АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/785/15 Справа № 692/710/15-к Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 02 липня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та проживаючий в АДРЕСА_1 . українець, громадянин України, з повною середньою освітою, одружений, раніше не судимий,

визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання, без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти вказані органи про зміну місця проживання та роботи .

Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_8 на користь:

потерпілої ОСОБА_7 2899, 18 грн. матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди;

держави 3200, 08 грн. судових витрат за проведені судові експертизи технічного стану транспортного засобу, транспортно-трасологічну та автотехнічну.

Вирішена доля речових доказів по справі.

в с т а н о в и л а :
За вироком районного суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 17.11.2014 р. близько 17 години, порушуючи вимоги п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем «Nissan Primera» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та рухаючись по автомобільній дорозі сполученням смт. Драбів-м. Золотоноша, в межах смт. Шрамківка Драбівського району Черкаської області, грубо порушуючи вимоги а.10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, по дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку без суцільної лінії дорожньої розмітки та відповідних знаків, змінив напрямок свого руху, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку важкого ступеню та крововиливом під м`які мозкові оболонки, скальпованою раною тім`яної ділянки голови, травму органів черевної порожнини з розривом селезінки та виникненням внутрішньочерепної кровотечі, травму лівої нижньої кінцівки із закритим переломом лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків та забитою раною лівої гомілки, забиту рану верхньої губи та переломи коронкових частин першого, другого зліва та першого справа зубів верхньої щелепи, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 890 від 21.05.2015 р. відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя.

Не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, потерпіла ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, безпідставного заниження суми відшкодування їй моральної шкоди та матеріальної шкоди, завданої злочином.

Просить постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Також, просить суд задовольнити заявлений нею цивільний позов у повному обсязі, стягнувши на її користь з ОСОБА_8 98247 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не врахував те, що засуджений скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння, вчинивши при цьому грубі порушення правил дорожнього руху, в результаті чого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження на стала інвалідом, відсутність щирого каяття обвинуваченого, безпідставно визнав за обставину, що пом`якшує покарання часткове добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди, та не мотивував належним чином застосування вимог ст.. 75 КК України.

Крім цього, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування потерпілій матеріальних збитків в сумі 36100 грн., оскільки вказані кошти їй не було відшкодовано, жодних розписок суду ОСОБА_8 про сплату коштів не було надано.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка підтримала апеляцію, просила її задовільнити; думку прокурора ОСОБА_6 , який вважає, що апеляційну скаргу потерпілої слід задовольнити частково, щодо призначеного обвинуваченому покарання - вирок суду залишити без змін, щодо вирішення цивільного позову змінити; думку обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , які заперечили щодо призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, з апеляційною скаргою потерпілої в частині вирішення цивільного позову погодилися, просили її задовільнити в цій частині в повному обсязі; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в повному обсязі, та ніким не оспорюється.

Дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 289 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 65,66,67 КК України.

Покарання суд першої інстанції обрав обвинуваченому ОСОБА_8 з дотриманням вказаних вимог Закону, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, часткове добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди та обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обгрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст. 289 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування основного покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування цього покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2,3 ч. 1 ст.76 КК України, враховуючи встановлені по справі та наведені у вироку позитивно характеризуючі обвинуваченого дані, те, що він раніше не судимий, має на утриманні неповнолітнього сина, має постійне місце проживання та роботи, злочин вчинив з необережності, у вчиненому щиро розкаявся.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 надав апеляційному суду документальне підтвердження часткової сплати потерпілій ОСОБА_7 22.09.2015 р. та 21.09.2015 р. матеріальних збитків в сумі 3900 грн., в суді апеляційної інстанції повністю визнав цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 та просив задовільнити її апеляційні вимоги в частині збільшення розміру стягнення матеріальної та моральної шкоди, щиро розкаявся у вчиненому, зобов`язався відшкодувати заподіяні злочином збитки. Обвинувачений пояснив, що під час досудового слідства він також надавав родичам потерпілої кошти на її лікування, але письмових розписок не брав, тому довести документально сплату вказаних сум не може.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене районним судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, відповідає вимогам закону, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої в частині призначення обвинуваченому покарання без застосування вимог ст. 75 КК України.

Але, вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , суд першої інстанції не в достатній мірі дотримався вимог, передбачених ст. ст. 370, 374 КПК України.

Так, згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до ст. 129 КПК України та п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989р. № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна»(зі змінами) в мотивувальній частині вироку суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши при цьому належну оцінку зазначеним обставинам.

Як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 вказаних вимог закону не дотримався, необгрунтовано занизив розмір шкоди, як моральної , так і матеріальної, безпідставно, без документального підтвердження, врахував 36100 грн. в рахунок добровільного відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди, заподіяної потерпілій внаслідок ДТП, крім того помилково зазначив, що мати потерпілої свідок ОСОБА_10 визнала факт надання обвинуваченим вказаних коштів, що не відповідає показанням останньої, які вона давала в суді першої інстанції (дані звукозапису судового засідання від 30.06.2015 р.), та спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_7 , які вона давала в апеляційному суді.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 визнав в повному обсязі, про що подав відповідну заяву.

Також, обвинувачений ОСОБА_8 надав апеляційному суду копії квитанцій від 22.09.2015 р. та 21.09.2015 р. про сплату 3900 грн. потерпілій ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Тому, враховуючи викладене, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 визнав в повному обсязі та зобов`язався відшкодувати потерпілій заподіяну внаслідок ДТП моральну та матеріальну шкоду, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України, ч.1 п.3 ст.408 КПК України, змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , та задовольнити його в повному обсязі, з врахуванням сплачених обвинуваченим коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди сумі 3900 грн.

Колегія суддів вважає, що моральна шкода, яка заподіяна потерпілій ОСОБА_7 полягає у її тяжких моральних стражданнях (фізичних, душевних, психічних), які зазнала потерпіла внаслідок ДТП, стала інвалідом 2 групи, потребує постійного лікування, стороннього догляду, вона втратила постійну роботу, змінився звичний її уклад життя, і відновлення її попереднього стану здоров`я неможливе, тому оцінює розмір заподіяної потерпілій моральної шкоди на суму 50000 грн.

Також колегія суддів вважає, що розмір матеріальної шкоди повністю підтверджений товарними чеками, наданими потерпілою, які сумнівів в їх достовірності не викликають та підтверджують збитки, понесені нею в зв`язку з її лікуванням після отриманих травм внаслідок ДТП, тому слід збільшити розмір матеріальної шкоди, яку стягнути з обвинуваченого в сумі 94 347 грн., з врахуванням її визнання останнім, та частково сплачених обвинуваченим коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди сумі 3900 грн.

В решті - вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 405, ч.1 п.2 ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 02.07.2015 р., щодо ОСОБА_8 змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 94 347 грн. матеріальної шкоди та 50 000грн. моральної шкоди, а всього 144 347 грн.

В решті - вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :