Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/1704/15-к
Провадження № 1-кп/483/174/2015
ВИРОК
Іменем України
10 вересня 2015 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002233 від 06 серпня 2015 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Рівне, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, одружений, проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника майстерні взводу матеріально-технічного забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону у військовому званні сержант, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в умовах особливого періоду самовільно залишив місце служби за наступних обставин.
10 березня 2015 року ОСОБА_4 . Рівненським ОМВК був призваний для проходження військової служби за мобілізацією.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26 квітня 2015 року № 114 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду начальника майстерні взводу матеріально-технічного забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , у військовому званні сержант.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12 червня 2015 року № 170, з метою удосконалення артилерійських підрозділів та виконання стрільб по морським цілям, сержанта ОСОБА_4 у складі протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 було відряджено до місця проведення базового табору даної військової частини в АДРЕСА_2 , на територію санаторію «Сонячний».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його де виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання Виконувачем обов`язків Президента України, Головою Верховної Ради України ОСОБА_5 . Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу, про що ОСОБА_4 було відомо.
14 липня 2015 року, близько 07 год. 00 хв., сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив територію базового табору військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , та вибув до місця постійного проживання в місто Рівне, де проводив час на власний розсуд.
31 липня 2015 року близько 21 год. 00 хв. сержант ОСОБА_4 самостійно прибув на територію базового табору військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 вину в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та дав показання, що о 07 годині ранку 14 липня 2015 року він самовільно залишив місце служби, щоб поїхати до родини, яка проживає в м. Рівне. При цьому, він усвідомлював злочинність таких дій, у вчиненому щиро кається. Після повернення на місце служби, він добровільно звернувся до військової прокуратури.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає; йому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, стосуються його сімейного стану та стану його здоров`я.

Аналізуючи викладене, суд знаходить доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому злочину і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його вік, особу, а саме те, що він є раніше не судимим, характеризується незадовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має двох неповнолітніх дітей, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
При визначенні обставин, що пом`якшують покарання, суд враховує правову позицію Верховного суду України, викладену в Пленумі від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зокрема про те, що суди можуть не визначати окремі обставини такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставини ті, які не зазначено в обвинувальному висновку. Наведений у ч. 1 ст. 66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним, і суд може визнати пом`якшуючими інші обставини, не зазначені у вказаній матеріально-правовій нормі.
Встановивши в судовому засіданні такі обставин, як щире каяття у вчиненому та з`явлення зі зізнанням, бездоганна поведінка з часу вчинення злочину і дотепер, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст 66 КК України, визнає ці обставини винятковими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного. Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачене санкцією ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на три місяці, з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Цивільний позов у провадженні не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 373,374,475 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту строком на три місяці, з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий: