Справа № 460/1132/15-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.11.2015 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблунівка Стрийського району Львівської області та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не судимого, військовослужбовця польова пошта НОМЕР_1 , учасника АТО,
про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України -
обвинуваченого ОСОБА_5 , 21 травня 2014 року призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією. Цього ж дня вибув для проходження військової служби у військову частину, де наказом командира військової частини № НОМЕР_2 від 21 травня 2014 року зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду далекомірника-номера обслуги зенітного артилерійського взводу 3 механізованого батальйону.
29 вересня 2014 року, о 15.00 год., обвинувачений ОСОБА_5 самовільно залишив межі розташування військової частини та без поважних причин незаконно перебував поза межами її розташування за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.
03 квітня2015 року обвинувачений ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини п/п НОМЕР_1 для проходження військової служби, про що доповів своєму командуванню та приступив до виконання обов`язків військової служби.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України визнав повністю і пояснив, що дійсно 21 травня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 він був призваним під час мобілізації на військову службу та направлений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби. Йому було відомо про переведення військової частини п/п НОМЕР_1 у вищу ступінь бойової готовності, а на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби. 29 вересня 2014 року він самовільно залишив військову частину та поїхав до свого дому у с. Угерсько Стрийського району Львівської області, де перебував до 03 квітня 2015 року, оскільки йому зателефонувала мати, яка повідомила, що захворіла, їй важко самій поратися по господарству та доглядати за хворим братом (інвалідом ІІ групи), а тому в той момент потребувала термінової допомоги.
При цьому він не мав наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, тому 03 квітня 2015 року добровільно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про що доповів своєму командуванню та продовжив проходити військову службу. На даний час він шкодує про вчинене, просить суворо його не карати, обіцяє, що більше такого не повторить.
Враховуючи визнання вини обвинуваченим та показання обвинуваченого щодо обставин скоєного ним кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, з`ясувавши в обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин та відсутність сумнівів у добровільності його позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження усіх доказів по справі.
Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби військовослужбовцем, без поважних причин понад один місяць.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд бере до уваги обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, брав участь в АТО, має на утриманні хвору матір, брата інваліда ІІ групи та малолітню дитину, являється єдиним годувальником своєї сім`ї, пом`якшуючі обставини: з`явлення зі зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та вважає за можливе обрати йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.
Керуючись ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі.
Застосувати до засудженого ОСОБА_5 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 01 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 протягом іспитового строку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок надрукований в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1