 серпня 2013 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою постанову слідчого Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 від 28 листопада 2015 року про закриття кримінального провадження №0001961 від 16 серпня 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України скасувати.
Матеріали кримінального провадження №0001961 від 16 серпня 2013 року направити керівнику Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області для організації досудового розслідування.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4