Провадження №1-кп/485/4/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не військовозобов"язаного, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2011 року народження, працюючого на посаді начальника відділу державної виконавчої служби Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
сторони кримінального провадження:

сторона обвинувачення - прокурор відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 ,

сторона захисту - обвинувачений ОСОБА_3 , захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представник потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 вчинив злочин проти безпеки руху за наступних обставин.

16 листопада 2007 року, близько 00 годин 45 хвилин, в м.Снігурівка Миколаївської області, ОСОБА_3 в порушення вимог п.2.9а Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, за керування технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки "ВАЗ-21063", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по мокрій, освітленій проїзній частині вулиці Леніна в бік вулиці Суворова. Не дотримуючи вимог п.п.2.3"б",12.1 Правил дорожнього руху України, обвинувачений проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, і під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не враховував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним. В цей час, попереду у попутному напрямку, у районі будівлі Центру зайнятості, по проїзній частині ближче до правого краю дороги, йшли пішоходи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Грубо порушуючи п.п.12.3,13.1,13.3 Правил дорожнього руху України, при виникненні перешкоди для руху, яку обєктивно був спроможний виявити, обвинувачений не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди з дотриманням безпечної дистанції та безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, внаслідок чого скоїв наїзд на потерпілих. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому кісток лівої гомілки середньої-нижньої третини, закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому голівки ліктьової кістки справа, а також гематоми потиличної області зліва, рани на підборідді. Потерпілий ОСОБА_8 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження - закритий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням в середній і нижній третині, крім того, рани в області голови, носу, саден на обличчі, крововиливу в клітчатку правої орбіти.

Порушення обвинуваченим вимог п.п.2.3б,12.1,12.3,13.1,13.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв"язку з наслідками, що настали.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за ч.1 ст.286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину не визнав. Суду показав, що після півночі 16 листопада 2007 року, у тверезому стані, на технічно справному автомобілі марки ВАЗ-21063, який належить його матері, з двома пасажирами, проїжджав по вул.Леніна в м.Снігурівка зі швидкістю до 60км/год. з ввімкненим ближнім світлом фар. Погодні умови були несприятливими, йшов дощ, покриття автодороги було мокрим. У районі будівлі центру зайнятості на проїжджій частині дороги побачив двох пішоходів, які йшли ближче до правого узбіччя у попутному напрямку. Для їх обїзду прийняв вліво. Перед самим автомобілем, потерпілі несподівано почали бігти на переріз йому дороги, тому вже не мав технічної можливості уникнути зіткнення. Причинами, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, вважав порушення потерпілими вимог Правил дорожнього руху.

Належними та допустимими доказами на підтвердження встановлених обставин, суд приймає показання потерпілого ОСОБА_8 про те, що в ніч на 16 листопада 2007 року, після 24 години, вони разом з іншою потерпілою поверталися з кафе, йшли по вулиці Леніна в бік вулиці Суворова по правому краю проїзної частини, оскільки тротуар через дощ був залитий водою. Шум працюючого двигуна автомобіля почув та побачив світло його фар безпосередньо перед наїздом і встиг лишень озирнутися. Удар прийшовся по лівій нозі передньою частиною автомобіля, далі його закинуло на автомобіль, а потім впав на дорогу. Лікування проходив у Снігурівській ЦРЛ, ЛШМД м.Миколаєва. У 2008 році для продовження лікування йому було встановлено 2 групу інвалідності на один рік. У подальшому до МСЕК не звертався.

З показань потерпілої ОСОБА_10 суд встановив, що 16 листопада 2007 року в нічну частину доби, вона разом з ОСОБА_8 через неможливість пересуватися по тротуару, який залило водою, вийшли на проїзну частину вулиці Леніна. При цьому, тримались ближче правого узбіччя. У районі будівлі Центру зайнятості почула шум автомобіля, який наближався позаду і вже був на відстані до них не більше 10-15 метрів. Убезпечитися наїзду можливості не мали. Удар передньою частиною автомобіля прийшовся їй зліва. Потерпіла вказувала, що погодні умови були незадовільними, через дощ дорожнє покриття було мокре, освітлення в місці дорожньо-транспортної пригоди було достатнім. Напрямку руху з іншим потерпілим, як на те вказує обвинувачений, не змінювали.

При допиті свідком ОСОБА_11 підтвердив, що подія дорожньо-транспортної пригоди мала місце вночі і восени, більш точно часу та дати він не памятає. Тоді перебував на охороні приміщення районного Центру зайнятості по вул.Леніна в м.Снігурівка. З відстані до 25м спостерігав як по проїзній частині по правому краю в бік залізничного переїзду йшли чоловік та жінка. Їх наздогнав та збив легковий автомобіль під керуванням обвинуваченого. Свідок наполягав, що потерпілі не змінювали напрямку руху.

До уваги суд приймає і показання свідка ОСОБА_12 в тій частині, що пізньої осені 2007 року він у якості пасажира перебував у автомобілі, яким керував обвинувачений. В нічний час, в умовах опадів, поганої видимості вони проїжджали по вул.Леніна. У районі будівлі Центру зайнятості попереду побачили двох пішоходів, які рухалися у попутному напрямку по правому краю дороги, приблизно на відстані одного метру від узбіччя і на яких у наступному було вчинено наїзд.

16 листопада 2015 року у Снігурівському РВ УМВС України в Миколаївській області зареєстровано телефонне повідомлення ОСОБА_11 по факту дорожньо-транспортної пригоди і звернення ОСОБА_10 про притягнення до відповідальності ОСОБА_3 . Про таке суду надано рапорт оперативного чергового та заяву потерпілої.

Як вбачається з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, датованого 16 листопада 2007 року, місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на вул.Леніна в м.Снігурівка навпроти будівлі районного Центру зайнятості на освітленій прямій ділянці дороги з асфальтобетонним покриттям шириною 13,5м для двох напрямків руху по одній смузі в кожному напрямку без лінії розмітки. До проїжджої частини примикають узбіччя. На місці пригоди виявлено автомобіль ВАЗ-21063, номерний знак НОМЕР_1 , розташований передньою частиною на захід в 6.1м від лівого краю проїзної частини, відстань до задньої частини рівна 7.4м. Сліди шин та гальмування відсутні. Напрямок руху автомобіля зі сходу на захід, в бік залізничної колії та соцмістечка визначений по осипу скла на проїзній частині. Також, на відстані 5м поперед автомобіля зафіксовано пятно бурого кольору, схоже на кров, щітку скло очищувача та осип скла. Позаду автомобіля на відстані 8.8м та 7.4м знайдено і з місця події вилучено також чоловічий кашкет і туфель.

Протоколом від 16.11.2007 року огляду автомобіля ВАЗ-21063, номерний знак НОМЕР_1 , зафіксовано пошкодження у вигляді деформації капоту в передній частині. Вмятина розміром 12х18см та на глибину 2мм розташована на відстані 66см від передньої лівої сторони капоту. Деформований дах автомобіля в передній верхній частині у вигляді вмятини розміром 23х14см глибиною 3,5см, розташованої на відстані 10см від передньої лівої стійки з зовнішньої сторони навпроти сидіння водія. Вмятина має сіру пляму відставання фарби розміром 6х11см. Лобове скло видавлене і потріскане на дрібні частини по всьому периметру. Щітки передніх двірників відсутні. Передній номерний знак зігнутий. На капоті автомобіля в передній частині виявлено рештки волосся. На передній зовнішній декоративній рамці передніх лівих дверцят та на передній частині лобового скла з лівої сторони автомобіля навпроти водійського сидіння маються плями бурого кольору, схожі на кров. За результатами огляду з автомобіля вилучено рештки волосся та фрагменти зі слідами бурого кольору.

При наступному дослідженні, за висновком судово-медичного експерта №18 від 25 січня 2008 року стверджується, що на фрагменті скла з автомобіля, представленому на експертизу, виявлено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено антиген А системи АВО. За встановлення, що кров ОСОБА_3 і ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемагглютинином анти-В, а кров ОСОБА_8 до групи В з ізогемагглютинином анти-А, кров на речовому доказі могла походити від особи (осіб) групи А з ізогемагглютинином анти-В, в тому числі ОСОБА_10 та ОСОБА_3 . Походження крові виключається від ОСОБА_8 за груповою характеристикою. Об"єкти, вилучені з капота та лобового скла автомобіля, є волоссям, що належить людині і походить з голови. Воно схоже з волоссям з голови ОСОБА_8 за основними морфологічними ознаками та серологічній складовій (антиген В). Походження цього волосся виключається від ОСОБА_10 та ОСОБА_3 за груповою характеристикою - висновок судово-медичного експерта №19 від 07 лютого 2008 року.

Згідно висновку експерта №2/373 від 30 листопада 2007 року за наслідками експертизи технічного стану транспортного засобу, на момент огляду ходова частина, рульове управління, гальмова система та система освітлення автомобіля ВАЗ-21063, номерний знак НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані. При цьому ходова частина, рульове управління, гальмова система та система освітлення автомобіля не мають несправностей, які могли би виникнути до ДТП та вплинути на рух вказаного транспортного засобу, обумовивши раптовий, неочікуваний водієм увід автомобіля від прямолінійного руху при гальмуванні, русі накатом чи відмову систем. Технічний стан автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідав вимогам ПДР України щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

З висновку проведеної автотехнічної експертизи №1/40 від 06.05.2010 року слідує, що дії водія при дорожно-транспортній пригоді не відповідали вимогам п.п.12.1,13.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно висновку експерта №1379 від 20 лютого 2015 року по дослідженню обставин дорожньо-транспортної пригоди, з моменту виявлення у смузі "свого" руху пішоходів, водію автомобіля ВАЗ в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладених в п.12.3 ПДР, а саме: "У випадку виникнення небезпеки для руху чи перешкоди, яке водій об"єктивно здатний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди". При умові руху автомобіля зі швидкістю, допустимої в умовах місця ДТП, згідно п.12.4 ПДП - 60 км/год, водій автомобіля ВАЗ, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів, оскільки відстань, необхідна для зупинки автомобіля була меншою відстані, з якої обєктивно наступала видимість пішоходів на автодорозі. При таких умовах, дії водія автомобіля ВАЗ не відповідали п.п.12.3 ПДР і з технічної точки зору знаходяться в причинному зв"язку з настанням ДТП. Так як пішоходи йшли в попутному з автомобілем напрямку, то згідно п.1.10 ПДР були перешкодою для руху автомобіля і водієві у своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладених в п.п.13.1, 13.3 ПДР, а саме: "Водій в залежності від руху швидкості, дорожньої обстановки, особливостей перевезеного вантажу, стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечну дистанцію та безпечний інтервал", "Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічному об`їзді необхідно дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху". Водій мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів, зробивши безпечне їх випередження (обгін), дії водія, що передували ДТП не відповідали п.п.13.1, 13.3 ПДР і з технічної точки зору знаходяться у причинному зв"язку з настанням ДТП. У дослідницькій частині висновку експерт обґрунтував наведеними розрахунками технічну неспроможність показань ОСОБА_3 і пасажирів автомобіля. Експерт ОСОБА_13 при судовому розгляді підтримав наведені висновки та надав ґрунтовні розяснення і суд не вбачає підстав для заяви незгоди з висновком автотехнічної експертизи.

Перебування обвинуваченого під час дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного спяніння підтверджується висновком експерта №26ж з актом судово-хімічного дослідження, датованим 26 листопада 2007 року, при якому у крові ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт у концентрації 0,74 проміле.

Провівши 30 листопада 2007 року судово-медичне обстеження по медичним документам (акт №294) та 06 лютого 2008 року склавши висновок №13 за результатами судово-медичної експертизи, судово-медичний експерт встановив, що у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток лівої гомілки середньої-нижньої третини, закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому голівки ліктьової кістки справа, гематоми потиличної області зліва, рани на підборідді. Перелом кісток гомілки утворився в результаті дії з великою силою тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути бампер автомобіля. Переломи правої променевої кістки та голівки правої локтьової кістки утворилися в результаті діх тупих твердих предметів, можливо в результаті падіння на дорогу після зіткнення з автомобілем. Гематома в потиличній області зліва утворилася в результаті дії тупого твердого предмета, можливо від удару об тверді частини кузова автомобіля. Рана на підборідді утворилася в результаті дії тупого твердого предмета, невиключно в результаті падіння на дорогу після зіткнення з автомобілем. Вказані переломи кісток по критерію тривалості розладу здоров"я відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Забій голови та рана на обличчі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Утворення всіх вищезазначених тілесних ушкоджень можливо в термін та при обставинах дорожньо-транспортної пригоди, які були вказані у постанові слідчого. Згідно додаткового висновку судово-медичного експерта №115/13 від 21 липня 2008 року, з урахуванням локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень, послідовність їх утворення представляється наступною: удар виступаючою частиною рухаючогося автомобіля (бампером) в область лівої гомілки, далі слідує закидання тіла на капот автомобіля і удар головою, а саме лівою потиличною областю об деталі кузова (стійка, скло і т.ін.), далі йде відкидання тіла на дорогу (проїжджу частину чи узбіччя) і в момент падіння відбувається удар правою рукою та підборіддям об покриття дороги. Експерт визначив, що на момент зіткнення з рухаючимся автомобілем ОСОБА_10 була звернена лівою стороною тіла до автомобіля. Вказати на основі медичних даних, рухалася потерпіла на момент зіткнення чи стояла, не представилось можливим.

За результатами повторної комісійної судово-медичної експертизи, висновок №134-К від 08 грудня 2015 року, в ОСОБА_7 встановлено такий, що зрісся, перелом кісток лівої гомілки з незначним порушенням функції лівого гомілковостопного суглоба, який утворився в результаті дорожньо-транспортної пригоди 16 листопада 2007 року. У відповідності до п.2.1.6. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, та Наказу №238 МОЗ України від 05.08.1995 року "Про затвердження Критеріїв ступеня стійкої втрати працездатності у відсотках, ..." наявний у потерпілої перелом кісток лівої гомілки, що зрісся, складає 15% стійкої втрати загальної працездатності і незначне порушення функції лівого гомілковостопного суглоба становить 15% стійкої втрати загальної працездатності, що в сумі рівно 30%. У відповідності до п.2.2.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, спричинені тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Суд приймає до уваги висновок судово-медичного експерта №10 від 17 березня 2008 року, згідно якого у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки зі зміщенням в середній і нижній третині, рана в області голови, рана в області носа, садна на обличчі, крововилив в клітчатку правої орбіти. Дані тілесні ушкодження утворилися в результаті дії з великою силою тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути виступаючі частини кузова автомобіля. Перелом кісток гомілки по критерію тривалості розладу здоров"я відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як при звичайному своєму протіканні тягнуть розлад здоров"я більше 21-го дня. Рани на голові відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, спричинивших короткочасний розлад здоров"я. Садна на обличчі та крововилив в області лівого ока відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно додаткового висновку судово-медичного експерта №114/10 від 21 липня 2008 року, з урахуванням локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень, послідовність їх утворення представляється наступною: удар виступаючою частиною рухаючого автомобіля (бампером) в область лівої гомілки, далі слідує закидання тіла на капот автомобіля та удар головою, далі йде відкидання тіла на дорогу (проїзджу частину чи узбіччя) та в момент падіння відбувається удар обличчям об покриття дороги. Експерт вважає, що на момент зіткнення з рухаючим автомобілем ОСОБА_8 був звернений лівою стороною тіла до автомобіля. На основі медичних даних не представилося можливим вказати рухався він на момент зіткнення чи стояв.

З висновку №126-К повторної комісійної судово-медичної експертизи від 08 грудня 2015 року, в ОСОБА_8 на час проведення дослідження, мається зрощений перелом кісток лівої гомілки з незначним порушенням функції лівого гомілковостопного суглоба, що утворився в результаті дорожньо-транспортної пригоди 16 листопада 2007 року. У відповідності до п.2.1.6. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, Наказу №238 МОЗ України від 05.08.1995 року "Про затвердження Критеріїв ступеня стійкої втрати працездатності у відсотках, ..." зрощений перелом кісток лівої гомілки складає 15% стійкої втрати загальної працездатності, незначне порушення функції лівого гомілковостопного суглоба становить ще 15% стійкої втрати загальної працездатності, що в сумі рівне 30%. За п.2.2.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, завдані тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості.

При цьому, суд не враховує представлені стороною обвинувачення висновки комісійної (комплексної) судово-медичної експертизи від 11 листопада 2008 року №№100-К та 101-К, комісійної експертизи №48-К від 06.05.2011 року, виходячи з наступного. У наведених стверджується, що у звязку зі сповільненою консолідацією (зрощуванням) перелому лівої великої гомілкової кістки і формуванням хибного суглоба стійка втрата загальної працездатності у потерпілої ОСОБА_7 склала 40%; у ОСОБА_8 визначено втрату загальної працездатності в обємі 60% через не зрощення закритого перелому кісток лівої гомілки. Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, що відносяться до категорії тяжких визначено за ознакою стійкої втрати загальної працездатності більше ніж на 1/3 (п.2.1.1г Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року).

В силу ч.ч.1,10 ст.101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок експерта не є обовязковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

При проведенні експертиз, висновки яких суд визнає неналежними доказами, не було дотримано послідовності їх проведення, визначеної п.п.18.2 п.18 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затв. наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, щодо стаціонарного або амбулаторного обстеження потерпілого у справі. У п.2.10 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затв. вищенаведеним наказом, передбачено, що при виконанні експертиз, в яких виникла необхідність вирішення спеціальних питань, що не входять до компетенції судово-медичного експерта, і потрібна консультація фахівця у відповідній галузі медицини, або у разі потреби у проведенні огляду особи, яка піддається судово-медичній експертизі у лікаря-фахівця, що працює в іншому закладі охорони здоровя, судово-медичний експерт за погодженням з особою, яка призначила експертизу, має право залучати цього фахівця для проведення всіх необхідних досліджень, для вирішення питань, поставлених перед експертизою. Вказаного положення члени експертної комісії не дотримали.

За п.п.г) п.2.1.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затв. наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, ознакою тяжкого тілесного ушкодження є розлад здоровя, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину (не менше 33%). Під розладом здоровя належить розуміти безпосередньо повязаний з ушкодженням послідовно розвинутий хворобливий процес. Розміри стійкої (постійної) втрати загальної працездатності при ушкодженнях встановлюються після наслідку ушкодження, що визначився, на підставі обєктивних даних з урахуванням документів, якими керуються у своїй роботі МСЕК. Під стійкою (постійною) втратою загальної працездатності належить розуміти таку необоротну втрату функції, котра повністю не відновлюється. Під наслідком ушкодження, що визначився, належить розуміти повне загоєння ушкодження і зникнення хворобливих змін, які були ним обумовлені. Це не виключає можливості збереження стійких наслідків ушкодження (рубця, анкілозу, укорочення кінцівок, деформації суглоба тощо). Тоді як за п.п.2.2.3. під стійкою втратою працездатності менш як на одну третину (ознака ушкодження середньої тяжкості - п.п.г) п.2.2.1.) належить розуміти втрату загальної працездатності від 10 до 33 %.

При наданні висновків розглянутих експертиз члени комісії вказували на те, що наслідок ушкодження на час проведення експертизи не визначився, а рішенням МСЕК ОСОБА_7 встановлено 3 групу інвалідності, ОСОБА_8 2 групу інвалідності на період активного лікування строком до 2009 року. Як показав потерпілий ОСОБА_8 у наступному він до МСЕК не зявлявся. При переогляді 09.06.2009 року ОСОБА_7 у звязку з успішним результатом та закінченням лікування інвалідом не визнана - інформація обласного центру МСЕ від 29.01.2016 року.

За допиту у ході судового розгляду експерт ОСОБА_14 висновки наведених експертиз не підтримав. Вказав, що такі були надані до того як наслідок ушкодження визначився і у потерпілих були встановлені фіксуючі механізми у місцях переломів. Експертна комісія виходила з загальної практики, коли у більшості аналогічних випадків зрощування гомілкових кісток при формуванні хибного суглобу у наступному не відбувається. У даному випадку у обох потерпілих має місце зрощення перелому кісток гомілки, тому він погоджується з висновками повторних комісійних судово-медичних експертиз №№126-К,134-К від 08 грудня 2015 року. Експерт ОСОБА_15 пояснив суду, що при проведенні попередніх експертиз, тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілих визначалася за діагнозом МСЕК, без урахування того, що він не був остаточним. При проведенні комісійної експертизи у 2011 року додаткові матеріали не були витребувані, потерпілі не обстежувалися, мало місце дублювання змісту і висновків попередньої експертизи 2008 року. За обстеження потерпілих у 2015 році діагноз псевдоартроз не підтвердився.

Суд не приймає доводів обвинуваченого та його захисника ОСОБА_6 про не вчинення злочину і про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини потерпілих, які не дотримали заборони, визначеної п.4.14 ПДР України. За критичної оцінки показань свідка ОСОБА_12 про те, що потерпілі почали перебігати на інший бік дороги безпосередньо перед самим автомобілем і свідок ОСОБА_11 на відміну від нього не міг спостерігати події дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає їх наданими з метою уникнення відповідальності винною особою, з якою свідок має приятельські стосунки. Про неспроможність показань свідка зазначали експерти при проведенні автотехнічних експертиз. Є необґрунтованим посилання сторони захисту, як на докази, що спростовують обвинувачення, висновки автотехнічних експертиз №1/185 від 30 липня 2008 року та №7044 від 08.09.2008 року. Експерти вказали, що у випадку руху пішоходів зправа наліво відносно напряму руху автомобіля (за версією водія ОСОБА_3 та пасажира ОСОБА_12 ) час їхнього пересування з моменту виникнення небезпеки для руху автомобіля до наїзду, вказаний водієм, неспроможний з технічної точки зору, тому аналіз дій водія неможливий. На місці пригоди відсутня зафіксована слідова інформація, що за своєю сукупністю дала б змогу встановити точне місце наїзду на пішоходів. На підставі сукупності слідової інформації та висновків судово-медичної експертизи неможливо визначити чиї свідчення учасників дорожньо-транспортної пригоди - хибні. Експертним шляхом показання підсудного про відсутність у нього технічної можливості запобігти наїзду не встановлено. За висновком судово-медичної комісії №137-К від 16 грудня 2009 року, на момент зіткнення з автомобілем та удару бампером в область лівих гомілок потерпілих, останні були зверненні до рухаючого автомобіля різними поверхнями тіла: ОСОБА_10 була звернена до автомобіля лівою задньо-боковою поверхнею тіла та контакт з лівою опорною гомілкою відбувся в напрямку зліва на право на перед; ОСОБА_8 був звернений до автомобіля правою задньо-боковою поверхнею тіла та контакт з лівою гомілкою відбувся в напрямку з права на ліво та вперед, при цьому, ліва нога була опорною, а права з переду від неї, що виключило її травмування при ударі автомобілем. Вирішення питання про направлення руху та місця розташування потерпілих до момента зіткнення з автомобілем, викликаним утворення ушкоджень, виходить за межі компетенції комісії. Характеристика переломів кісток гомілки у ОСОБА_10 не дозволяє вирішити питання про те, стояла вона чи рухалася на момент зіткнення з автомобілем та чи змінювала вона напрямок свого руху (якщо рухалась), наявні ушкодження могли утворитися в тому чи в іншому випадку. Характеристика переломів кісток гомілки у ОСОБА_8 однозначно свідчить про те, що на момент зіткнення з автомобілем він рухався. При цьому, висновок про можливу зміну ним напрямку руху є вірогідним. Суд також не приймає спростування захисника ОСОБА_6 щодо відповідності висновків експерта №26ж від 26 листопада 2007 року про виявлення у крові ОСОБА_3 етилового спирту, що перевищує допустиму норму, з посиланням на методичні рекомендації медичного освідування для встановлення факту вживання алкоголю і стану спяніння від 02.09.1988 року. Так у акті до висновку чітко вказано про відібрання проби медичним працівником, зазначені інші необхідні реквізити. Дотримано і допустимий термін зберігання проби до дослідження. Захисник не навела суду підстав, з яких вона вважає, що проби зберігалися без дотримання температурного режиму.

Щодо зміни обвинувачення, суд керувався нормою ч.3 ст.337 КПК України, згідно якої, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. У результаті зясування обставин кримінального правопорушення та перевірки їх доказами, суд прийшов висновку, що заподіяння потерпілим в результаті порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху за керування транспортним засобом тяжких тілесних ушкоджень не знайшло свого підтвердження з вищенаведених підстав. Оскільки обом потерпілим були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.286 КК України.

Є таким, що знайшов своє підтвердження цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на лікування потерпілих у Миколаївській міській лікарні №3 ( ОСОБА_7 ) та міській лікарні ШМД м.Миколаєва ( ОСОБА_8 ), який суд задовольняє у заявленому розмірі 2888грн.44коп. на підставі ст.ст.1166,1206 ЦК України.

У порядку ст.1166 ЦК України, суд ухвалює про задоволення вимог позивачки ОСОБА_7 щодо відшкодування завданих матеріальних збитків, які знайшли своє обґрунтування представленими доказами і на загальну суму 19118грн.93коп.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд виходить з положень ст.1167 ЦК України про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В силу п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1996 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Стосовно потерпілої ОСОБА_7 моральна шкода полягає у моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров"я. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд з"ясував наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних і душевних страждань, яких зазнала потерпіла, характеру немайнових втрат - заподіяно шкоду здоров"ю, тривалості лікування, потребу його відновлення у подальшому, вимушеність змін у звичайному укладі її життя, у тому числі і у сімї, в якій виховується троє малолітніх дітей. Також суд враховує і поведінку обвинуваченого після вчинення злочину щодо не надання будь-якої допомоги потерпілій стороні. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування у 80000грн.

Питання щодо речових доказів, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Згідно ст.ст.122,124 КПК України суд стягує з обвинуваченого витрати, пов`язані із залученням експерта на проведення експертиз за доданими довідками-розрахунками.

В силу п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Обвинувачений вчинив злочин за ч.1 ст.286 КК України, що за кваліфікацією відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості і за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Із обвинувачення, визнаного судом доведеним, вбачається, що кримінальне правопорушення вчинене 16 листопада 2007 року. Після вчинення злочину і до набрання вироком законної сили минуло понад три роки і відповідно до вимог ст.49 КК України закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

При цьому, обвинувачений наполягає на виправданні за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, чим заперечує проти застосування строків давності як нереабілітуючої підстави звільнення від кримінальної відповідальності.

Проте, відповідно до п.5 ст.74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України, у тому числі і у звязку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності. Згідно правових позицій Верховного Суду України, які містяться в абз.7 п.8 постанови Пленуму №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», суд розглядає справу в загальному порядку, за наявності відповідних підстав визнає підсудного винуватим у вчиненні конкретного злочину, призначає, а потім звільняє від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, керуючись ст.49, ч.5 ст.74 КК.

Обставин, які пом`якшують покарання для обвинуваченого, суд не встановив. Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп"яніння.

Призначаючи покарання, у відповідності до вимог ст.65 КК України, суд також враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно до кваліфікації за ст.12 КК України віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості.

При вивченні особи винного встановлено, що ОСОБА_3 має молодий вік - 28 років (на час вчинення злочину - 20 років), він одружений, на його утриманні перебуває малолітня дитина, працевлаштований, характеризується виключно позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Суд при визначенні покарання зважає і на думку потерпілих, яку вони висловили при судовому розгляді.

На підставі викладеного суд ухвалює про призначення обвинуваченому покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, рахуючи, що менш суворий вид покарання буде недостатнім для його виправлення.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.12, п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_3 від кримінального покарання за сплином строків давності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради м.Миколаєва кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілих від злочину ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у загальному розмірі 2888грн.44коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 на відшкодування завданої матеріальної шкоди 19118грн.93коп., на відшкодування моральних збитків 80000грн., загалом 99118грн.93коп.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати, повязані із залученням експертів у загальному розмірі 20481грн.75коп.

Речові докази: автомобіль марки "ВАЗ-21063", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_6 , вважати повернутим власнику; пальто потерпілої ОСОБА_7 , яке знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів СУ УМВС України в Миколаївській області, повернути власнику ОСОБА_7 ; лобове скло автомобіля (пакет №1), щітку склоочисника автомобіля (пакет №3), вилучені в ході огляду місця події, які знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області, знищити, як такі, що не представляють цінності. Вважати знищеними при зберіганні у Снігурівському РВ УМВС України в Миколаївській області чоловічі кашкет та туфель, флакон з духами "Lady Vintage", губну помаду "MIDIE Lipstik".

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана на ім`я апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку у суді.

Головуючий