Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 15 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі

відеоконференції

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007168 від 22 грудня 2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця хутора Червоної батареї Кримського району Краснодарського краю Російської Федерації, жителя

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу - за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 липня

2010 року, засудженого за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, звільненого 05 квітня 2012 року умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 9 днів,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Києва, зареєстровану по

АДРЕСА_2 у тому ж місті, жительку

АДРЕСА_1 , раніше судиму -

за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2010 року

за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. 75 КК звільнену від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в частині скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження за обвинуваченням останніх у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2

ст. 115 КК, і призначити новий апеляційний розгляд.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що всупереч вимогам статей 370, 417 КПК апеляційний суд не дав належної оцінки доказам, наявним у матеріалах кримінального провадження, не навів достатніх мотивів прийнятого рішення і безпідставно зробив висновок про відсутність достатніх доказів, які вказують на вчинення Шишковими злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК.

На думку прокурора, висновок апеляційного суду про те, що орган досудового слідства та суд першої інстанції належним чином не встановили обставин, що підлягають доказуванню відповідно до вимог статей 91, 92 КПК, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону

та матеріалах кримінального провадження. Крім того, прокурор звертає увагу на те, що апеляційний суд безпідставно визнав недопустимими ряд доказів, які вказували на причетність ОСОБА_9 до вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб. На думку прокурора, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_11 , наводячи доводи, аналогічні наведеним у касаційній скарзі прокурора, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 скасувати і призначити новий апеляційний розгляд.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , як можливо зрозуміти

з її змісту, посилаючись на неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного суду щодо нього та ОСОБА_8 в частині засудження за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений вказує, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів на підтвердження його винуватості та ОСОБА_8 в учиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК.

За вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2014 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

- ОСОБА_6 : за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК - на строк 3 роки;

за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК - на строк 13 років 6 місяців. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 6 місяців;

- ОСОБА_8 : за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК - на строк 3 роки;

за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК - на строк 13 років 6 місяців. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 6 місяців.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь держави 14 405 грн за проведення експертиз.

Вирішено питання про судові витрати й долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнано винними і засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

19 грудня 2013 року приблизно о 22.30 год. ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_6 проникли на охоронювану територію трансформаторної підстанції № 1090 на

АДРЕСА_3 , звідки таємно намагалися викрасти належний

ФОП « ОСОБА_12 » електричний кабель загальною вартістю 1000 грн, але з причин, що не залежали від їх волі, не виконали всіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки були затримані у приміщенні трансформаторної підстанції співробітниками охорони.

Крім того, у період із 20 по 21 грудня 2013 року (точного часу та дати вчинення злочину не встановлено) ОСОБА_8 за попередньою змовою

з ОСОБА_6 у лісосмузі «Дубки» між вулицями Космонавтів та Турбінною у м. Миколаєві в результаті раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_10 завдали останньому декількох ударів невстановленим тупим предметом у голову, внаслідок чого чоловік отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді черепно-мозкової травми.

Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_6 невстановленим ножем завдали ОСОБА_10 не менше 4 ударів в область шиї, спрямованих на глибоке перерізання шиї (до шийного хребця), внаслідок чого настала смерть потерпілого.

Крім того, під час заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 незадовго до настання його смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_8 невстановленим тупим твердим предметом вибили потерпілому два зуби.

Після вбивства ОСОБА_10 з метою приховати вчинений злочин ОСОБА_8 та ОСОБА_6 підпалили труп потерпілого і зникли з місця його вчинення.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня

2015 року скасовано вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в частині їх засудження за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості цих осіб у суді та вичерпаністю можливості їх отримання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Крім того, виключено посилання суду першої інстанції на наявність у діях ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК кваліфікуючої ознаки «повторність», а також посилання суду на наявність у засудженої судимості за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2010 року.

Постановлено вважати засудженими до покарання у виді позбавлення волі: ОСОБА_6 - за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки;

ОСОБА_8 - за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки. Також уточнено дату, час та місце затримання ОСОБА_9 - 25 грудня 2013 року о 06.51 год. у с. Жовтневому Крім того, скасовано вирок місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суми процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз, у розмірі 14 405 грн. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження зі сторони захисту, з яких: засуджений ОСОБА_6 , захисник останнього та засудженої ОСОБА_8 - ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу засудженого і просили її задовольнити, а касаційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_11 залишити без задоволення, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних скарг і вважав, що постановлені судові рішення є законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_11 та прокурора не підлягають задоволенню на таких підставах.

Доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_6 , про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження винуватості його та ОСОБА_8 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до приміщення, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК і на які посилається засуджений у касаційній скарзі, відповідно до вимог

ч. 1 ст. 438 КПК не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Разом із тим, під час перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що за встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, висновок цього суду про доведеність винуватості засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах і є правильним.

Зазначені в касаційній скарзі засудженого міркування не містять даних, які заперечували правильність висновків суду, і спростовуються наведеними у вироку доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_12 , показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також письмовими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема, даними, що містяться у заявах про вчинений злочин і у протоколах слідчих дій.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК кваліфіковані правильно.

Виключення апеляційним судом із формули обвинувачення ОСОБА_8 за цим епізодом кваліфікуючої ознаки «повторність», колегія суддів вважає правомірним.

Покарання кожному окремо за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК суд призначив згідно з вимогами статей 50, 65 КК з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особи. Призначене засудженим покарання є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

Доводи, викладені в касаційних скаргах прокурора та потерпілої

ОСОБА_18 , про те, що суд апеляційної інстанції при винесенні ухвали про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК не дотримався положень статей 94, 370, 417, 419 КПК, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Цих вимог закону апеляційний суд дотримався.

У результаті розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 указаний суд, відповідно до вимог кримінального процесуального закону повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, ретельно перевіривши зібрані під час досудового слідства докази, на підставі яких ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Так, апеляційний суд, установивши, що слідчий та прокурор у ході досудового розслідування всупереч вимогам статей 91, 92 КПК не встановили належним чином об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК, дійшов висновку,

що обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК ґрунтується на припущеннях і під час апеляційного розгляду не було доведено, а тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК закрив кримінальне провадження щодо останніх за вчинення вищевказаного злочину у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості останніх у суді та вичерпаністю можливості їх отримання.

Обґрунтовуючи свій висновок, апеляційний суд послався на те, що під час досудового слідства було допущено порушення прав обвинувачених та їх основоположних свобод через отримання доказів унаслідок жорстокого поводження та погроз застосування такого поводження, а також допущено порушення прав ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на захист.

Так, апеляційний суд дослідив і проаналізував: показання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які кожен окремо категорично заперечили свою причетність до умисного вбивства ОСОБА_10 ; показання потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_19 , експерта ОСОБА_20 щодо обставин проведення дослідження трупа ОСОБА_10 , а також про порядок забору зразків його крові; показання свідка ОСОБА_21 про помилкове зазначення ним у протоколі огляду трупа вилучення флакону з його кров`ю; показання свідка ОСОБА_22 (слідчого) про хід досудового слідства у цьому кримінальному провадженні й, зокрема про здійснення слідчих дій із речовим доказом (жіночими джинсами синього кольору фірми Lugu ) та про фіксацію їх результатів. Крім того, апеляційний суд перевірив письмові докази, наявні у провадженні, зокрема висновки судових експертиз, протоколи слідчих дій - огляду місця події, огляду предмета, обшуку місця проживання ОСОБА_9 , роздруківки їх телефонних розмов, а також обставини затримання ОСОБА_9 та відомості про їх доставку й перебування у райвідділі міліції та інші документи, зміст яких детально відображено в ухвалі.

Разом із тим суд з`ясував, що обвинувачення ОСОБА_9 в умисному вбивстві переважно ґрунтується на доказах, отриманих у результаті істотного порушення прав людини й основоположних свобод. Керуючись положеннями ст. 87 КПК, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість використання для доказування доказів, отриманих у період із 25-го по 26 грудня 2013 року, а відтак, і про недопустимість доказів обвинувачення через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, виходячи також із приписів статей 84-87 КПК, суд обґрунтовано визнав недопустимими джерелами доказів: протокол огляду предмета від 26 грудня 2013 року, оскільки його було отримано всупереч вимогам ч. 2 ст. 100, ч. 1 ст. 104, частин 1, 7 ст. 237 КПК; речові докази - належні ОСОБА_8 жіночі джинси синього кольору фірми Luguта належну ОСОБА_6 чоловічу куртку, оскільки слідчий порушив порядок фіксування слідів злочину. Недопустимими визнав також докази, отримані в період із 25-го по 26 грудня 2013 року, тому що апеляційний суд установив, що їх отримано внаслідок порушення права обвинувачених на захист: фактичне затримання ОСОБА_9 було проведено о 06.51 год.

25 грудня 2013 року і з цього моменту орган досудового слідства не забезпечив останніх захисником, працівники міліції щодо ОСОБА_8 застосовували психологічний тиск, щодо ОСОБА_6 - фізичне насильство, а щодо кожного із ОСОБА_9 виявляли жорстоке, нелюдське поводження, а також погрожували застосувати таке поводження. Переконливих аргументів для спростування вказаних висновків апеляційного суду щодо оцінки доказів у касаційних скаргах прокурора та потерпілої немає.

У зв`язку із зазначеним суд констатував недоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК, і з урахуванням відсутності прямих доказів на підтвердження того, що саме ці особи умисно вбили ОСОБА_10 , дійшов правильного висновку

про недоведеність обвинувачення за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини, дійшов умотивованого висновку, що під час судового розгляду не було встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 у суді і вичерпані можливості їх отримання

Докази винуватості, на які посилались органи досудового розслідування, апеляційний суд перевірив і згідно зі ст. 94 КПК належним чином оцінив з точки зору їх допустимості, належності, достовірності й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, з чим погоджується колегія суддів касаційного суду і вважає, що доводи прокурора та потерпілої стосовно безпідставності закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 є необґрунтованими.

Касаційні скарги прокурора та потерпілої не містять конкретних доводів про невідповідність вимогам кримінального процесуального закону дослідження, проведеного апеляційним судом; крім того, у скаргах не зазначено, у чому конкретно полягає неповнота дослідження обставин кримінального провадження та які саме норми процесуального закону порушив апеляційний суд при їх дослідженні. По суті прокурор та потерпіла наводять власну оцінку доказам на користь винуватості ОСОБА_9 , відмінну від оцінки суду. Усупереч посиланням у касаційних скаргах про невідповідність ухвали апеляційного суду нормам закону, вона не суперечить вимогам ст. 419 КПК і її законність у колегії суддів обґрунтованих сумнівів не викликає.

Таких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування постановлених у цьому кримінальному провадженні судових рішень, колегія суддів не встановила, а тому в задоволенні касаційних скарг прокурора, потерпілої та засудженого слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня

2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня

2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого

ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_11 та прокурора - без задоволення.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2