Ухвала іменем україни 17 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого судді ОСОБА_11.,
суддів:ОСОБА_12., ОСОБА_13.,
при секретарі ОСОБА_14.

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Самбір, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 304 КК України,

за участю ОСОБА_15.,
захисника ОСОБА_6,
В С Т А Н О В И Л А:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5, просить змінити вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2015 року, перекваліфікувати дії його підзахисного з ч. 2 на ч. 1 ст. 186 КК України і призначити йому покарання не пов'язане з фактичним позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що злочин за участі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був вчинений без попередньої змови групою осіб, що доводять фактичні обставини кримінального провадження. Зазначає, що взаємодія обох співучасників відбулась раптово, несподівано та спонтанно.

Потерпілий ОСОБА_8 звернувся до суду касаційної інстанції з листом, в якому просить розглянути кримінальне провадження за його відсутності та задовольнити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_5 виправдано за ч. 1 ст. 304 КК України та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7, судові рішення стосовно якого в касаційному порядку не оскаржуються.

Вироком вирішено питання про стягнення судових витрат та щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, 21 січня 2014 року близько 22.00 год. ОСОБА_5, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, разом з неповнолітнім ОСОБА_7, знаходячись у квартирі ОСОБА_8, за адресою: Львівська область, АДРЕСА_2 за попередньою змовою в групі осіб умисно нанесли ОСОБА_8 декілька ударів по різних частинах тіла, тобто, застосували до нього насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, та відкрито викрали чуже майно на загальну суму 620 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2015 року вирок суду першої інстанції залишений без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав свою касаційну скаргу та просив змінити вирок і ухвалу, перекваліфікувати дії його підзахисного з ч. 2 на ч. 1 ст. 186 КК України і призначити йому покарання не пов'язане з фактичним позбавленням волі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, просив вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції не допущено порушень вказаних вимог закону.

З матеріалів справи вбачається, що районний суд ретельно дослідив усі докази, зібрані у передбачений законом спосіб, дав їм належну оцінку та визначив юридичну кваліфікацію дій засудженого.

Обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд взяв до уваги наступні докази:

- показання потерпілого ОСОБА_8 про те, що він 21 січня 2014 року у себе вдома вживав алкогольні напої разом з ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та особою на ім'я ОСОБА_10. Коли ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вийшли, ОСОБА_7 почав вимагати у нього гроші, а, в подальшому, наніс йому удар в голову. Після цього ОСОБА_7 витяг з його кишені гроші в сумі близько 300 грн. Потім, діючи разом, ОСОБА_7 з ОСОБА_5 викидали речі з меблевої стінки, піднімали килими та вкрали телевізійний тюнер, зарядний пристрій до телефону «NOKIA», переноску на п'ять розеток, дві серцевини врізних замків та ключі від квартири;

- показання обвинуваченого ОСОБА_7, з яких, зокрема, убачається, що в ході нападу ОСОБА_5 тримав ноги потерпілого, а він витягував гроші з карманів потерпілого, якими він поділився з ОСОБА_5, після чого останні розійшлися.

- протокол огляду місця події та фототаблиці до нього квартири потерпілого, з яких убачається, що в квартирі розкидані речі. Це об'єктивно підтверджує показання потерпілого про вчинений відносно нього злочин.

Вищеперераховані докази доводять, що ОСОБА_5 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, у процесі досудового та судового слідства були встановлені і досліджені всі обставини, з'ясування яких мало значення для правильного вирішення справи, встановлені об'єктивна та суб'єктивна сторони злочину, допитані всі особи, показання яких мають значення для справи, а тому, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджуються сукупністю належних та достатніх доказів, зібраних у встановленому законом порядку і з достатньою повнотою досліджених судом, яким дана належна оцінка.

Отже, посилання захисника у касаційній скарзі на вчинення злочину ОСОБА_5 без попередньої змови групою осіб не можуть бути визнані слушними через їх спростування сукупністю наявних та досліджених доказів.

При цьому, на думку колегії суддів, в процесі досудового та судового слідства у кримінальному провадженні істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість ОСОБА_5 або правильність застосування кримінального закону, не допущено.

А тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані докази були обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку, і, за встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковані правильно. Підстав для сумніву в правильності кваліфікації дій засудженого колегія суддів не вбачає.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисником ОСОБА_6, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5, було подано апеляційну скаргу, в якій наводились доводи, у тому числі аналогічні доводам касаційної скарги, зокрема про вчинення грабежу без попередньої змови групою осіб.

Апеляційний суд, в межах повноважень та в порядку визначеному ст. 404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування вимог кримінального закону. Визнав ці доводи, з наведенням в ухвалі відповідних мотивів, безпідставними і обґрунтовано дійшов висновку про залишення вироку відносно засудження ОСОБА_5, зокрема, за ч. 2 ст. 186 КК України без зміни.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Покарання призначене ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 50 та 65 КК України, із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи засудженого та усіх обставин справи, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування судових рішень, судами першої та апеляційної інстанцій не допущено, у тому числі і тих на які є посилання у касаційній скарзі, тому підстав для скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_5 судових рішень за доводами касаційної скарги його захисника, у колегії суддів немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2015 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13