Єдиний унікальний номер справи 185/7074/15-к
Провадження № 1-кп/185/407/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2015 року. Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської

області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000020 від 13 січня 2015 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Олександрівка, Широківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, солдата військової частини № НОМЕР_1 , одруженого, із вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
20 листопада 2013 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 241, (по стройовій частині), солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини. У подальшому, наказом № 255 від 9 грудня 2013 року (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця призваного на строкову службу, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду - кулеметника 1 відділення 1 взводу 6 роти 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Згідно наказу КНГУ №3/19/2-3025 від 23 жовтня 2014 року, солдату ОСОБА_3 була надана відпустка за сімейними обставинами терміном 10 діб, у яку останній вибув 1 грудня 2014 року, та мав повернутися 10 грудня 2014 року.

10 грудня 2014 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , умисно не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

12 червня 2015 року співробітниками Широківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області місце знаходження солдата ОСОБА_3 було встановлено.

Таким чином, у період з 10 грудня 2014 року по 12 червня 2015 року, солдат ОСОБА_3 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби тривалістю понад один місяць.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинувачені визнав повністю, та суду пояснив, що 23 жовтня 2014 року йому була надана відпустка за сімейними обставинами терміном 10 діб, у яку він вибув 1 грудня 2014 року, та мав повернутися 10 грудня 2014 року. В зазначений час він не зявився з відпустки до своєї частини, так як потрапив до лікарні, а потім весь час знаходився дома, допомагав батькам. Його дружина завагітніла, та він допомагав їй лікуватися. Про те що його розшукують дізнався від сусідів. Потім він прийшов до Широкінського РВ ГУМВС, та зізнався у тому, що не повернувся після відпустки до військової частини. Бажає на даний час продовжити військову службу. Підтверджує всі обставини, викладені у обвинувальному акті, та розуміє, що ухилився від проходження військової служби без поважних причин. У скоєному він розкаюється.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, суд вважає, що він винний у не з`явленні вчасно на службу до військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Його дії кваліфікуються за ч. 3 ст. 407 КК України.

Обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, не судимий, та за місцем проживання, навчання характеризується з позитивної сторони, за місцем служби характеризується посередньо, вину визнав повністю.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання, не виявлено.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначені покарання суд враховує те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення має підвищену суспільну небезпеку, що обвинувачений не з явився своєчасно на службу до військової частини без поважних причин, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не приймав мір для повернення до військової частини, та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. Вчинений ОСОБА_3 злочин, що передбачений розділом XIV КК України, має родовим об`єктом суспільні відносини, що забезпечують обороноздатність України, її незалежність, територіальну цілісність, та недоторканість. Важливість цього об`єкта обумовлена тим, що у відповідності до ст. 17 Конституції України " захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної і інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього українського народу".

Відповідно до абзацу 1 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України "про практику призначення судами кримінального покарання" від 24 жовтня 2003 року № 7 призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

Згідно ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Враховуючи те, що обвинувачений вчинив злочин який відноситься до категорії середньої тяжкості, являється працездатним, взагалі характеризується посередньо, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, одружений на ОСОБА_6 , яка вагітна, згідно службової характеристики добровільно прибув до військової частини, публічно розкаявся, та виступив у відео зверненні на офіційному сайті Національної гвардії України, та застеріг військовослужбовців від подібних вчинків, то суд вважає за необхідне відповідно до ст. 69 КК України перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі, яке полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці. На думку суду саме вище наведені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Дане покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 з точки зору можливості досягнення таким покаранням тих цілей, що сформульовані в ч. 2 ст. 50 КК України, на думку суду, з урахуванням вище вказаних обставин, буде необхідним та цілком достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі, із застосуванням ст. 69 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя : ОСОБА_1 .