АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1224/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №639/2190/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.82 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 травня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою стосовно засудженого

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця смт.Солоницівка

Дергачівського району Харківської області, освіта середня, не

працюючого, не одруженого, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

-27 лютого 1998 року Красноградським районним судом

Харківської області за ч.2 ст.140, ч.3 ст.142 КК України (в

редакції 1960 року) до 6 років позбавлення волі;

- 24 лютого 1999 року Київським районним судом м.Харкова

за ч.2 ст.142, ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року)

до 6 років 6 місяців позбавлення волі;

-2 серпня 2004 року апеляційним судом Харківської області за

ч.3 ст.187 КК України до 12 років 9 місяців позбавлення волі з

конфіскацією майна;

-30 квітня 2014 року Дергачівським районним судом

Харківської області за ч.4 ст.185, ч.5 ст.185, ч.2 ст.186 КК

України до 12 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією

всього належного йому майна, -

відмовлено у його клопотанні про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Згідно ухвали, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, оскільки він не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, та відсутні докази на підтвердження, що цілі покарання досягнуті раніше ніж у строк покарання, визначений обвинувальним вироком суду стосовно ОСОБА_8 .

В апеляційних скаргах:

-захисник просить ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова скасувати, посилаючись на те, що вона, на його думку, не відповідає фактичним обставинам справи, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 , замінити невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі на обмеження волі.

В обґрунтування апеляції захисник зазначає, що ОСОБА_8 фактично відбув більше ніж 2/3 частини покарання, характеристика, надана пенітенціарною установою, є позитивною, вину у вчиненні злочинів визнав повністю, щиросердно розкаявся, відшкодував судові витрати;

-засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на те, що вона, на його думку, постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою і однобічністю судового слідства, неправильним застосуванням кримінального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому просить задовольнити його клопотання, застосувавши ст.82 КК України.

Зазначає, що він позитивно характеризується, що свідчить, на його думку, про те, що він став на шлях виправлення, відшкодував судові витрати, визнав повністю вину у вчиненні злочинів та розкаявся, не має стягнень.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та засудженого, які підтримали доводи апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав, що відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно із вимогами ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовне звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання, мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях.

Виходячи з вказаних норм закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання чи заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, є правом, а не обов`язком суду.

Становлення особи на шлях виправлення характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Такий висновок повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у місцях позбавлення волі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.

Як вбачається із матеріалів справи, засуджений ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі, а саме в Харківському слідчому ізоляторі, знаходиться з 12 грудня 2003 року за скоєння розбійних нападів, грабежу, крадіжок.

У Харківському слідчому ізоляторі ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року, яким ОСОБА_8 був засуджений за ч.4 ст.185, ч.5 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.187, ст.70 ч.1, 2, ст.70 ч.4 КК України до 12 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна із зарахуванням строку з 3 грудня 2003 року по 18 квітня 2005 року. Початок строку 19 квітня 2005 року. Кінець строку 4 вересня 2016 року.

Згідно характеристики на ОСОБА_8 , виданої начальником Харківського слідчого ізолятора від 13 травня 2015 року, за час відбування покарання він допустив 5 порушень вимог режиму відбування покарання, заохочень не має, до суспільно-корисної праці залучається - по благоустрою Харківського слідчого ізолятору, але при розгляді клопотання ОСОБА_8 в суді першої інстанції, представник слідчого ізолятору відніс вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на розсуд суду.

Відповідно до медичної довідки, виданої начальником медичної частини Харківського слідчого ізолятора від 8 травня 2015 року, загальний стан здоров`я ОСОБА_8 задовільний.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував тяжкість вчинених засудженим ОСОБА_8 злочинів та кількість епізодів злочинної діяльності, а також факти порушення ним вимог режиму тримання та правил внутрішнього розпорядку у період часу з 2003 до 2007 років.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_8 не відшкодував цивільний позов в розмірі 9965 грн. 04 коп., і при розгляді апеляцій не визнав цей позов, який з нього на користь потерпілої ОСОБА_10 стягнуто за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що засуджений під час відбування покарання не довів, що він став на шлях виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а також, що відсутні докази на підтвердження того, що цілі покарання досягнуті раніше ніж у строк покарання, визначений обвинуваченому вироком суду, та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, по справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 травня 2015 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: