Справа № 461/2995/14-к
Провадження № 1-кс/461/1222/14
Галицький районний суд м.Львова
УХВАЛА

30.04.2014 с

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю представника скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000776 від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и в :

24 квітня 2014 року до суду надійшла скарга ОСОБА_6 на постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000776 від 28 січня 2014 року.

В обґрунтування внесеної скарги ОСОБА_6 покликається на те, що слідчим не надано оцінки наступним даним: показам ОСОБА_7 про подання звукового сигналу в межах населеного пункту, що є забороненим, висновку судової авто технічної експертизи № 1/70 від 24 січня 2014 року стосовно порядку зміни напрямку руху по смугах; а також на те, що на проїзній частині дороги не виявлено ознак того, що водій застосовував екстрене гальмування, вважає, що він грубо порушив вимоги п. 12.3, а також п.п. 12.1, 13.1 розділ 14 ПДР України, а саме не врахував дорожню обстановку, не зменшив швидкості руху при наближенні до велосипедиста, не дотримався належної дистанції при об`їзді, чим і спричинив наїзд на нього.

Представник скаржника адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав, дав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у такій. Просить скаргу задоволити.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечили та пояснили, що при винесенні оскаржуваної постанови не було допущено порушень КПК України, досудове розслідування проведено повно та неупереджено, а на підставі отриманих в ході досудового розслідування даних прийнято правильне рішення про закриття кримінального провадження.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, на підставі дослідження яких була винесена оскаржувана постанова, вважаю, що в задоволенні поданої скарги слід відмовити з наступних підстав.

Стосовно доводів скаржника, про те, що водій ОСОБА_8 , виявивши рух у попутному йому напрямку велосипедиста, подав йому звуковий сигнал та, не зменшуючи швидкості свого автомобіля, продовжив рух, сподіваючись на те, що велосипедист його побачив, порушив вимоги п.п. 9.5, 9.6 ПДР України щодо подання звукового сигналу в межах населеного пункту, що є заборонено і що могло призвести до дезорієнтації велосипедиста при подані звукового сигналу на близькій відстані від нього, слідчий суддя виходить із наступного.

Пункт 9.5 Правил дорожнього руху України передбачає, що подавати звукові сигнали у населених пунктах забороняється, крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідно до п. 1.7 Правил дорожнього руху України, водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності.

Таким чином, враховуючи положення вищенаведених пунктів Правил дорожнього руху України, приходжу до висновку, що подача водієм ОСОБА_8 звукового сигналу була не тільки не протиправна, а ще й обґрунтована з метою забезпечення безпеки руху і привертання до себе додаткової уваги велосипедиста.

Щодо доводів скаржника про те, що слідчим надано невірну оцінку висновку судової авто технічної експертизи, а саме те, що п. 10.1 та 10.3 ПДР України передбачено порядок зміни напряму руху по смугах, приходжу до висновку, що такі спростовуються, виходячи із наступного.

Як вбачається з протоколу огляду місця події та схеми ДТП висновку транспортно-трасологічної експертизи, зіткнення відбулося на смузі, по якій рухалися і автомобіль і велосипедист в попутному напрямку. Крім того, даний відрізок дороги не обладнаний велосипедною доріжкою, знаходиться в межах населеного пункту.

Пункт 10.1 ПДР України передбачає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Як випливає із диспозиції цієї статті, така є загальною для встановлення порядку виконання всіх маневрів, про рух по смугах у такій не вказано.

Пункт 10.3 ПДР України, котрий регламентує порядок перестроювання транспортних засобів, що рухаються по суміжних смугах, є спеціальною нормою по відношенню до п. 10.1 ПДР і встановлює порядок дій водіїв лише для маневру перестроювання, більш детальніше розкриваючи вимоги до дій водіїв при виконанні цього маневру. Спеціальними нормами до п. 10.1 ПДР є і п.п. 10.4 10.7, які регламентують порядок виконання поворотів, і п.п. 10. 9 10.10, які регламентують порядок руху заднім ходом.

Таким чином, порушення вимог п. 10.1 ПДР України зі сторони велосипедиста ОСОБА_9 є очевидним, норми п. 10.1 та 10.3 ПДР України мають інше юридичне значення. Крім порушення вищевказаної норми, велосипедист ОСОБА_9 (10 вересня 2006 року) порушив і вимоги п. 6.1 ПДР України, оскільки рухатися по дорозі на велосипедах дозволяється особам, які досягли 14-річного віку, а він його не досягнув.

Доводи скаржника про те, що оскільки на проїзній частині дороги не виявлено ознак того, що водій застосовував екстрене гальмування, означає, що він грубо порушив вимоги п. 12.3, а також п.п. 12.1, 13.1 розділ 14 ПДР України, а саме не врахував дорожню обстановку, не зменшив швидкості руху при наближенні до велосипедиста, не дотримався належної дистанції при об`їзді, чим і спричинив наїзд на нього, то такі спростовуються наступним.

Питання щодо дотримання водієм вимог п. 12.3 ПДР України досліджено у висновку судово-автотехнічної експертизи № 1/70 від 24 січня 2014 року, із якого вбачається, що у ситуації, яка склалася, ОСОБА_8 , діючи у відповідності до цієї норми, не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста. Ні п.п. 12.1, 12.3, 13.1, ні п. 14 ПДР не зобов`язують водія зменшувати швидкість руху при наближенні до велосипедиста, до моменту, коли не виникне небезпека для руху, а у даному випадку має місце зміна напрямку руху останнім. З моменту виникнення небезпеки для руху водій вжив всіх залежних від нього заходів для уникнення наїзду, що підтверджено технічним дослідженням.

Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статті може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Таким чином з врахуванням вищевикладеного, приходжу до висновку, що слідчим ВР ДТП СУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_5 при винесенні постанови про закриття кримінального провадження № 0000776 від 28 січня 2014 року не порушено вимог КПК України, прав та законних інтересів скаржника, досудове розслідування проведено повно та неупереджено, а на підставі отриманих в ході досудового розслідування даних прийнято правильне рішення про закриття цього кримінального провадження, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000776. Враховуючи наведене, в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, 306, 307, 318-380 КПК України,

у х в а л и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000776 від 28 січня 2014 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку ст.395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .
Пожалуйста, подождите