Справа № 11-401/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 14.04.2010
УХВАЛА

Іменем України

14 квітня 2010 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Гайдай Р.М.,

суддів - Матюшка М.П. і ОСОБА_1,

з участю прокурора Нечепоренко С.П.,

потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3,

їх представника адвоката ОСОБА_4,

та захисника засудженого-адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями захисника і прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2010 року яким

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого водієм у ВАТ «АТП №13058» м. Києва, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на пять років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. За даним вироком з ОСОБА_6 стягнуто на користь: ОСОБА_7 15000 гривень; ОСОБА_8 27 154 гривень 34 копійок за матеріальну шкоду та 6000 гривень за відшкодування моральної шкоди; НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області 469 гривень 22 копійок та 656 гривень 88 копійок за проведення експертиз відповідно висновків № 795а від 19.8.2009 року та № 731а від 05.8.2009 року.

ВСТАНОВИЛА:

Як зазначено у вироку, близько 06 години 30 червня 2009 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем «опель -вектра» д.н.з. НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_9, в с. Гоголів Броварського району Київської області, в порушення вимог п.п. 2.3-б,12.4, 12.3 Правил дорожнього руху, в районі пішохідного переходу проявив неуважність та небезпечність, не зменшив швидкості, вчасно виявивши пішохода ОСОБА_10, котра намагалась перейти автодорогу в районі пішохідного переходу, не прийняв вчасно мір для її безпечного об їзду або ж зупинки транспортного засобу, щоб не допустити наїзду на пішохода, хоча мав таку можливість. Внаслідок цього ОСОБА_6 не справився з керуванням автомобіля та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10, що перетинала дорогу зправа наліво по напрямку руху автомобіля. В результаті наїзду потерпіла ОСОБА_10 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозгової травми у виді багатооскольчастого перелому кісток зводу та основи черепа з розмноженням речовини головного мозку померла.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок скасувати у звязку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого і постановити свій вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України до семи років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 сто тисяч гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. В частині відшкодування матеріальних збитків вирок залишити без змін. На думку прокурора суд при призначенні покарання ОСОБА_6 не дотримався вимог ст.65 КК України, лише формально врахував, що засуджений скоїв тяжкий злочин, зазначені судом у вироку помякшуючі покарання обставини жодним чином не знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину.

Захисник в апеляції просить вирок змінити, зменшити строк покарання, визначений судом, до двох років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України та не призначаючи додаткового покарання. В обґрунтування апеляції захисник вказує, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, а призначене судом покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості не враховано повністю суттєві обставини, які є помякшуючими вину підсудного. На думку захисника, потерпіла ОСОБА_11 переходила дорогу не в районі пішохідного переходу, а на відстані 18 метрів від пішохідного переходу, тобто у дорожньо-транспортній пригоді є вина не тільки водія, а й пішохода. Щодо призначеного покарання, то суд належним чином не врахував, що ОСОБА_6 скоїв не обережний злочин, після аварії викликав міліцію і швидку допомогу, вину свою визнав і щиро розкаявся, до кримінальної відповідальності притягується вперше, обтяжуючі покарання обставини відсутні.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника та засудженого, котрі підтримали вимоги апеляції захисника, потерпілих ОСОБА_2 і ОСОБА_7 та їх представника ОСОБА_4, які просили вирок суду залишити без змін, а апеляцію захисника без задоволення, а апеляцію прокурора на розсуд суду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляцій та заперечень представника потерпілих на апеляцію захисника, колегія суддів вважає апеляції не підлягаючими до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини засудженого у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій, ніким не оспорюється, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які повно і правильно приведені у вироку, не викликають сумнівів у своїй достовірності, а дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував суспільну небезпечність скоєного злочину, особу підсудного який вину визнав і щиро розкаявся позитивно характеризується за місцем проживання і роботи. Разом з тим, в результаті вчиненого засудженим злочину загинула молода людина, вина якої у вчиненні ОСОБА_6 названих вище ПДР України нема, тому твердження захисника в апеляції про порушення вимог Правил дорожнього руху потерпілою не відповідає фактичним обставинам справи. Тобто суд при винесенні вироку з дотриманням вимог ст. 65 КК України призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції інкримінованого злочину і при цьому врахував ті обставини, на які посилаються в апеляціях прокурор і захисник, тому обране щодо засудженого основне і додаткове покарання колегія суддів вважає справедливим. Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_2, то суд обґрунтовано мотивував свій висновок у вироку згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України.

На підставі викладеного і, керуючись ст.ст. 365 і 366 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляції захисника і прокурора, якій брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2010 року щодо засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 без зміни.

Головуючий:

Судді: