Справа № 306/234/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26.01.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Свалявського районного суду від 12 травня 2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українку, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, судимий Свалявським районним судом 06.10.2014 року за ст.185 ч.1, ст.186 ч.2 на підставі ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
засуджено ч.1 ст.296 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Свалявського районного суду від 06.10.2014 року і остаточно до відбуття покарання ОСОБА_9 визначено 4 (чотири) роки 1 місяць позбавлення.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим і засуджений за те, що 02.12.2014 року близько 12-ої години, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись на подвір`ї території Пасіцької ЗОШ 1-2 ступенів в с.Пасіка Свалявського району, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, умисно, з хуліганських спонукань, які супроводжувались особливою зухвалістю, завдав потерпілій ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 вказав на однобічність, неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що на його думку призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого, просив вирок суду змінити в частині призначеного покарання та застосувати до ОСОБА_6 ст.69 КК України. Зазначив також, що суд при призначенні покарання не врахував бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, примиритися з потерпілою та відшкодувати їй шкоду.
У зміненій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 вказує на незаконність вироку суду через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та допущене під час досудового слідства порушення права на захист ОСОБА_6 . Зазначає також, що суд першої інстанції не врахував, що в діях обвинуваченого відсутній хуліганський мотив, оскільки він не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, що виключає наявність складу цього злочину в діях ОСОБА_6 . Просить вирок Свалявського районного суду від 12.05.2015 року скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати.
Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника - ОСОБА_7 , які просили скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, промову прокурора, який також вважає, що вирок підлягає скасуванню із-за істотного порушення вимог КПК, порушення права на захист, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не дотримано.
Так, відповідно до ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку належить зазначити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно зі ст.337 ч.1 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Згідно зі п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, серед інших відомостей, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 вказаним вимогам не відповідає, оскільки не містить належним чином сформульованого обвинувачення та правову кваліфікацію його дій, а містить лише виклад фактичних обставин, які встановлені під час досудового розслідування та вказівку на підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, хуліганства , без зазначення кваліфікуючих ознак цього злочину.
Відтак, висунуте ОСОБА_6 обвинувачення є неконкретним, а тому останній був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від обвинувачення, що призвело до порушення його права на захист.
Крім того, в порушення вимог п.9 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не містить дати його складання.
Не зважаючи на це, суд у підготовчому судовому засіданні не перевірив відповідність обвинувального акту вимогам ст.291 ч.2 п.5 КПК України, як це передбачено ст.314 КПК України, не вирішив питання про усунення наведених недоліків, та ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги положень ст.370 КПК України.
Окрім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчому, який склав обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 09.12.2014 року головним лікарем Свалявської ЦРЛ було повідомлено про перебування ОСОБА_6 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 05.04.1989 з діагнозом: Олігофренія в стадії дебільності. Проте, слідчий за наявності відомостей, які давали підстави вважати , що ОСОБА_6 під час вчинення суспільно небезпечного діяння був в неосудному або обмежено осудному стані, в порушення п.3 ч.2 ст.52, ст..ст.242, 509 КПК України, не тільки не забезпечив участь захисника у даному кримінальному провадженні та не залучив експерта для проведення психіатричної експертизи, а і 15.12.2014 року провів слідчий експеримент за участю ОСОБА_6 , що свідчить про порушення на стадії досудового розслідуваня вимог кримінального процесуального закону, в тому числі і права на захист ОСОБА_6 .
Вказані порушення закону суд першої інстанції не тільки залишив поза увагою, а й сам припустився формального з`ясування даних, які характеризують обвинуваченого, зокрема, його психічного стану і, таким чином, проігнорував вимоги кримінального закону, передбачені ст.20 КК України.
При цьому, як встановлено під час апеляційного провадження, згідно висновку судово-психіатричного експерта №763 від 12.10.2015 року, ОСОБА_6 в період інкримінованих дій виявляв ознаки розумової відсталості в ступені помірно вираженої дебільності з вираженими емоційно-вольовими розладами, які в нього хоча і не досягали рівня хворобливих розладів, однак значною мірою впливали на достатнє розуміння ним ситуації правопорушення, власного місця і ролі в цій ситуації, а емоційно вольові розлади привели до порушення контролю діяльності і здатності регулювати свою поведінку, а тому за своїм психічним станом ОСОБА_6 в період інкримінованих дій міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак не в повній мірі.
Разом з цим, як видно з вироку, суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_6 у вказаних в обвинувальному акті місці та час, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, умисно, з хуліганських спонукань, які супроводжувались особливою зухвалістю, завдав потерпілій ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень.
За змістом ч.3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити чітке формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення,
Проте, постановивши обвинувальний вирок, суд першої інстанції даних вимог закону не виконав. У вироку взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, натомість суд покликався на обвинувачення, встановлене обвинувальним актом.
При цьому, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та показав, що на території школи побачив потерпілу, яку назвав ОСОБА_11 та тільки запитав «котра година». Отримавши відповідь у грубій формі, розвернув її до себе. Під час судового розглядку неодноразово наголошував на тому, що потерпілій тілесних ушкоджень не наносив, а лише з`ясовував чому вона так грубо йому відповіла.
Крім того, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд не проаналізував і не умотивував у вироку показання допитаних в судовому засіданні осіб, а лише обмежився формальним викладенням їх у вироку, не зазначивши які саме обставини правопорушення цим підтверджуються. Відтак залишив поза увагою й не спростував наведених доводів обвинуваченого про те, що він не вчиняв хуліганських дій по відношенню до потерпілої, а лише з`ясовував виниклу суперечку.
Окрім того, дійшовши до висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, суд у мотивувальній частині вироку взагалі не вказав, в чому ж виразилось грубе порушення ОСОБА_6 громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст.296 КК України, місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст.415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст..370 КПК України.
Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги, при новому судовому розгляді кримінального провадження підлягають перевірці всі доводи, наведені захисниками обвинуваченого в апеляційних скаргах.
З врахуванням наведеного, апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 - скасувати й призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі зі стадії підготовчого судового засіданні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: