АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/1779/15 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Головуючий в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року, щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- 30.06.2005 року вироком Сквирського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 29.08.2007 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 185, ст.. 71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 21.06.2012 року вироком Сквирського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 12.02.2014 року умовно-достроково на не відбутий строк 4 місяці 13 днів на підставі ухвали Білоцерківського міського суду Київської області від 04.02.2014 року.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому визначено обраховувати з моменту фактичного затримання.

За вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, повторно за наступних обставин.

28 червня 2015 року приблизно о 19 год. 30 хв., ОСОБА_6 знаходячись на загальному коридорі другого поверху будинку АДРЕСА_2 повторно відкрито викрав належні потерпілій ОСОБА_7 золотий ланцюжок, вартістю 3417 грн. 58 коп., з золотим хрестиком, вартістю 1001 грн. 24 коп., шляхом ривка рукою зірвавши їх з шиї потерпілої, після чого з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 4418 грн. 82 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій, просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року змінити призначивши визначений судом першої інстанції термін покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вирок суду першої інстанції в частині відбування ним покарання в умовах ізоляції від суспільства не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

Також зазначає, що і він і потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснювали, що вони проживали в фактичних шлюбних відносинах з лютого 2014 року в кв. АДРЕСА_3 , золотий ланцюжок з хрестиком він особисто подарував своїй співмешканці ОСОБА_7 , 28.06.2015 року між ним та потерпілою близько 19 год. виник побутовий конфлікт, під час якого він, піддавшись емоціям, дійсно зірвав з її шиї згадувані, раніше ним ж подаровані, золоті вироби, після чого в подальшому він особисто повернув прикраси своїй співмешканці.

А тому, він заздалегідь не планував скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення. Його дії носили імпульсивний характер, що трапилось на грунті побутового сімейного конфлікту. Наявність у нього попередніх судимостей за корисливі злочини спонукала орган досудового розслідування беззастережно кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, а суд - визнати його винним у скоєнні вказаного кримінального правопорушення та дійти висновку про можливість його виправлення виключно в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того звертає увагу на те, що в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 не наполягала на призначенні йому покарання в умовах ізоляції від суспільства, заявила про відсутність будь-яких матеріальних або моральних претензій до нього.

Таким чином на думку обвинуваченого, суд першої інстанції формалізував встановлення фактичних обставин справи, взяв до уваги наявність у нього судимостей, не врахувавши повною мірою обставин скоєного та його особу (щире каяття, визнання вини, повернення речей потерпілій). Натомість суд першої інстанції, за умови повного врахування всіх фактичних обставин скоєного ним кримінального правопорушення, належної оцінки його показань, свідчень потерпілої та її позиції щодо призначення йому покарання тощо, мав би, на думку апелянта, дійти висновку про можливість його виправлення в умовах, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, призначивши йому покарання в порядку ст.ст.75, 76 КК України.

Крім того, обвинувачений вказує, що в даний час він з потерпілою продовжує спільне проживання, мають добрі відносини та бажають офіційно зареєструвати шлюб.

Потерпіла ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі висловлює прохання аналогічне проханню обвинуваченого про зміну вироку суду першої інстанції та призначення визначеного судом першої інстанції терміну покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Доводи наведені в апеляційній скарзі потерпілої є аналогічними доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої, обвинуваченого та захисника, які підтримали обидві апеляційні скарги, та просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої підлягають до задоволення частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Тому висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, апеляційним судом не перевіряються, оскільки вони не оспорювалися обвинуваченим та потерпілою в апеляційних скаргах.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілої про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх частково обґрунтованими, виходячи з таких підстав.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, не працює, після звільнення з місць позбавлення волі належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин, обґрунтовано дійшов до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, призначаючи покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, на думку колегії суддів, судом першої інстанції, не враховано конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, характер взаємовідносин обвинуваченого та потерпілої та всіх пом`якшуючих покарання ОСОБА_6 обставин.

Так, суд обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - щире каяття, проте з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 ще й добровільно повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_7 завданий збиток, що у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України є також обставиною, яка пом`якшує покарання.

Крім того, суд першої інстанції не врахував конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та характер взаємовідносин між обвинуваченим та потерпілою, які до вчинення кримінального правопорушення проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу і після вчинення кримінального правопорушення продовжують спільне проживання, мають добрі стосунки та бажають офіційно зареєструвати шлюб, що за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе із застосуванням ст. 69 КК України пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України до 2 х років позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Що ж стосується прохання обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, то з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи винного, який раніше судимий, неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, двічі відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства та умовно достроково звільнявся, проте, належних висновків для себе не зробив, і знову вчинив умисний злочин, колегія суддів не знаходить законних підстав для висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання у відповідності з положеннями статті 75 КК України, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах.
З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 підлягає зміні, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409, 418, КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

На підставі ст. 69 КК України пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України до 2-х ( двох) років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 ( два) роки позбавлення волі.

В решті вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
__________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4