Справа № 750/5918/15-к
Провадження № 1-кп/750/288/15

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження №0005745 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, українця, громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , освіта вища, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, фізична особа-підприємець, раніше не судимий, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України , -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 20.10.2014 року, о 13.00, керуючи автомобілем марки Ford Escort, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у м. Чернігові по вул.1-го Травня зі сторони вул. Рокосовського у напрямку вул.Кільцева.

Рухаючись у вказаному напрямку, на перехресті вул.1-го Травня-вул.Бєлова, де головна дорога змінює напрямок, ОСОБА_4 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не зупинився перед краєм перехрещуваної проїжджої частини та не надав дорогу автомобілю ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі вул.Бєлова та виконував маневр лівого повороту на вул.1-го Травня, в результаті чого зіткнувся з останнім.

Внаслідок зіткнення водій автомобіля ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: пошкодження колатеральної зв`язки та латерального меніску лівого колінного суглобу, забою надколінка та забійної рани на шкірі передньої поверхні лівого колінного суглобу, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №123 від 20.05.2015 року, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 добу.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п.2.3 б), 16.3, 16.14 Правил дорожнього руху України, що перебувають у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України визнав повністю та підтвердив обставини, що викладені у обвинуваченні. Цивільний позов визнав частково. Вказав, що позов визнає частково, оскільки заподіяна ним матеріальна шкода повинна бути відшкодована страховою компанією, де була застрахована його цивільно-правова відповідальність, а моральну шкоду він готовий відшкодувати у сумі 5 000 грн. Щиро каявся у скоєному.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 , знайшло своє підтвердження у судовому засіданні в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, що злочин ОСОБА_4 вчинено з необережності, обставини вчинення злочину та його наслідки для потерпілого, що шкода, заподіяна злочином, потерпілому не відшкодована, наявність у кримінальному провадженні цивільного позову, відсутність у матеріалах кримінального провадження даних про те, що потерпілий настоював на суворій мірі покарання обвинуваченому, особу обвинуваченого - його вік, освіту, сімейний стан, зокрема те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина, що він працює, матеріальний стан обвинуваченого, стан його здоров`я, відповідно даних, що надані прокурором та повідомлені самим обвинуваченим, відсутність даних у кримінальному провадженні, що раніше обвинувачений притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд вважає: щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, у судовому засіданні не встановлено.
З урахуванням викладеного, враховуючи перш за все матеріальний стан обвинуваченого, який у судовому засіданні пояснив, що за дев`ять місяців поточного року заробив 20 000 грн., наявність у нього на утриманні дружини та дитини, з урахуванням судових витрат та позовних вимог до нього потерпілого, суд приходить до висновку, що призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу може призвести до скрутного матеріального становища обвинуваченого та неможливості сплати ним штрафу, а тому йому необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, відповідно до мінімальної межі санкції частини статті, якою передбачено покарання за вчинений обвинуваченим злочин, та про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши йому мінімальний іспитовий строк, передбачений ст.75 КК України. У зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням необхідно покласти на нього обов`язок, передбачений ст.76 КК України.

Саме таке покарання, з врахуванням обставин вчинення злочину, його наслідків, відсутності даних про те, що потерпілий настоював на суворій мірі покарання обвинуваченому, а також даних, що характеризують особу обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову ОСОБА_6 суд виходить з наступного. У ході судового розгляду було встановлено, що у результаті порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_4 здійснив зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_6 , унаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та пізніше пред`явив до ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Як передбачено ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, ч.5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати(страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою(страховим відшкодуванням).

При цьому ст.3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів(далі Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється, як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та(або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і для захисту майнових інтересів страхувальників.

У п.16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року №4 роз`яснено, що відповідно до ст.21 Закону №1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 ст.13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку з цим, при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди у результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно у порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію(страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика, за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика, є підставою для відмови у позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Згідно зі ст.3 Закону та ст.1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди, завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком, у межах передбаченого договором страхування, страхового відшкодування. Наявність такої згоди у виді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст.33 Закону обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Отже, закон визначає механізм страхового відшкодування та передбачає одночасну участь у справі, де є страхування цивільно-правової відповідальності, і фізичної особи, і страховика, оскільки відшкодування шкоди здійснюється за рахунок страховика у межах встановлених лімітів.

Однак, на зазначені положення закону позивач уваги не звернув і при пред`явленні позову не врахував, що цивільно-правова відповідальність цивільного відповідача ОСОБА_4 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів останній, у встановленому порядку, звернувся із заявою про настання страхового випадку, а після пред`явлення до нього цивільного позову, відмовився його відшкодовувати. Клопотань від позивача про залучення до участі у справі страхової організації(страховика) суду не надходило.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову щодо відшкодування майнової шкоди та заробітку за час втрати працездатності слід відмовити.
Що стосується заподіяння ОСОБА_6 моральної шкоди, то суд враховує тяжкість вчиненого відносно нього злочину, поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після нього, наслідки злочину, глибину фізичних та душевних страждань ОСОБА_6 , зазначених ним у позовній заяві, матеріальний і сімейний стан обвинуваченого та позивача, а також вимоги розумності та справедливості, і приходить до висновку, що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню у сумі 18 000 грн.

Речові докази: транспортний засіб Ford Escort, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - необхідно повернути ОСОБА_4 , транспортний засіб ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_3 , - необхідно залишити ОСОБА_7 .

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні у сумі 2756,16 грн. на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 374 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового злочину і виконає покладений на нього обов`язок.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такий обов`язок:

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 18 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, відмовивши в решті позову.

Речові докази: транспортний засіб Ford Escort, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - повернути ОСОБА_4 , транспортний засіб ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_3 , - залишити ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2 756,16 грн. процесуальних витрат.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1