Справа № 433/1137/13-к
Провадження № 11кп/782/202/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області у м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Троїцького районного суду Луганської області від 26 червня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364 ч.2, 366 ч.1, 366 ч.2, 191 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Троїцького районного суду Луганської області від 26 червня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Троїцьке, Троїцького району, Луганської області, українку, громадянку України, пенсіонерку, з вищою освітою, заміжню, зареєстровану і мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, -

засуджено за ч.2 ст.364 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади державного службовця на строк 2 роки, зі штрафом 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 8500,00 грн., за ч.2 ст.366 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади державного службовця на строк 2 роки, зі штрафом 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 4250,00 грн.

На підставі ст. 49 КК України, засуджену ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч.2 КК України за спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

За ч.1 ст. 366 КК України призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади державного службовця на 2 роки.

На підставі ст. 49 КК України, засуджену ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України за спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

За ч.3 ст. 191 КК України призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади державного службовця на строк 2 роки.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади державного службовця на строк 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України засуджену ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнено з випробуванням, якщо вона протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про місце проживання; - періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення почеркознавчої експертизи № 6549 від 23.11.2005 року 353,03 грн., за проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи № 3119/02 від 14.08.2006 року - 435,84 грн., за проведення додаткової почеркознавчої експертизи № 5355/530 від 01.09.2008 року - 375,60 грн.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не обиралася.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_7 за ч.3 ст. 191, ч.1 ч.4 ст. 358, 75, 76 КК України, вирок у відношенні якої не оскаржувано.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано виною у скоєнні кримінальних правопорушень при наступних обставинах:

Відповідно до рішення першої сесії Лантратівської сільської ради 23 скликання від 20 квітня 1998 року, ОСОБА_6 обрана на посаду секретаря Лантратвської сільської ради, і будучи, згідно з Законом України «Про державну службу», ст. 51, ч.5 розділу 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», державним службовцем 7 категорії 11 рангу, займаючи на постійній основі в державній установі посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, а так само депутатом Ланстратівської сільської ради 23 скликання.

20 квітня 1998 року рішенням першої сесії Лантратівської сільської ради 23 скликання ОСОБА_6 обрана секретарем виконавчого комітету вказаної ради і на неї покладено обов`язки по вчиненню нотаріальних дій, передбачених ст. 37 Закону України «Про нотаріат».

09 березня 1999 року внаслідок смерті жителя с. Лантратівка, Троїцького району ОСОБА_8 , у власності якого перебував житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 , у відповідності зі ст. 529 Цивільного Кодексу України (1963 року) право на належне йому майно і майнові права, що в силу закону, перейшли до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

02 вересня 1999 року ОСОБА_10 звернулася в Троїцьку державну нотаріальну контору з заявою про прийняття майна, яке їй належало після смерті її батька ОСОБА_8

30 травня 2001 року в Лантратівську сільську раду з усною заявою звернувся житель с. Лантратівка, Троїцького району ОСОБА_12 про те, що його мати ОСОБА_9 бажає скласти заповідальне розпорядження.

Секретар Лантратівської сільської ради ОСОБА_6 , як посадова особа виконавчого комітету сільської ради, в обов`язки якого входить нотаріальне засвідчення довіреностей та заповітів, у зв`язку з хворобою ОСОБА_9 , 30 травня 2001 року, прибула за місцем проживання останньої.

У той же день, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 не засвідчувала своїм підписом будь-які документи, що мають юридичне значення, а отже, не уповноважувала свого сина ОСОБА_12 на оформлення документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, в інтересах третіх осіб, перебуваючи в будівлі Лантратівської сільської ради, у порушення ст. 64 Цивільного Кодексу УРСР (1963 року), склала завідомо неправдивий офіційний документ довіреність від 30 травня 2001 року, в якій вказала, що ОСОБА_9 уповноважує свого сина ОСОБА_12 на оформлення документів на зазначені вище будови.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що зазначений вище завідомо неправдивий офіційний документ, від імені ОСОБА_9 підписаний третьою особою, яку встановити в ході досудового та судового слідства не представилося можливим, 30 травня 2001 року, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, перебуваючи в будівлі Лантратівської сільської ради, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, у порушення ст. 45 Закону України «Про нотаріат», п.13 Наказу Міністерства Юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», здійснила нотаріальне посвідчення завідомо неправдивого офіційного документа довіреності від 30 травня 2001 року, згідно якої ОСОБА_12 наділено правом здійснювати дії по оформленню документів на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 не засвідчувала своїм підписом будь-яких документів, що мають юридичне значення, а отже не розпоряджалася всім своїм майном на користь свого сина ОСОБА_11 , 30 травня 2001 року, перебуваючи в будівлі Лантратівської сільської ради, діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, в інтересах третіх осіб, всупереч інтересам служби, у порушення ст. 541 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), склала завідомо неправдивий офіційний документ, - заповіт від 30 травня 2001 року, в якому вказала, що ОСОБА_9 заповідає все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не виражалося, своєму синові ОСОБА_11 .

Після чого, ОСОБА_6 продовжуючи злочинні дії, достовірно знаючи, що вказаний вище завідомо неправдивий офіційний документ, від імені ОСОБА_9 підписаний третьою особою, яку встановити в ході досудового слідства не представилося можливим, перебуваючи в будівлі Лантратівської сільської ради, 30 травня 2001 року, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, в порушення ст. 45 Закону України «Про нотаріат», п. 11 Наказу Міністерства Юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, здійснила нотаріальне посвідчення завідомо неправдивого офіційного документа заповіту від 30 травня 2001 року, відповідно до якого все своє майно і майнові права, ОСОБА_9 заповідає своєму синові ОСОБА_12 .

У той же день, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 не засвідчувала своїм підписом будь-яких документів, що мають юридичне значення, а, отже, не уповноважувала жителя с. Лантратівка, Троїцького району ОСОБА_13 , який проживав по сусідству з останньою, від свого імені скласти договір дарування зазначених віще будівель ОСОБА_12 , діючи умисно, в інтересах третіх осіб, перебуваючи в будівлі Лантратівської сільської ради, в порушення ст. 64 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, склала завідомо неправдиву дату складання документа 01 червня 2001 року.

Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, достовірно знаючи, що вказаний вище завідомо неправдивий офіційний документ, від імені ОСОБА_9 підписаний третьою особою, яку встановити в ході досудового та судового слідства не представилося можливим, 30 травня 2001 року, перебуваючи в будівлі Лантратівської сільської ради, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, в порушення ст. 45 Закону України «Про нотаріат», п. 13 Наказу Міністерства Юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, засвідчила нотаріальне посвідчення завідомо неправдивого офіційного документа довіреності від 01 червня 2001 року, згідно якої ОСОБА_13 був наділений правом на здійснення дій, пов`язаних з даруванням зазначених вище будівель ОСОБА_12 .

З метою задоволення свого злочинного наміру до кінця, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні Лантратівської сільської ради, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, у порушення ст. ст. 64, 541 Цивільного кодексу УСРСР (1963 року), ст.45 Закону України «Про нотаріат», п. 11,13 Наказу Міністерстві Юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення посадовими особами нотаріальних дій виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, 30 травня 2001 року видала ОСОБА_12 вищевказані завідомо неправдиві документи.

На підставі виданих ОСОБА_6 завідомо неправдивих офіційних документів, ОСОБА_12 31 травня 2001 року здійснив у Троїцькому КП «БТІ» державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованими в АДРЕСА_2 , за своєю матір`ю ОСОБА_9 , а після смерті останньої, 17 вересня 2001 року переоформив право власності на вказані будови за собою.

В результаті зазначених злочинних дій секретаря Лантратівської сільської ради ОСОБА_6 , ОСОБА_10 після смерті батьків ОСОБА_14 та ОСОБА_9 фактично позбавлена права власності і можливості користування ? частиною належного її спадкового майна, загальна вартість якого на час вчинення кримінального правопорушення становила 10942,34 грн., що більш ніж в 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, та на яке остання мала право за Законом, а саме, відповідно до положень ст.ст. 529, 548, 549 Цивільного Кодексу (1963 року).

Крим того, 18 червня 2009 року у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а саме сумою пенсії за червень 2009 року, яка належала пенсіонерці та мешканці с. Лантратівка ОСОБА_15 і залишилася недоотриманою останньою в зв`язку зі смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_6 , 18 червня 2009 року, перебуваючи в будівлі Лантратівської сільської ради, розташованої за адресою: Троїцький район, с. Лантратівка, вул. Леніна, 218 і достовірно знаючи, що у померлої ОСОБА_15 відсутні родичі, які проживають на території Лантратівської сільської ради і ніхто не буде претендувати на майно останньої, вступила в злочинну змову з мешканкою с. Лантратівка Троїцького району ОСОБА_7 , якій запропонувала отримати в Управлінні Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області недоотриману в червні 2009 року померлої ОСОБА_15 пенсію, при цьому пообіцяла видати необхідні для цих цілей документів, а саме довідку, яка підтверджувала нібито наявну між ОСОБА_16 та ОСОБА_15 ступінь рідства.

Отримавши згоду ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ОСОБА_7 , не є родичкою або членом сім`ї ОСОБА_15 , зловживаючи своїм службовим становищем, прагнучи протиправно обернути чуже майно, а саме недоотриману пенсію померлої ОСОБА_15 , на користь іншої особи ОСОБА_7 , діючи умисно, в порушення ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», з відома і згоди останньої, 18 червня 2009 року, перебуваючи в будівлі Лантратівської сільської ради, склала завідомо неправдивий офіційний документ довідку, внісши у неї завідомо неправдиві відомості, відповідно до яких ОСОБА_15 є тіткою ОСОБА_7 , в якій, виконала підпис від імені Лантратівського сільського голови ОСОБА_18 , завіривши її відбитком печатки Лантратівської сільської ради та видала її, при цьому роз`яснила про необхідність подальшого підтвердження, зазначеного в довідці рідства шляхом внесення відповідних завідомо неправдивих відомостей у подану в Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області заяву.

ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що вона не має права на одержання недоотриманої ОСОБА_15 пенсії за червень 2009 року, 22 червня 2009 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи спільний з ОСОБА_6 злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи в адміністративному приміщенні Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області, розташованому за адресою: смт. Троїцьке, проспект перемоги, 77 склала завідомо підроблений документ, а саме заяву з проханням про виплату пенсії померлої ОСОБА_15 за червень 2009 року, при цьому внесла в нього завідомо неправдиві відомості, відповідно до яких остання їй доводиться тіткою та надала в Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі, зазначені вище завідомо підроблені документи, а саме довідку, видану ОСОБА_6 від імені виконкому Лантратівської сільської ради і складену ОСОБА_7 заяву, на підставі яких 17 липня 2009 року незаконно отримала пенсію померлої ОСОБА_15 в сумі 714 грн. 64 коп., якими надалі розпорядилася на власний розсуд.

В результаті сумісних злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_19 бюджету Пенсійного фонду України заподіяно збитків у сумі 714, 64 грн.

Крим цього, ОСОБА_6 будучи обраною відповідно до рішення першої сесії Лантратівської сільської ради, і будучи, у відповідності зі ст.2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні» посадовою особою органів місцевого самоврядування, яка займає на постійній основі посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, в процесі своєї службової діяльності ознайомилася з положеннями ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», згідно якої сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишалася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті.

22 лютого 2010 року, у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на покращення майнового стану жительки с. Лантратівка ОСОБА_20 за рахунок виплати недоотриманої пенсії, що належала пенсіонерці та мешканці с. Лантратівка ОСОБА_21 за лютий 2010 року, та яка залишалася недоотриманою у зв`язку зі смертю останньої, що настала ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_6 достовірно знаючи, що ОСОБА_20 не є родичем або членом сім`ї ОСОБА_21 та не має права на одержання недоотриманої останньою пенсією за лютий 2010 року, 22 лютого 2010 року, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб ОСОБА_20 , перебуваючи в будівлі Лантратівської сільської ради, не роз`яснивши порядок та механізм виплати зазначеного вище виду пенсії, і не поставивши останню до відома про свої злочинні наміри, всупереч інтересам служби, склала завідомо неправдивий офіційний документ - довідку, внісши завідомо неправдиві відомості, відповідно до яких ОСОБА_21 є тіткою ОСОБА_20 , після чого, продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи в будівлі Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області, розташованого за адресою: смт. Троїцьке, проспект Перемоги, 77, не поставивши ОСОБА_20 до відома про свої злочинні наміри, 01 березня 2010 року діючи всупереч інтересам служби, склала від імені останньої завідомо неправдивий офіційний документ заяву на виплату недоотриманої у лютому 2010 року померлою ОСОБА_21 пенсії, внісши в нього завідомо неправдиві відомості, вказавши, що ОСОБА_21 є тіткою ОСОБА_20 та постійно проживала з останньою, після чого, підробивши підпис ОСОБА_20 надала зазначені вище завідомо неправдиві офіційні документи довідку та заяву до Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_20 незаконно отримала недоотриману ОСОБА_21 пенсію за лютий 2010 року у сумі 944,07 грн., яка залишилася недоотриманою у зв`язку зі смертю останньої, в результаті чого бюджету Пенсійного фонду України заподіяно шкоду на зазначену вище суму.

В поданій апеляційній скарзі, обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок від 26.06.2015 року скасувати, та постановити виправдувальний вирок. Викликати та допитати у судовому засіданні експерта, який проводив почеркознавчі експертизи. Витребувати у Троїцького районного суду та дослідити цивільну справу за позовом ОСОБА_22 до ОСОБА_12 про розподіл спадкового майна. У доводах посилається на те, що вирок Троїцького районного суду від 26.06.2015 року є незаконним та необґрунтованим. Злочину не скоювала, нотаріальні дії виконувала у повній відповідності до норм законодавства, нотаріальні дії здійснено за місцем проживання ОСОБА_9 , підписи на нотаріальних документах виконала ОСОБА_9 під час вчинення нотаріальних дій особисто. Вважає, що не виконані вказівки судових інстанцій після скасування вироків місцевих судів та ухвали апеляційного суду. Звинувачення ґрунтується на висновках почеркознавчих експертиз про те, що ніби - то підписи на нотаріально засвідчених документах, а саме заповітові та довіреності від імені ОСОБА_9 виконано іншою невстановленою слідством особою. Жодних інших доказів, які б підтверджували звинувачення, на її думку, не має. З 06.03.1985 року вона працювала секретарем Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області, знає особисто більшість жителів сільської ради. ОСОБА_9 неодноразово говорила сусідам та подругам, що дочка у житті влаштована, має сім`ю, чоловік дочки продав будинок, в сім`ї є гроші на покупку нового будинку, за долю дочки вона спокійна. Син у житті не влаштований, свого житла не має, стосунки з дружиною напружені, мати переживала за подальшу долю сина, тому ОСОБА_9 вважала, що справедливо буде будинок переписати на сина.

Факт виїзду для вчинення нотаріальних дій за місцем проживання ОСОБА_9 крім її постійних та стабільних показів та показів свідків підтверджує потерпіла ОСОБА_10 , яка неодноразово давала покази про те, що вона бачила, як Короп, маючи при собі папку з документами заходила до ОСОБА_9 . Суд з невідомих причин та мотивів вказаний факт до уваги не взяв, що на її думку є суттєвою помилкою. Відповідно до інструкцій нотаріальні дії вчиняються за умов повного виключення можливості тиску сторонніх осіб, тому нотаріальні дії необхідно здійснювати без свідків. Допитані як під час досудового слідства так і неодноразово у судових засіданнях потерпіла ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 даючи постійні стабільні покази підтвердили, що у день здійснення нотаріальних Короп була у будинкові за місцем проживання ОСОБА_9 , при собі мала папку з документами. Покази потерпілої та свідків у цій частині співпадають з показами Короп.

Таким чином нотаріальну дію здійснено за місцем проживання ОСОБА_9 , нотаріально завірені Короп документи у повній мірі відповідали волевиявленню ОСОБА_9 , яка мала намір і неодноразово про нього говорила у присутності свідків залишити у спадщину один з будинків, що належали сім`ї ОСОБА_24 , а саме розташований у АДРЕСА_2 своєму синові ОСОБА_12 . Кримінальна справа не містить жодних доказів, які б ставили під сумнів або спростовували вказаний факт.

Під час допиту у якості свідка лікаря ОСОБА_25 , допиту інших свідків, вивчення матеріалів справи було встановлено, що на час здійснення нотаріальних дій ОСОБА_9 хворіла на онкологічне захворювання, відчувала сильні болі, приймала сильні знеболювальні засоби, у неї були суттєві порушення координації рухів, вона не могла самостійно пересуватися, тому нотаріальна дія проходила у неї вдома. Підписи ОСОБА_9 виконувала у незвичній позі сидячи на ліжкові. Крім того на час здійснення нотаріальної дії ОСОБА_9 було майже сімдесят років.

Вказані обставини органи досудового слідства при призначенні почеркознавчої експертизи проігнорували незважаючи на їх суттєве значення для справи.

Обвинувачення ґрунтується виключно на висновках почеркознавчих експертиз про те, щоб ніби то підписи на нотаріально засвідчених Короб документах, а саме: заповітові та довіреності від імені ОСОБА_9 виконано іншою невстановленою слідством особою.

Всупереч вказівкам касаційної інстанції ухвалі Верховного Суду України від 22 березня 2011 року жодних інших фактичних обставин ні органами досудового слідства ні судом встановлено та в обвинувальному висновку не зазначено, не встановлено, хто, де, коли, за яких обставин, з якою метою виконав підписи на завірених ОСОБА_6 нотаріальних документах.

Факт отримання Короп матеріальної, або якоїсь іншої вигоди не встановлено та в обвинувальному висновку не зазначено. Всупереч вказівкам касаційної інстанції правової оцінки відсутності у діях ОСОБА_6 корисного мотиву не надано, та які дійсні мотиви її дій за версією слідства та суду не зазначено.

Коло спадкоємців, вартість спадкового майна, сума збитків, які нібито завдані ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_10 станом на час вчинення злочину не встановлені та не зазначені в обвинувальному висновку.

Суд, обґрунтовуючи доведеність вини у оскаржуваному вироку привів перелік усіх доказів у справі, але не вказав, які з них підтверджують, які спростовують звинувачення, не надав правової оцінки безспірно встановленим фактам, зокрема фактові виїзду ОСОБА_6 на місце проживання ОСОБА_24 у день здійснення нотаріальної дії.

Матеріали кримінального провадження містять суттєві суперечності, без усунення яких неможливо винести звинувачувальний вирок.

Потерпіла ОСОБА_10 стверджує, що у 1999 році помер її батько, після нього залишилося спірне майно - житловий будинок, розташований у АДРЕСА_2 , вона спадкоємець першої черги, своє право на спадщину підтвердила шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_6 не посвідчувала жодного документу щодо будинку по АДРЕСА_2 , який належав батькові ОСОБА_26 , як вказано у звинуваченні. ОСОБА_6 посвідчувала документи щодо іншого будинку за адресою АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_9 , що підтверджується довіреністю та заповітом. Суд на вказані протиріччя уваги не звернув. ОСОБА_6 , як колишній секретар сільської ради, стверджує, що це два різні будинки, зареєстровані під різними номерами АДРЕСА_3 , різні адреси, різні домоволодіння, на кожне з яких окремо укладені договори на комунальні послуги, пільгове вугілля (станом на 2001рік), газ, тощо.

Відповідно до матеріалів цивільної справи будинок, розташований у АДРЕСА_2 належав не її батькові, а її матері ОСОБА_9 . Ні у обвинувальному висновку , ні в оскаржуваному вироку суду не вказано, за ким було зареєстроване право власності на спірний будинок у БТІ за час з 1999 року по 2011 рік.

Для встановлення суми завданої шкоди необхідно визначити точну адресу будинку, власника будинку, вартість будинку станом на 30.05.2001 року, кількість спадкоємців, та встановити, хто є власником спірного будинку на даний час. ОСОБА_6 звинувачують у скоєнні злочину, що за версією слідства відбувся 30.05.2001 року. За версією звинувачення та суду сума збитків рівна половині вартості будинку. Відповідно до ст. 364 КК України тяжкими наслідками у ст.364 367, якщо вони полягають у завданні матеріальних збитків, вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Визначення вартості нерухомого майна станом на 30.05.2001 року потребує спеціальних знань і можливе лише шляхом призначення відповідної судової експертизи. З невідомих мотивів слідство та суд вважають, що ціна спірного будинку 21 884, 68 грн. Слідство на суд тривають дуже довго. Станом на яку дату звинувачення оцінює нерухоме майно невідомо. Чи перевищує вартість половини нерухомого майна у двісті п1ятьдесят і більше разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на 30.05.2001 року невідомо. Жодних розрахунків з цього приводу матеріали справи не містять.

Вільні зразки підписів, надані експертові обмежувалися підписами невідомої особи на бухгалтерських документах, дати виготовлення яких співпадають з часом, коли ОСОБА_9 була здоровою, молодою та працездатною, працювала економістом. Вказані обставини при призначені експертиз експертам не повідомили.

Таким чином вихідні дані для проведення експертиз було зібрано не у повному обсязі та з порушенням вимог затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30.12.2004 № 144/5) Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (Назва редакції Наказу Міністерства юстиції № 965/5 від 01.06.2009).

Усі три почеркознавчі експертизи призначено з суттєвими помилками, без врахування необхідних вихідних даних, висновки експертиз суперечать усім іншим матеріалам справи. При цьому кількість експертиз на їх оцінку не впливає.

За таких умов суд при оцінці усіх доказів у їх сукупності повинен був критично віднестися до матеріалів почеркознавчих експертиз.

Має питання, які вона бажає поставити експерту на підставі п.7 ст. 263 КПК України, оскільки має право захищатися. Для усунення недоліків та суперечностей необхідно викликати експерта у судове засідання та допитати його з наступних питань, оскільки не мала можливості зробити це у суді першої інстанції: Чи змінився почерк людини з досягненням похилого віку? Чи змінюється почерк людини з досягненням похилого віку? Чи змінюється почерк людини внаслідок порушення координації рухів, викликаного хворобою? Чи змінюється почерк людини при виконанні письма у незвичній позі? Чи могла різниця у підписах на вільних зразках підпису і окремо нотаріальних документах виникнути внаслідок кожної з вищезазначених обставин окремо, або внаслідок сукупності вищеназваних обставин?

Вважає, що жодних доказів, які б підтверджували умисний характер дій Короб в матеріалах справи не зазначено.

Ні у обвинувальному висновку, ні у вироку суду не має жодного посилання на протоколи обшуку, протоколи виїмки, протоколи інших слідчих дій, внаслідок яких у слідства з`явилися письмові докази, а саме оригінали нотаріально посвідчених документів, документи з вільними зразками підписів ОСОБА_9 . Тобто звинувачення не довело судові, а суд не перевірив джерела, законність отримання вказаних доказів. Наскільки їй відомо оригінали документів повинні знаходитися у матеріалах цивільної справи про поділ спадщини, цивільна справа розглядалася різними судами довгий час, документи неодноразово витребувалися та поверталися судами, частину документів за невідомих їй обставин втрачено, жодних слідчих дій по вилученню документів з матеріалів цивільної справи не проводилося.

Яким чином первісні документи потрапили до матеріалів кримінальної справи, чи є первісні документи, досліджені експертом 2005, 2006, 2008 роках саме тими документами, які ОСОБА_6 посвідчувала у 2001 році.

Враховуючи, що законність отримання та залучення до матеріалів справи вказаних доказів звинуваченням не доведено, судом не розглянуто, а тому усі оригінали нотаріально посвідчених документів, документи з вільними зразками підписів ОСОБА_9 та проведені на їх підставі графологічні експертизи є недопустимими доказами, підлягають виключенню з переліку доказів.

Висновок звинувачення та суду про суттєвість шкоди є бездоказовим, базується на припущеннях і не може бути достатнім для встановлення дійсного розміру, шкоди, а наявність у її діях кваліфікуючої ознаки тяжких наслідків недоведеною.

Висновок обвинувачення та суду про те, що ОСОБА_6 діяла з прямим дійсним умислом ґрунтується виключно на припущеннях, не підтверджених доказами.

Обвинувачення по епізоду з ОСОБА_15 також вважає себе невинуватою. У останні роки свого життя ОСОБА_15 була паралізована, втратила можливість самостійно підніматися з ліжка, пересуватися по кімнаті, внаслідок похилого віку та тяжкого стану здоров`я не могла проживати та обслуговувати себе самостійно, не могла самостійно вести та утримувати підсобне господарство та потребувала сторонньої допомоги. Для ОСОБА_15 існувала реальна загроза померти від холоду та голоду, а також внаслідок відсутності необхідного догляду. ОСОБА_7 прийняла жінку похилого віку у свою сім`ю, вела з нею спільне господарство, доглядала, готувала. Вважає, що за таких умов ОСОБА_7 відповідно до ч.1 ст.91 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» мала право на отримання нарахованих, але не отриманої пенсії померлого пенсіонера ОСОБА_15 , отримала відповідно 714,64 грн. пенсії у повній відповідності до норм чинного законодавства та втратила вказані гроші на поховання пенсіонерки.

Також вважає, що суд неправильно визначив бюджет Пенсійного фонду як особу, якій спричинено шкоду. Відповідно до ч.1 ст. 91 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» Суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Таким чином потерпілими у справі є члени сім`ї, а у разі їх відсутності спадкоємці, а не Пенсійний Фонд України. Слідством не встановлено, хто був членами сім`ї ОСОБА_15 та ОСОБА_21 на час смерті, хто їх спадкоємці, тобто не встановлено та не залучено до участі у справі належних потерпілих.

У запереченнях прокурор вважає вирок законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - без задоволення Вказує, що твердження обвинуваченої спростовуються доказами, яки були дослідженні у судовому засіданні та викладені у вироку. Вважає, що не можна погодитися з твердженням обвинуваченої ОСОБА_6 , викладеним останньою у своєї апеляції щодо невиконання судом першої інстанції ухвали Верховного суду України від 22.03.2011 року, оскільки у вироку Троїцького районного суду від 26.06.2015 зазначено наслідки, які настали внаслідок вчинення секретарем Лантратівської сільської ради ОСОБА_6 інкримінованих останній злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України, а також зазначено кому саме і в якому розмірі була спричинена шкода, а саме у вироку суду від 26.06.2015 зазначено: «В результаті зазначених злочинних дій секретаря Лантратівської сільської ради ОСОБА_6 , ОСОБА_10 після смерті батьків ОСОБА_14 та ОСОБА_27 фактично позбавлена права власності і можливості користування 1/2 частини належного ії спадкового майна, загальна вартість якого на час вчинення кримінального правопорушення становила 10942,34 грн., що більш ніж в 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, та на яке остання мала право за Законом, а саме відповідно до положень ст.ст. 529, 548, 549 Цивільного Кодексу УРСР (1963 року)». Під час судового розгляду судом встановлено, що вартість будинку на час вчинення ОСОБА_6 злочину складала 21 884 грн. 68 коп. Слід зазначити, що під час оформлення у травні 2001 року ОСОБА_12 (син померлої ОСОБА_27 ) відповідних документів на будинок: АДРЕСА_2 з метою подальшого отримання права власності на будинок, проводилась інвентаризаційна оцінка зазначеного будинку, яка склала 21 884 грн. 68 коп. Відповідний документ досліджувався у суді, а також записи, підтверджуючі вищезазначену суму інвентаризаційної оцінки будинку станом на 31.05.2001 року маються у декількох документах інвентарної справи БТЇ на вищезазначений будинок, які також досліджувались судом. Слід зазначити, що ОСОБА_6 у апеляційній скарзі допускається неодноразове перекручення фактів на свою користь,замовчування фактів, які свідчать не на ії користь, а також зазначено факти які взагалі не відповідають дійсності. Так, ОСОБА_6 посилається на покази свідка ОСОБА_23 , яка не допитувалась у судовому засіданні під час останнього судового розгляду Троїцьким районним судом. У апеляції ОСОБА_6 зазначає, що факт ії візиту до будинку померлої ОСОБА_27 30.05.2001 року підтверджує у судовому засідання ряд свідків, у тому числі потерпіла ОСОБА_10 . Але зазначений факт не свідчить про те, що зайшовши до приміщення будинку, в якому знаходилась хвора ОСОБА_27 (яка на той час вже не вставала з ліжка), остання висловила ОСОБА_6 своє бажання заповісти все своє майно синові ОСОБА_12 а також надати йому право здійснювати дії по оформленню документів на житловий будинок. До того ж, слід прийняти до уваги що після візиту та спілкування з ОСОБА_27 , секретар сільради ОСОБА_6 повернулась до приміщення Лантратівської сільської ради, де повинна була надрукувати довіреність та заповіт від імені ОСОБА_27 , внести записи про вчинення нотаріальних дій до відповідних журналів, заповнити квитанції для сплати держмита та виконати інші обов`язкові у зазначеному випадку дій, після чого повинна була повторно повернутися до будинку ОСОБА_27 для того щоб остання власноруч підписала вищезазначені документи. Однак, немає жодного свідку, який б підтвердив факт повторного візиту ОСОБА_6 до будинку ОСОБА_27 , немає також свідків, які б підтвердили факт візитів ОСОБА_6 до ОСОБА_27 , необхідних для оформлення і подальшого підписання довіреності ОСОБА_27 на ім`я ОСОБА_13 , датовану 01.06.2001 року. Більш того, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначив, що після того як він разом з сусідом ОСОБА_13 на автомобілі останнього відвезли ОСОБА_6 до сільської ради вранці 30.05.2001 року (після візиту ОСОБА_6 до будинку його матері ОСОБА_27 ), він почекавши деякий час біля сільради, отримав від ОСОБА_6 документи, на підставі яких він в подальшому оформлював в БТІ необхідні документи на будинок. ОСОБА_12 під час допиту зазначив, що він отримував документи від ОСОБА_6 лише один раз. Окрім вищезазначеного, допитана у судовому засіданні жінка ОСОБА_12 - свідок ОСОБА_28 (слід зазначити, що на час зазначених подій ОСОБА_12 та ОСОБА_28 мешкали у будинку разом з хворою ОСОБА_27 ) показала, що 30.05.2001 року приблизно о 9 годині повернулася додому з роботи (працювала за графіком робоча доба - дві доби вихідні) та від свого чоловіка дізналася про те, що напередодні у них дома 22.02.2010 на ім`я ОСОБА_20 нею внесено не відповідаючи дійсності факт наявності родинних відносин між останніми (начебто останні доводились племінницями померлих) та померлими ОСОБА_15 та ОСОБА_29 (до того ж, у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_30 також не заперечували факту відсутності родинних зв`язків з померлими), однак наполягає на тому, що факт ведення спільного господарства та спільного проживання є правдивим, не відповідає дійсності. Допитані в судовому засіданні в якості свідків сусіди та знайомі померлих пенсіонерів ОСОБА_15 та ОСОБА_29 - ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 засвідчили про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_20 не мешкали разом з померлими ОСОБА_15 та ОСОБА_36 , не вели сумісного господарства та не були пов`язані спільним побутом, отже ОСОБА_7 та ОСОБА_20 не можуть розглядатися як члени родин померлих пенсіонерів ОСОБА_15 та ОСОБА_29 у сенсі ст. З СК України.

У запереченнях потерпіла ОСОБА_10 просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - без задоволення, вважає вирок законним та обґрунтованим. У момент скоєння ОСОБА_6 кримінального злочину її матері, ОСОБА_27 було повних 53 роки (травень - червень 2001 року). Власником будівель за адресою АДРЕСА_2 на 30 травня 2001 року був ОСОБА_8 , а власником будівель за адресою АДРЕСА_2 на 30 травня 2001 року був ОСОБА_37 . ОСОБА_27 ніколи власником вказаних у апеляційній скарзі ОСОБА_6 і в оформленому неї рішенні Лантратівської сільської ради будівель не була. Терміну подання заяви на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_8 вона не пропускала. Будинок вона придбала з чоловіком 13 листопада 2001 року, тому що її сім`ї не стало де жити після злочинних дій ОСОБА_6 . ОСОБА_6 необґрунтовано стверджує, що працівники правоохоронних органів чинили на неї тиск і погрожували їй, змушуючи змінити покази, тому що вона неодноразово була свідком, як звинувачена ОСОБА_6 зчиняла сварки і в міліції, і в суді. При цьому вона жодного разу не вибачилась і жодного разу її не покарали ні штрафом, ні іншим дисциплінарним стягненням. Ждного разу ОСОБА_6 не заявила клопотання про виклик до суду подруг матері у якості свідків. На 30 травня 2001 року саме у ОСОБА_27 ніякого будинку у власності не було. Право спадкування на будинок за адресою АДРЕСА_2 відкрилося після смерті мого батька ОСОБА_8 - 9 березня 1999 року і я з того часу була спадкоємцем І черги, так само як ОСОБА_27 (мама), ОСОБА_38 (батьків батько) та ОСОБА_12 (мій брат). Викликає також велику підозру те, що до Лантратівської сільської ради ОСОБА_12 звернувся з ОСОБА_13 , як стверджує ОСОБА_6 , коли 30 травня 2001 року за адресою мешкання і постійного місцезнаходження тяжкохворої ОСОБА_27 перебував рідний брат раніше померлого батька ОСОБА_39 , і він раптом нічого про створене ОСОБА_6 не знає, хоч перебував у прекрасних стосунках з ОСОБА_9 і приїхав спеціально, щоб її провідати востаннє, а ОСОБА_13 . ОСОБА_9 не визнавала ні в якості друга сім`ї, ні тим більше як свою довірену особу. Із ОСОБА_13 у її батьків навіть сусідських стосунків не було, то як би ОСОБА_9 довірила йому дарувати будинок. Скоріше вона б довірила ОСОБА_40 .

Учасники процесу, крім прокурора, в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від потерпілої ОСОБА_10 до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу обвинуваченої Короп за їх відсутністю.

Заслухав суддю-доповідача, прокурора, що заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та просив залишити вирок без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 409 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення є:

- неповнота судового розгляду;

- невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому за наявності декількох підстав для скасування або зміни вироку чи ухвали суд апеляційної інстанції має зазначити в ухвалі про всі такі підстави.

Підставою для скасування чи зміни судового рішення з мотивів неповноти судового розгляду є наявність обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ст. 410 КПК судовий розгляд визнається неповним у разі:

1) якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;

2) якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Неповнота судового розгляду може бути встановлена також у разі: 1) якщо належно не з`ясовано обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону злочину; 2) всебічно і повно не досліджено ознаки, на підставі яких встановлюється суб`єкт і суб`єктивна сторона злочину; 3) поверхово досліджено відомості про особу обвинувачуваного, обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання; 4) не з`ясовано наявність/відсутність обставин, що виключають притягнення особи до кримінальної відповідальності; 5) недостатньо досліджено характер і розмір заподіяної шкоди; 6) не встановлено роль кожного обвинуваченого у вчиненні кожного епізоду злочину; 7) не виявлено причини й умови, що сприяли вчиненню злочину, якщо це має істотне значення для справи; 8) не вжито заходів щодо перевірки показань заінтересованих учасників провадження, що покладені в основу судового рішення; 9) не з`ясовано причини істотних протиріч у доказах; 10) висновки суду побудовано на припущеннях; 11) не проведено необхідні слідчі дії; 12) неповно досліджено версії обвинувачення або захисту; 13) суд необґрунтовано обмежився оголошенням показань свідків, не допитавши їх; 14) не з`ясовано обставини, що мають значення для початку досудового розслідування щодо осіб, причетних до злочину, встановлення ролі яких може вплинути на ступінь винуватості засуджених осіб.

Згідно статті 411 КПК с удове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Суд порушив зазначені вимоги закону.

Так, суд, визнавши ОСОБА_6 винуватою у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч.2 ст.364 КК України, у вироку у фабулі обвинувачення за цими епізодами, визнаного судом доведеним, у повному обсязі не виклав формулювання цього обвинувачення, зокрема, не вказав, які наслідки настали від вчинення ОСОБА_6 злочинів, кому саме, в якому розмірі була спричинена шкода протиправними діями засудженої.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України за кваліфікуючою ознакою спричинення нею тяжких наслідків, суд не визначився і не вказав у вироку, в чому саме полягали ці тяжкі наслідки.

Як вбачається з вироку, Короп визнано винуватою у тому, що вона 30 травня 2001 року, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 не засвідчувала своїм підписом будь-яких документів, що мають юридичне значення, а, отже, не уповноважувала жителя с. Лантратівка, Троїцького району ОСОБА_13 , який проживав по сусідству з останньою, від свого імені скласти договір дарування зазначених віще будівель ОСОБА_12 , діючи умисно, в інтересах третіх осіб, перебуваючи в будівлі Лантратівської сільської ради, в порушення ст. 64 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, склала завідомо неправдиву дату складання документа 01 червня 2001 року.

Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, достовірно знаючи, що вказаний вище завідомо неправдивий офіційний документ, від імені ОСОБА_9 підписаний третьою особою, яку встановити в ході досудового та судового слідства не представилося можливим, 30 травня 2001 року, перебуваючи в будівлі Лантратівської сільської ради, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, в порушення ст. 45 Закону України «Про нотаріат», п. 13 Наказу Міністерства Юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, засвідчила нотаріальне посвідчення завідомо неправдивого офіційного документа довіреності від 01 червня 2001 року, згідно якої ОСОБА_13 був наділений правом на здійснення дій, пов`язаних з даруванням зазначених вище будівель ОСОБА_12 .

Однак, у вироку не вказано чи було використовано ций документ ким і які тяжкі наслідки це потягло. Тому що само складання цього документу та нотаріальне його посвідчення без тяжких наслідків не містить в себе складу злочину, передбаченого ч.2 ст.364 та ч.2 ст.366 КК України.

Крим цього, як вказано у вироку, 09 березня 1999 року внаслідок смерті жителя с. Лантратівка, Троїцького району ОСОБА_8 , у власності якого перебував житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 , у відповідності зі ст. 529 Цивільного Кодексу України (1963 року) право на належне йому майно і майнові права, що в силу закону, перейшли до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

02 вересня 1999 року ОСОБА_10 звернулася в Троїцьку державну нотаріальну контору з заявою про прийняття майна, яке їй належало після смерті її батька ОСОБА_8 .

Однак, ця частина формулювання обвинувачення, вказана у вироку суперечить твердженню потерпілої ОСОБА_10 проте, що право спадкування на будинок за адресою АДРЕСА_2 відкрилося після смерті її батька ОСОБА_8 - 9 березня 1999 року і вона з того часу була спадкоємцем І черги, так само як ОСОБА_27 (мати), ОСОБА_38 (батьків батько) та ОСОБА_12 (її брат).

Тоді виникає питання чому потерпілою визнано тільки ОСОБА_10 та яка доля спадку після смерті її батька ОСОБА_8 належало їй і яка сума збитків з урахуванням всіх спадкоємців на момент складання та здійснення нотаріального посвідчення ОСОБА_6 , як вказано у вироку, - завідомо неправдивого офіційного документу довіреності від 30 травня 2001 року, в якій вона вказала, що ОСОБА_9 уповноважує свого сина ОСОБА_12 на оформлення документів на зазначені вище будови.

Одночасно суд, викладаючи фабулу звинувачення, у вироку зазначив, що «досудовим та судовим слідством встановлено…», що є грубим порушенням ст.374 КПК України, і також у порушення вимог цієї статті виклав покази свідків, перелічив матеріали кримінального провадження, які були досліджені та оголошені у судовому засіданні не надав їм належної оцінки, не вказав чому він одні докази приймає до уваги, а інші ні, підтверджують вони чи спростовують обвинувачення ОСОБА_6 .

Крим того, суд вказав у вироку всі висновки почеркознавчих експертиз і додаткову і повторну, однак не надав їм оцінки взагалі, не вказав яка ж експертиза підтверджує винуватість обвинуваченої.

Суд не звернув уваги на те, що ухвалою апеляційного суду Луганської області від 23.07.2013 року вирок Білокуракінського районного суду Луганської області від 23 квітня 2013 року відносно ОСОБА_6 скасовано, справу спрямовано прокурору для здійснення додаткового розслідування. Після чого 02.10.2013 року до Троїцького районного суду Луганської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000649 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачений ст.ст.364 ч.2, 366 ч.2, 366 ч.1, 191 ч.3, 366 ч.1, 191 ч.3 КК України та ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачений ст.ст.191 ч.3, 358 ч.1, 358 ч.3 КК України, при цьому у реєстрі матеріалів досудового розслідування не вказано жодної слідчої дії, яка б була виконана після повернення справи на додаткове розслідування, а саме після 23.03.2013 року.

На а.с.128 т.1 є клопотання прокурора про долучення до матеріалів кримінального провадження матеріалів досудового слідства, всі документи датовані датами до 23.07.2013 року, при чому вказана спадкова справа була відсутня.

Більш того, кримінальне провадження спочатку находилося у провадженні судді Троїцького районного суду ОСОБА_41 , а потім з невідомих причин, після того, як ухвалою Троїцького районного суду від 30.10.2013 року в задоволенні заяви про самовідвід ОСОБА_41 було відмовлено, кримінальне провадження опинилося у провадженні судді ОСОБА_42 . Ніяких документів по цьому питанню кримінальне провадження не містить.

Одною з підстав скасування ухвалою Верховного Суду України від 22 березня 2011 року вироку Троїцького районного суду Луганської області від 18 лютого 2010 року та ухвали апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2010 року відносно ОСОБА_6 стало те, що в мотивувальної частині вироку не було викладено формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини й мотивів злочину та докази, на яких ґрунтується висновок суду.

Ці ж мотиви скасування вироків відносно ОСОБА_43 були викладені в ухвалах апеляційного суду Луганської області від 21.02.2011 року та від 23.07.2013 року.

Як свідчать матеріали справи, аналіз яких наведено вище, судом першої інстанції порушені вимоги ст.439 ч.2 та ст.415 ч.3 КПК України про обов`язковість висновків і мотивів, з яких скасовані судові рішення для суду першої інстанції при новому розгляді.

Згідно з п.1 ч.1 ст.415 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий судовий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини 2 статті 412 КПК.
Отже, суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому постановити законне та обгрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК є підставою для скасування вироку і повернення справи на новий судовий розгляд.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно виконати всі вказівки судів касаційної і апеляційної інстанції та ретельно перевірити всі доводи обвинуваченої ОСОБА_6 викладені в апеляційної скарзі щодо її невинуватості.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 415, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Троїцького районного суду Луганської області від 26 червня 2015 року відносно ОСОБА_6 за ст.ст. 364 ч.2, 366 ч.1, 366 ч.2, 191 ч.3 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: