Єдиний унікальний № 500/2409/15-к
Провадження № 1-кп/500/255/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
25 грудня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,
потерпіла ОСОБА_6 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000700, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, працюючого у СФГ ОСОБА_7 , перебуває у фактичних шлюбних відносинах, в його сім`ї утримують троє неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості в силу ст. 55 КК України 1960 р. та ст. 89 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:
16 березня 2015 року, приблизно о 01:00 годині, ОСОБА_5 , знаходячись у себе вдома в будинку АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на підставі раптово виниклих неприязних стосунків в ході сварки наніс в область спини удар ножем ОСОБА_6 , з якою він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спричинивши їй колото-різане поранення поперекової області зліва, проникаюче в черевну порожнину з пораненням черевини, сигмовидної кишки перпендикулярно поверхні спини ззаду наперед, яке згідно висновку експерта №142 від 10.04.2015 р. відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково та пояснив, що потерпіла ОСОБА_6 являється його співмешканкою. Точну дату він не пам`ятає, приблизно в березні 2015 року, приблизно о 00:00 01:00 годині ночі відбувся конфлікт, під час якого ОСОБА_6 отримала тілесне ушкодження. В той день він перебував в сусідньому селі, після чого, коли починалися сутінки, приблизно о 19:00 20:00 годині він повернувся додому. Він був тверезим, випив тільки дві пляшки пива, а потерпіла ОСОБА_6 була у нетверезому стані, вони сварилися, оскільки він висував претензії ОСОБА_6 , що та не слідкувала за господарством, а ОСОБА_6 висувала йому претензії, що його не було вдома. Після приходу він довго перебував на вулиці і порався по господарству, періодично заходив до будинку і вони сварилися. Приблизно з 23:00 години ОСОБА_6 вдарила його рукою по шиї, на що він штовхнув її, між ними відбулася нетривала штовханина, після чого він знову вийшов на двір. Коли він зайшов на кухню, там перебувала тільки ОСОБА_6 і вони знову почали сваритися, після чого він розвернувся до ОСОБА_6 спиною і направився до виходу, а ОСОБА_6 вдарила його ззаду маленьким стільцем по потилиці. Коли він обернувся, то побачив у ОСОБА_6 в руці ніж. Як ОСОБА_6 взяла його він не бачив, це був кухонний ніж з лезом довжиною приблизно 7 8 см., ручка якого була замотана ізоляційною стрічною. Ніж був направлений на нього, лезо перебувало зі сторони передньої частини руки ОСОБА_6 . Він подумав що ОСОБА_6 хоче завдати йому удар, у зв`язку з чим відкинув костилі і схопив ОСОБА_6 за обидві руки, хотів відібрати ніж та заламати руки назад, а ОСОБА_6 продовжувала тримати ніж, який він не міг відібрати. Він завів руки за спину ОСОБА_6 , в руці якої залишався ніж, після чого вони вдвох впали, тобто ОСОБА_6 впала на підлогу, а він впав на неї зверху. Коли вони падали, він продовжував утримувати її руки. Руки ОСОБА_6 були напружені. Коли вони впали, його руки були за ОСОБА_6 , де точно він не пам`ятає. Після цього він встав, і за руку підняв ОСОБА_6 . Ніж залишився на підлозі в стороні, приблизно на відстані 10 см. від місця, куди впала ОСОБА_6 . Чи була кров на ножі він не звернув уваги. Коли ОСОБА_6 сіла він побачив, що у неї з-під светра йшла кров і він зрозумів, що ніж зачепив її, і почав плакати. Як ніж увійшов у спину ОСОБА_6 він не бачив, оскільки вони впали обличчям до обличчя. В момент сутички він не брав в руки ніж. Рана у ОСОБА_6 була з лівого боку, де нирка. Коли він підняв светр ОСОБА_6 , то побачив кров і подряпину. При цьому крім них із ОСОБА_6 у кухні ніхто більше не був присутнім, у цій сутичці більше ніхто не брав участь, тільки вони вдвох. Після цього прибіг син, якого він відправив до бабусі. Прийшла бабуся, після чого вони викликали швидку допомогу і ОСОБА_6 відвезли в лікарню. Вранці він дізнався, що ОСОБА_6 зробили операцію.

Вину визнає частково, оскільки ножем не завдавав удару потерпілій, він забирав у неї ніж, і вони впали вдвох та удар ножем був завданий випадково.

Цивільний позов прокурора про стягнення 462,48 грн. в якості відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої визнає повністю.

Однак, крім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина в умисному тяжкому тілесному ушкодженні в повному обсязі підтверджується такими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_5 являється її співмешканцем. Однією сім`єю вони проживають з 1997 року. ОСОБА_5 часто ображає її нецензурними лайками. В той день ОСОБА_5 був відсутній вдома, оскільки відганяв корову, що належить їхньому куму. В той день вона вживала алкогольні напої і була у середньому стані сп`яніння. Коли ОСОБА_5 прийшов додому, між ними почався конфлікт із взаємними звинуваченнями, вони сварилися. При цьому ОСОБА_5 то виходив з будинку, то входив. Вона декілька разів наносила удари ОСОБА_5 , у тому числі табуреткою. Коли ОСОБА_5 в черговий раз зайшов в будинок на кухню, вона вийшла з кімнати до нього, та вони знову почали сваритися, вона вдарила ОСОБА_5 рукою по обличчю, той також вдарив її. Коли ОСОБА_5 направився до виходу, вона вдруге вдарила його тією ж табуреткою ззаду по спині. ОСОБА_5 повернувся до неї і вибив табуретку з її руки. Вона думала, що ОСОБА_5 вдарить її, у зв`язку з чим схопила ніж, який був на столі, для того, щоб налякати ОСОБА_5 , але ОСОБА_5 схопив її за руки і почав забирати ніж. Ніж вона тримала в правій руці лезом направленим вперед в бік ОСОБА_5 , який перебував на відстані витягнутої руки. Вона не погрожувала ОСОБА_5 ножем ні усно, ні жестами, не замахувалася ним, нічого не казала йому. ОСОБА_5 відразу кинув костилі, схопив її за обидві руки за кисті та почав виламувати їй руки, заводячи їх за спину. Обидві її руки опинилися у неї за спиною. Вона опиралася і намагалася визволити руки. Падаючи, вона потягнула за собою ОСОБА_5 , оскільки той тримався за неї, після цього вона впала спиною на підлогу між столом і табуретками, а ОСОБА_5 впав на неї. Вже після того як вони впали ОСОБА_5 відпустив її руки. Коли ОСОБА_5 піднімав її, ніж вона вже не тримала в руці, той знаходився позаду неї. Як відбувся поріз вона не знає, оскільки вона не відчула цього, у неї не було болі. Вже коли вони піднялися і вона сіла і закурила, ОСОБА_5 побачив кров на її светрі, хотів підняти його та подивитися рану, а вона не дала йому обробити рану. Через деякий час їй стало погано, ослабли ноги. При сварці були тільки вони вдвох: вона і обвинувачений ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 також пояснила, що під час сварки ОСОБА_5 забрав у неї мобільний телефон, щоб вона нікому не дзвонила, а свій телефон ОСОБА_5 кинув на підлогу, від чого той розкрився та випала батарея. Коли їй стало погано, вона сказала сину ОСОБА_8 зібрати телефон і викликати швидку, проте їй невідомо, чи подзвонив той. Швидку викликала її свекруха. На той момент вона зрозуміла, що це її син по телефону повідомив про подію в міліцію, чому він повідомив, що це чоловік завдав їй ножове поранення, їй не відомо.

Конфлікт з ОСОБА_5 відбувся ввечері 15 березня, а потрапила вона в лікарню вночі 16 березня, відразу вночі їй зробили операцію. Приблизно через годину після того, як її перевели з реанімації в палату 17 березня до неї прийшла слідчий. Надана на огляд заява про злочин від 17.03.2015 р. являється її заявою, почерк її. Мабуть вона писала заяву в міліцію, оскільки на той момент вона думала, що ОСОБА_5 вдарив її ножем, коли вона виходила з кухні.

Тоді ж слідчий допитала її, ставила їй запитання, а вона відповідала, слідчий писала протокол з її слів. Фраза в протоколі допиту «з моїх слів записано вірно, мною прочитано» написана нею. Вона давала покази про те, що під час сутички на кухні з ОСОБА_5 вона кинула табуретку та хотіла піти з кухні в кімнату, і в цей момент вона відчула удар позаду в спину, після чого її ноги підкосилися та вона присіла, схопившись руками за стіл. Вона відчула тепло на спині: це пішла кров з рани. Вважає, що на кухню вийшов син ОСОБА_9 , який все бачив. Вона спитала його, чи вдарив її батько ножем, а він відповів, що так. Тоді вона думала, що показання, які вона дає, відповідають дійсності, але тепер вона думає, що все відбулося по іншому. Вона давала показання, що ОСОБА_5 підрізав її, оскільки їй стало погано, коли вона виходила з кухні, у зв`язку з чим тоді думала, що ОСОБА_5 в цей момент завдав їй удар ножем. Вона сказала слідчому, що вони не падали, оскільки не пам`ятала цього на момент допиту. Втратою пам`яті вона ніколи не страждала. Чому вона під час допиту не скористалася правом відмовитися від дачі показань вона не може пояснити. На її думку, вона не віддавала звіт своїм діям під час допиту через вплив наркозу та безболісних. На даний час показання, які вона давала слідчому, не підтримує, а наполягає на показаннях, які вона дає в суді.

Після її допиту слідчим до неї прийшов ОСОБА_5 , і сказав, що написано в протоколі її допиту, і вона зрозуміла, що події відбувалися по іншому, вона пішла до слідчого, оскільки хотіла змінити показання в частині, що ОСОБА_5 не завдавав їй удар ножем, хотіла, щоб ОСОБА_5 не притягували до кримінальної відповідальності, але слідчий не захотіла слухати її, сказавши писати заяви на власний розсуд, але вона (слідчий) буде все робити по закону. Вона відмовилася від проведення слідчого експерименту, оскільки хотіла забрати свою заяву.

Її син ОСОБА_8 під час досудового слідства давав показання про те, що ОСОБА_5 підрізав її, оскільки тоді вона так сказала йому, що батько її підрізав.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що являється слідчим Ізмаїльського МВ (з обслуговування м. Ізмаїл та Ізмаїльського району) ГУМВС України в Одеській області. 16 березня 2015 року їй було доручено проведення досудового розслідування за фактом завдання тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 17.03.2015 р. після обіду вона приїхала в лікарню до ОСОБА_6 , яку вона допитала, внаслідок чого склала відповідний протокол. При цьому ОСОБА_6 лежала без крапельниці. Перед допитом вона попереджала ОСОБА_6 про відповідальність за дачу завідомо неправдиві показання, і сказала, що ОСОБА_5 дає показання про те, що вони впали, на що ОСОБА_6 сказала, що це не правда і вона буде казати як все відбулося насправді. ОСОБА_6 добровільно давала показання. На її думку ОСОБА_6 казала правду, та була в нормальному стані, тиск на ОСОБА_6 вона не здійснювала. ОСОБА_6 прочитала протокол допиту, підписала його, власноручно написала заяву про вчинення злочину відносно неї, яку вона прийняла. ОСОБА_6 казала, що може читати і писати. Коли вона допитувала ОСОБА_6 , в палату заходив лікар, якому вона повідомила, що вона слідчий і допитує ОСОБА_6 , на що той не заперечував. Коли був допитаний син ОСОБА_6 в якості неповнолітнього свідка, той підтвердив показання ОСОБА_6 . Під час відтворення ОСОБА_6 пропонувалося показати обставини події, проте та відмовилася від своїх показань, почала ображати її та відмовилася від участі в експерименті.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що являється лікарем хірургом Ізмаїльської міської центральної лікарні, ординатором хірургічного відділення. Всіх своїх пацієнтів він не пам`ятає, але перед допитом він ознайомився з медичною документацією на ОСОБА_6 . Він не проводив операцію, а був лише лікарем ОСОБА_6 16.03.2015 р. ОСОБА_6 надійшла з ножовим пораненням, була проведена операція, після чого 17 березня вона була переведена з реанімації, приблизно о 09:00 10:00 годині. Він робив перев`язки, призначення. Він не пам`ятає хто приходив до ОСОБА_6 , оскільки в палаті зазвичай багато людей. Це хірургічне відділення. ОСОБА_6 була в свідомості, в нормальному стані. ОСОБА_6 нормально розмовляла, в повному адекватному стані. ОСОБА_6 відійшла від наркозу ще в реанімації, до переводу в хірургічне відділення. Для цього вона перебувала в реанімації, після чого в нормальному стані її перевели в хірургічне відділення. ОСОБА_6 приймала антибіотики шляхом крапельниці. Антибіотики не впливають на свідомість. На свідомість можуть впливати препарати, що містять наркотичні засоби, проте ОСОБА_6 згідно медичних документів такі препарати не призначалися та не давалися. Коли він проводив огляд ОСОБА_6 під час обходу, який проводиться о 10:00 годині, у тієї був нормальний стан. Крім обходу, зазвичай він заходить у палату до пацієнтів 5 10 разів на день. В історії хвороби фіксується вся інформація про пацієнта, кожного дня. Він не пам`ятає, щоб ОСОБА_6 скаржилася, що приходить слідчий і вимагає писати заяви, примушує давати показання. Він не пам`ятає, чи приходив до ОСОБА_6 слідчий, оскільки до пацієнтів кожного дня приходять слідчі, і пройшло вже сім місяців. Про випадок скарги пацієнтки на дії слідчого він би запам`ятав, але такого не було. Зазвичай слідчі запитують про можливість допиту пацієнта. В медичній документації не робиться будь-яких поміток про допуск слідчих, слідчі зазвичай усно запитують дозволу та йдуть до палати розмовляти з пацієнтом.

Свідок захисту ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що являється матір`ю обвинуваченого ОСОБА_5 , а потерпіла ОСОБА_6 являється її невісткою. Пізно ввечері, після того як вона вже лягла спати, приблизно о 23:00 годині, її внук ОСОБА_8 прийшов до неї додому і сказав, що батьки її кличуть. ОСОБА_6 , яка була в стані сп`яніння, сказала, що вони з ОСОБА_5 посварилися та впали на кухні. Її просили викликати швидку, проте в неї не було телефону з собою, та вона повернулася додому і подзвонила в швидку, але їй повідомили, що швидка допомога вже виїхала. Напевне, хтось вже викликав швидку раніше. Коли вона повернулася до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , останню вже забрали в лікарню. Вона запитувала у ОСОБА_5 про те, що сталося, на що той відповів, що в них відбулася сварка. Зазвичай ОСОБА_5 і ОСОБА_6 сваряться через господарство. ОСОБА_5 був тверезим. Із розповідей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вона не зрозуміла, як саме ОСОБА_6 отримала поранення. Також свідок ОСОБА_12 пояснила, що у ОСОБА_6 складний характер, коли вип`є, стає буйною.

Експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що являється лікарем судово-медичним експертом Ізмаїльського відділу Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи. Висновок судово-медичної експертизи ґрунтується на даних медичної документації, а саме медичної картки ОСОБА_6 , в якій лікарями, які проводили операцію, було відображене ушкодження. Раневий канал розташований перпендикулярно, у зв`язку з чим він дійшов висновку, що механізм утворення рани відповідає показанням потерпілої, які вона давала під час досудового розслідування, та співпадає з показаннями лікарів, які робили операцію, зокрема щодо розміру рани і напрямку раневого каналу. Механізм утворення рани, який показує обвинувачений, практично неможливий, оскільки не співпадає з описом раневого каналу в медичній документації. При механізмі, на який вказує обвинувачений ОСОБА_5 , маса тіла прямо пропорційна швидкості, у зв`язку з чим збільшується ушкодження, при падінні на подібний предмет у потерпілої були б більші пошкодження, масивніші, і ніж залишився б в тілі. Для звичайної людини так завести руку з клинком за спину практично неможливо. Оскільки за 23 роки роботи подібних випадків він не зустрічав, то зазначив, що виключає таку можливість. Під час проведення слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_5 казав, що не бачив ніж, а припускав, як він міг бути розташований. Кут падіння має значення. При механізмі, на який вказує ОСОБА_5 , повинне бути ідеальне падіння, тобто падіння з положенням тіла паралельно підлозі в момент падіння. При дачі висновку він керувався тим, що бачив як ОСОБА_5 показував механізм під час слідчого експерименту. Навіть якби ОСОБА_6 спочатку давала показання, аналогічні обвинуваченому ОСОБА_5 , він би дійшов того самого висновку, оскільки керувався даними медичної документації.

Згідно даних висновку судово-медичної експертизи № 142 від 10.04.2015 р. у ОСОБА_6 виявлене тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення поперекової області зліва (в області третього поперекового по паравертибральній лінії зліва), проникаючого в черевну порожнину з пошкодженням черевини, сигмовидної кишки. Вказане ушкодження завдано ударною дією гострого клинка колючо-ріжучого знаряддя за типом ножа, що підтверджується прямолінійною формою рани з рівними краями і стінками, гострокутними кінцями, а також перевагою глибини рани над її довжиною і шириною (рана довжиною 3 см. з рівними краями. Раневий канал іде перпендикулярно поверхні спини рівно, в напрямку до черевної порожнини, дно раневого каналу не доступно при малій ревізії. Рана заповнена згустками). Враховуючи розміри рани і довжину раневого каналу, можна допустити, що ширина клинка складала не більше 3 см. на глибину його зануреної частини в тіло, а довжина клинка не менше 5 см. Інші індивідуальні ознаки в даному ушкодженні не відобразилися.

Напрямок раневого каналу ззаду наперед (раневой канал іде перпендикулярно поверхні спини рівно, в напрямку до черевної порожнини), дозволяє вважати, що потерпіла в момент удару була звернена задньою поверхнею тіла до травмуючого знаряддя.

Проникаюче колото-різане поранення поперекової області зліва, проникаючого в черевну порожнину з пошкодженням черевини, сигмовидної кишки у ОСОБА_6 являються небезпечними для життя і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Характер і локалізація пошкодження у ОСОБА_6 вказує на той факт, що в момент завдання пошкодження потерпіла була звернена поперековою областю до травмуючого предмета, скоріше за все і до нападника.

Локалізація пошкодження у ОСОБА_6 доступна для виникнення при будь-якому взаємно-розташуванні з ОСОБА_5 .

Утворення даного ушкодження виключає можливість виникнення в результаті падіння з висоти власного зросту на колючо-ріжуче знаряддя типа ножа.

Згідно медичній документації (медична карта № 1360 стаціонарного хворого Ізмаїльської міської лікарні № 1) опису лікарями ушкодження (в області третього поперекового по паравертебральній лінії зліва рана довжиною 3 см. з рівними краями. Раневий канал іде перпендикулярно поверхні спини рівно, за напрямком до черевної порожнини, дно раневого каналу не доступне при малій ревізії …) підходять до показань ОСОБА_6 в частині завдання пошкодження «… показала, що 16.03.2015 р. приблизно о 00:30 год. в АДРЕСА_3 вона зі співмешканцем ОСОБА_5 посварилася. При виході із кухні вона відчула, як ОСОБА_5 завдав їй удар ножем в спину в область попереку…». Даний механізм утворення ушкодження більше вірогідний.

Згідно показанням ОСОБА_5 в частині виникнення пошкодження у ОСОБА_6 «… пояснює, що 16.03.2015 р. в ході сварки на кухні ОСОБА_6 з ножем кинулася на нього. Він схопив її за руки, завів їй за спину і не втримавшись на ногах, він впав зверху на ОСОБА_6 , яка сама собі завдала тілесні ушкодження, впавши на ніж, який тримала в руках...». Даний механізм утворення пошкодження виключений (а.п. 74 75).

Відповідно до рапорту інспекторачергового Ізмаїльського МВ (з обслуговування м.Ізмаїла та Ізмаїльського району) ГУМВС України в Одеській області (далі Ізмаїльський МВ) 16.03.2015 р. о 00:30 год. до чергової частини по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що її співмешканець ОСОБА_14 в стані сп`яніння вчинив сварку, в ході якої завдав їй тілесні ушкодження, ножові поранення в області спини (а.п. 83).

Із заяви на ім`я начальника Ізмаїльського МВ вбачається, що ОСОБА_6 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, 17.03.2015 р. просить вжити заходи до її співмешканця ОСОБА_5 , який 16.03.2015р. вдарив її ножем та завдав їй тілесні ушкодження (а.п. 84).

Під час огляду місця події, згідно даним протоколу від 16.03.2015 р., а також фото-таблиці, доданій до нього, було оглянуте домоволодіння АДРЕСА_3 . Приміщення кухні розмірами 2х1,5 м. При вході справа біля входу розташований холодильник, біля нього знаходиться кухонний дерев`яний стіл, на якому наявний брудний посуд. В одній з тарілок знаходиться металевий предмет, схожий на кухонний ніж сріблястого кольору розмірами 20х25 см., у якого ручка також металева. Вказаний предмет яких-небудь слідів не має, був поміщений в експертний пакет № 2204677. Також прямо від входу розташований кухонний стіл. Справа від входу розташована пічка, біля якої знаходиться невелика табуретка з пластиковим сидінням та пластиковими ніжками. На ніжці вказаного стільця виявлені плями темно-бурого кольору, на вигляд схожі на кров. З вказаних слідів був відібраний мазок на марлевий тампон, який був поміщений в експертний пакет № 3035605 та вилучений (а.п. 86 92).

Згідно довідкам КУ «ІМЦЛ» від 18.03.2015 р. ОСОБА_6 знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КУ «ІМЦЛ» з 16.03.2015 р., 16.03.2015 р. їй була проведена операція, її кров відноситься до групи 0 (І) + (позитивна) (а.п. 101, 102).

Відповідно до даних висновків судово-медичної експертизи № 205 від 31.03.2015 р. на спинці джемпера і гольфа зліва наявні по одному наскрізному колото-різаному пошкодженню, які відповідають один одному і являються частинами одного пошкодження і могли утворитися плоским колючо-ріжучим знаряддям типа ножа, клинок якого має обушок і лезо, з максимальною шириною зануреної частини не більше 2,8 см. Не виключена можливість завдання колото-різаного пошкодження на одязі (джемпері та гольфі), що належить ОСОБА_6 , ножем, що наданий на експертизу, за умови повного занурення клинка чи з упором на лезо (а.п. 116 122).

Згідно даним висновків судово-медичної експертизи № 350 від 06.04.2015 р. на марлевому тампоні зі змивом, вилученим при огляді місця події будинку АДРЕСА_3 виявлена кров людини, при визначенні групової належності якої чітко виявлений тільки антиген Н, що не дозволяє категорично висловитися про групову належність крові. Однак, оскільки антиген Н в якості основного, властивий групі крові 0 з ізогемагглютининами анти-А та анти-В системи АВ0, не виключена вірогідність походження виявленої крові від особи з даною груповою належністю, в тому числі від потерпілої ОСОБА_6 , оскільки згідно наданій ксерокопії довідки, виданої Ізмаїльською ЦМЛ, у ОСОБА_6 група крові 0 (І) (а.п. 123 125).

Відповідно до даних висновків судової криміналістичної експертизи № 102 від 15.04.2015 р. ніж, вилучений 16.03.2015 р. в ході огляду місця події по АДРЕСА_3 , є ножем господарчо-побутового призначення і до категорії холодної зброї не відноситься. Ніж виготовлений заводським способом (а.п. 127 128).

З даних медичних документів ОСОБА_6 згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 07.12.2015 р. (а.п. 178 207), а саме з огляду чергового хірурга (а.п. 190) вбачається, що ОСОБА_15 була доставлена в лікарню 16.03.2015 р. о 02:50 год. МШД. При цьому виказувала скарги на рану та болі в поперековій області, що посилюються при русі, болі в лівих відділах живота, загальну слабкість, головокружіння, сухість у роті. Зі слі хворої, 15.03.2015 р., близько 22:00 год., чоловік наніс удар ножем в область спини, після чого з`явилися вищеперелічені скарги. Лікарем було встановлено, що стан хворої був середнього ступеня тяжкості, свідомість не порушена.

Суд критично оцінює посилання сторони захисту на те, що обвинуваченому ОСОБА_5 в порушення вимог ст. 290 КПК України були відкриті не всі матеріали кримінального провадження, які в наступному були надані прокурором суду, з таких міркувань.

Так, згідно даним протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 23.04.2015 р., 23 квітня 2015 року обвинуваченому ОСОБА_5 був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування № 0000700 в підшитому і пронумерованому стані в 1 томі (а.п. 156). Даний протокол містить підпис ОСОБА_5 , що підтвердив у судовому засіданні сам обвинувачений ОСОБА_5 .

Як вбачається з опису документів, які знаходяться в кримінальному провадженні №0000700 (а.п. 158), наданого прокурором, вказаний опис датований також 23 квітня 2015 року та містить назви документів, а також номери аркушів. Порівняльний аналіз наданих прокурором матеріалів та переліку документів, що міститься в описі вказує на те, що всі документи, які були надані прокурором суду, зазначені в описі під відповідними номерами сторінок.

Відповідно до розписки обвинуваченого ОСОБА_5 від 23.04.2015 р. в цей же день 23 квітня 2015 року ОСОБА_5 отримав копію обвинувального акту у даному кримінальному провадженні на 1 аркуші, а також копію реєстру матеріалів досудового розслідування на 2 арк. в одному примірнику (а.п. 4). Із реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що він був складений слідчим 23.04.2015 р. Порівняльний аналіз наданих прокурором доказів вказує на те, що вони відповідають зазначеним у реєстрі проведеним під час досудового розслідування процесуальним діям (а.п. 2 3).

У зв`язку з викладеним, враховуючи те, що обвинуваченому ОСОБА_5 був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування, те, що документи, які були надані прокурором суду зазначені в описі документів, які знаходяться в кримінальному провадженні під відповідними номерами сторінок, те, що в цей же день, а саме 23.04.2015 р. обвинувачений ОСОБА_5 отримав копію реєстру матеріалів досудового розслідування, а також те, що перелік проведених під час досудового розслідування процесуальних дій, зазначений у реєстрі, відповідає переліку наданих прокурором доказів, суд приходить до висновку, що 23 квітня 2015 року стороною обвинувачення був забезпечений доступ стороні захисту до матеріалів кримінального провадження відкриті матеріали кримінального провадження, які в наступному були надані прокурором суду в якості доказів.

Разом з цим, судом при ухваленні вироку не можуть бути прийняті до уваги показання, що містяться в протоколах допиту: потерпілої ОСОБА_6 від 17.03.2015 р. (а.п. 62 63) та неповнолітнього свідка ОСОБА_8 від 19.03.2015 р. (а.п. 103 105), оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, і суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Зазначені ж показання, що містяться у даних протоколах, були надані слідчому і безпосередньо судом не сприймалися.

З цих же мотивів відповідно до ч. 2 ст. 23 КПК суд не приймає до уваги дані, що містяться в протоколі огляду предметів від 24.03.2015 р. (а.п. 94), оскільки перелічені у вказаному протоколі речі безпоседерньо судом не досліджувалися.

В силу ч. 7 ст. 97 КПК суд також визнає недопустимим доказом показання з чужих слів свідка ОСОБА_10 в частині пояснень обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 та неповнолітнього свідка ОСОБА_8 , оскільки свідок ОСОБА_10 являється слідчим, і вказані пояснення були надані їй під час здійснення нею кримінального провадження.

Однак суд приймає до уваги показання свідка ОСОБА_10 в частині обставин проведення слідчих дій та стану потерпілої ОСОБА_6 під час її допиту.

Крім того, суд при ухваленні вироку не приймає до уваги дані, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 21.04.2015 р. (а.п. 109 112) та у висновку судово-медичної експертизи № 214 від 07.04.2015 р. (а.п. 114 115), оскільки вони не містять даних, за допомогою яких можна було б встановити наявність чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, у зв`язку з чим суд визнає їх неналежними доказами.

Суд критично оцінює та не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_5 , а також потерпілої ОСОБА_6 , що дані ними в судовому засіданні про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не завдавав удар ножем потерпілій, а під час сварки саме потерпіла ОСОБА_6 схопила ніж, після чого обвинувачений ОСОБА_5 , намагаючись відібрати ніж, завів руки потерпілої з ножем за спину останньої, після чого вони впали, і саме під час падіння ОСОБА_6 отримала поранення від ножу, який продовжувала тримати в руках, а коли встала, то вказаний ніж залишився лежати на підлозі, а також дані протоколу слідчого експерименту від 21.04.2015 р. за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , під час проведення якого обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив свої покази та показав на місці свою версію механізму взаємодії з потерпілою в момент завдання їй тілесного ушкодження, оскільки вказані показання є непослідовними, суперечливими та не співвідносяться з сукупністю інших доказів, досліджених в судовому засіданні, та повністю спростовуються, зокрема, рапортом інспектора-чергового Ізмаїльського МВ від 16.03.2015 р. (а.п. 83), заявою потерпілої ОСОБА_6 (а.п. 84), висновком експерта №142 від 10.04.2015 р. (а.п. 74 75), копіями медичних документів ОСОБА_6 (а.п. 190), показаннями експерта ОСОБА_13 , показаннями свідка ОСОБА_11 , показаннями свідка ОСОБА_10 в частині, визнаних судом допустимими.

Більше того, показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що вони виявили поранення у ОСОБА_6 , коли та сіла на стілець після падіння, а також аналогічні показання потерпілої ОСОБА_6 , дані нею в судовому засіданні, не відповідають показанням самої потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що написала заяву до міліції та давала показання про те, що ОСОБА_5 завдав їй удар ножем, оскільки на той момент вона думала, що ОСОБА_5 вдарив її ножем, коли вона виходила з кухні.

Суд критично оцінює та не приймає до уваги показання потерпілої ОСОБА_6 про те, що на момент написання заяви про вчинення злочину та давання первинних показань вона була під дією наркозу, у зв`язку з чим не в повній мірі усвідомлювала свої дії, оскільки вказана версія суперечить вищевикладеним показанням свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що проводила допит потерпілої через день після події після обіду, а також вищезазначеним показанням свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що вранці 17 березня 2015 року ОСОБА_6 була переведена з реанімації в хірургічне відділення і перебувала в адекватному стані, препарати, що могли вплинути на її свідомість їй не надавалися, а згідно протоколу (а.п. 62 63) допит ОСОБА_6 проводився о 15:00 год., а також медичним документам ОСОБА_6 (а.п. 178 207). Тому у суду немає підстав не довіряти поясненням потерпілої, які вона надала в лікарні при госпіталізації незацікавленій особі черговому лікарю та під час написання нею заяви про вчинений відносно неї злочин, про які вона дала пояснення безпосередньо суду в судовому засіданні, та не приймати до уваги її заяву про вчинений відносно неї злочин, які також співвідносяться з іншими дослідженими в суді доказами.

Таким чином,

показання обвинуваченого ОСОБА_5 в частині, що сварка відбувалася тільки між ним та потерпілою ОСОБА_6 , і при ній більше ніхто присутнім не був і участі не брав, і саме під час цієї сварки ОСОБА_6 отримала ножове поранення в області спини;

показання потерпілої ОСОБА_6 в частині, що між нею і ОСОБА_5 на кухні відбулася сварка, при якій були присутніми тільки обвинувачений ОСОБА_5 та вона, і саме під час цієї сварки вона отримала ножове поранення в області спини, на той момент, відразу після події, а також під час написання заяви до міліції та під час першого допиту вона думала, що ОСОБА_5 вдарив її ножем, коли вона виходила з кухні, також сказала слідчому, що вони не падали, тоді вона думала, що показання, які вона дає відповідають дійсності;

показання свідка ОСОБА_10 в частині, що ОСОБА_6 читала протокол допиту, написала заяву про вчинення злочину, яку вона прийняла у ОСОБА_6 . Тиск на ОСОБА_6 не чинився. ОСОБА_6 казала, що може читати і писати, заяву про злочин ОСОБА_6 писала власноручно;

викладені пояснення експерта ОСОБА_13 ;

викладені показання свідка ОСОБА_11 ;

дані висновку судово-медичної експертизи № 142 від 10.04.2015 р., (а.п. 74 75);

дані рапорту інспекторачергового Ізмаїльського МВ від 16.03.2015 р. (а.п. 83);

дані заяви на ім`я начальника Ізмаїльського МВ ОСОБА_6 про вчинений відносно неї ОСОБА_5 злочин (а.п. 84);

дані висновків судово-медичної експертизи № 205 від 31.03.2015 р. (а.п. 116 122);

дані медичних документів ОСОБА_6 , у тому числі щодо її пояснень черговому хірургу про те, що 15.03.2015 р., близько 22:00 год., чоловік наніс їй удар ножем область спини, після чого у неї виникли скарги на здоров`я (а.п. 178 207),

а також інші досліджені в судовому засіданні докази є послідовними, співвідносяться між собою та повністю спростовують версію сторони захисту та потерпілої ОСОБА_6 про те, що остання отримала ножове поранення випадково під час падіння разом з ОСОБА_5 , та свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_5 умисно завдав ножем тяжке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_6 .

Давання обвинуваченим ОСОБА_5 неправдивих показань суд пов`язує з обраною ним позицією захисту з метою ввести суд в оману та уникнути відповідальності за вчинене або ж пом`якшити її.

Давання же неправдивих показань потерпілою ОСОБА_6 суд пов`язує з її прагненням ввести суд в оману з метою допомогти обвинуваченому ОСОБА_5 , з яким вона проживає однією сім`єю, уникнути кримінальної відповідальності або ж пом`якшити її.

Про це свідчать також пояснення самої потерпілої, згідно яким на момент, коли вона давала пояснення слідчому, що ОСОБА_5 завдав їй удар ножем, коли вона виходила з кухні, то вважала ці показання достовірними, а коли до неї в палату прийшов ОСОБА_5 і висловив їй претензії з приводу цих показань, вона зрозуміла, що все відбулося по-іншому, після чого хотіла змінити показання, в частині, що ОСОБА_5 не завдавав їй удар ножем, оскільки хотіла, щоб ОСОБА_5 не притягували до кримінальної відповідальності, але слідчий не захотіла вислухати її, сказавши, писати заяви на власний розсуд, але вона (слідчий) буде все робити по закону. Вказані обставини, про які повідомила суду сама потерпіла ОСОБА_6 , вказують на те, що відразу після події вона надала правдиві показання про обставини завдання їй тілесного ушкодження обвинуваченим ОСОБА_5 , про що вона крім слідчому також пояснювала незацікавленій особі черговому лікарю відразу ж при надходженні до лікарні, та після цього власноручно написала заяву про це слідчому та дала йому ж відповідні показання, а потім різко безпідставно змінила версію про обставини отримання нею тілесного ушкодження саме після її спілкування з обвинуваченим ОСОБА_5 та розуміння того, що останньому загрожує тяжке покарання. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_5 вплинув на зміну показань потерпілої про подію злочину та він з потерпілою ОСОБА_6 в силу сімейних стосунків з метою уникнути покарання ОСОБА_5 за вчинений злочин узгодили неправдиву версію про нібито випадкове отримання ОСОБА_6 тілесного ушкодження, і саме після цього потерпіла почала активно висловлювати цю неспроможну версію, що і обвинувачений ОСОБА_5 .

При цьому, суд вважає, що з огляду на те, що потерпіла ОСОБА_6 була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, не мала об`єктивних підстав відразу після вчиненого відносно неї злочину писати неправдиву заяву про вчинений відносно неї злочин ОСОБА_5 та давати відносно нього неправдиві покази та обмовляти його.

Посилання сторони захисту на те, що в даному випадку, оскільки потерпіла ОСОБА_6 не вимагає захисту своїх прав та інтересів, просить не карати обвинуваченого, то покарання обвинуваченого не відповідатиме завданням кримінального провадження та міжнародним стандартам, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки це кримінальне провадження не відноситься до категорії кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, а тому незалежно від волі потерпілої обвинувачений ОСОБА_5 підлягає притягненню до кримінальної відповідальності в міру своєї вини. При цьому позиція потерпілої ОСОБА_6 буде врахована судом при призначенні обвинуваченому покарання.

Суд також не приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що ніж, яким були задані тілесні ушкодження, не перевірений на наявність відбитків пальців, оскільки самі обвинувачений ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 зазначили, що потерпілій було завдане тілесне ушкодження саме ножем, при цьому ніхто крім них в приміщенні кухні не був присутнім. А самі обставини завдання тілесного ушкодження ножем суд встановив та докладно описав вище на підставі досліджених та оцінених доказів.

Посилання сторони захисту на те, що висновок судово-медичного експерта не виключає можливість завдання тілесних ушкоджень потерпілій при інших обставинах, які не перевірені слідством, є неспроможними та спростовуються цим же висновком експерта.

Таким чином, аналіз усіх даних, покладених в основу обвинувального акту в сукупності з дослідженими в суді доказами, дозволяє суду дійти висновку про те, що вказані докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується негативно.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд не вбачає.

До обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вказаних обставин, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_5 на даний час є таким, що не має судимості в силу ст. 55 КК України 1960 р. та ст. 89 КК України, негативно характеризується за місцем проживання, позицію потерпілої ОСОБА_6 , характер та обставини вчинення злочину, його наслідки, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність однієї обставини, що обтяжує його, а також того, що в сім`ї обвинуваченого ОСОБА_5 виховуються троє неповнолітніх дітей, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що винному ОСОБА_5 необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання нових злочинів буде призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк в нижніх межах санкції. При цьому суд не вбачає підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України.

При вирішенні цивільного позову, пред`явленого прокурором в інтересах держави в особі Ізмаїльської міської ради про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь Ізмаїльської міської ради для перерахування КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» 462,48 грн. в якості відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_6 , суд керується положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, відповідно до яких особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Таким чином, із вказаної норми права випливає, що витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої від злочину повинен відшкодувати обвинувачений ОСОБА_5 , який вчинив злочин, в результаті якого закладом охорони здоров`я були витрачені кошти в розмірі 462,48 грн. на лікування потерпілої, що підтверджується даним довідки КУ «ІМЦЛ» від 21.04.2015 р. (а.п. 130), вина ОСОБА_5 повністю доведена вищенаведеними доказами, які були досліджені судом, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Обвинувачений ОСОБА_5 цю позовну заяву визнав повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не затримувався, ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2015 р. відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 15 червня 2015 року. Крім того, ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.08.2015 р. відносно ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 11.10.2015 р., строк дії якого на теперішній час сплинув.

Прокурор заявив клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, пославшись на те, що є ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховатися від суду чи вчинити інший злочин з огляду на те, що під час розгляду кримінального провадження він не з`являвся до суду без поважних причин, та запобігти вказаним ризикам неможливо застосуванням інших більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_5 підлягає призначенню реальне покарання у виді позбавлення волі за тяжкий злочин проти здоров`я, а також те, що існує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду з огляду на те, що він декілька разів не з`являвся до суду, у тому числі і без поважних причин, у зв`язку з чим судом виносилася ухвала про його привід, суд дійшов висновку, що є підстави застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Разом з вищенаведеним суд приходить до висновку, що прокурор не довів обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеному ризику. При цьому суд оцінює тяжкість покарання, яке підлягає призначенню обвинуваченому ОСОБА_5 у зв`язку з визнанням його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України; вік та стан його здоров`я, зокрема те, що нещодавно він отримав тілесні ушкодження та перебував на лікуванні; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі те, що він не одружений, але перебуває у шлюбних відносинах з потерпілою, на їх утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей; а також наявність у обвинуваченого постійного місця роботи.

Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку, що відносно ОСОБА_5 достатнім та необхідним для забезпечення виконанням ним покладених на нього процесуальних обов`язків буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною йому залишати житло в період часу з 21:00 до 06:00 год. та із зобов`язанням його прибувати за кожною вимогою до суду, і даний запобіжний захід цілком може запобігти доведеному під час розгляду ризику переховуватися від суду.

Разом з цим, з набранням вироком законної сили та зі зверненням його до виконання ОСОБА_5 з метою виконання вироку підлягає затриманню та взяттю під варту.

В силу ч. 4 ст. 174 КПК України з набранням вироком законної сили слід скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2015 р. арешт на ніж, вилучений в ході огляду місця події 16.03.2015 р., та вказаний ніж відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України слід конфіскувати, як знаряддя злочину.

Суд також вважає за необхідне в силу ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової криміналістичної експертизи №102 від 15.04.2015 р. в розмірі 184,14 грн. (а.п. 126, 127 128).

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

До набрання вироком законної сили, але не більше ніж на два місяці, застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною йому залишати житло в період часу з 21:00 до 06:00 год. та із зобов`язанням його прибувати за кожною вимогою до суду.

З набранням вироком законної сили з метою його виконання ОСОБА_5 затримати та взяти під варту, строк покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту.

З набранням вироком законної сили скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2015 р. арешт на ніж, вилучений в ході огляду місця події 16.03.2015 р., та вказаний ніж конфіскувати.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Ізмаїльської міської ради задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави в особі Ізмаїльської міської ради для перерахування КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» (р/р 6536, банк УДКСУ в Ізмаїльському районі Одеської області, ОКПО 38407277, МФО 828011) 462,48 грн. (чотириста шістдесят дві гривні 48 коп.) в якості відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової криміналістичної експертизи в розмірі 184,14 грн. (сто вісімдесят чотири гривні 14 коп.).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1