Справа № 646/6773/14-к
№ провадження 1-кп/646/45/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.11.2015 року м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за участю прокурорів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , захисників адвокатів: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , потерпілої ОСОБА_18 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_19 , обвинуваченого ОСОБА_20 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000098 від 22.02.2014 року, відносно

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семки Хмельницького району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.14 ч.3 ст.27, п.п.6,11 ч.2 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_20 організував і скоїв готування умисного вбивства ОСОБА_18 , з корисливих мотивів, на замовлення, однак злочинний намір не довів до кінця з причин не залежних від його волі.

Маючи намір на замовлення вбивства колишньої дружини ОСОБА_18 , з якою, незважаючи на особисті неприязні стосунки, і не бажаючи реального розподілу спільного майна придбаного у шлюбі, ОСОБА_20 продовжував проживати спільно в квартирі АДРЕСА_3 . Так, наприкінці 2013 та початку 2014 року, він у зв`язку із розбіжностями в поглядах на життя та постійними сварками, не зміг домовитися з ОСОБА_18 щодо сплати суми компенсації половини нажитого в шлюбі майна, вважаючи, що воно придбано за його кошти і належить йому особисто, почав із корисливих мотивів звертатися до своїх знайомих за порадою та шукати рішення даної проблеми.

Реалізуючи свій злочинний намір та усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, ОСОБА_20 не бажав особисто скоювати вбивство, розуміючи, що для вчинення такого злочину необхідно шукати виконавця серед осіб, які мають зв`язки із кримінальним середовищем, а він не мав серед своїх знайомих таких осіб, тому на початку 2014 року почав підбирати особу, яка за грошову винагороду скоїть вбивство ОСОБА_18 , що дасть йому змогу повернути нажите ним майно, в тому числі й квартиру, оскільки на той час він також проживав із співмешканкою ОСОБА_21 за адресою: АДРЕСА_2 .

Здійснюючи дії по організації та готуванню вказаного злочину, в середині лютого 2014 року, при зустрічах в приміщенні кафе по пров. Молчанівському, 12 в місті Харкові, ОСОБА_20 познайомився та запропонував ОСОБА_22 позбавити життя ОСОБА_18 за 3 тис. доларів США, на що ОСОБА_22 надав свою згоду, а 19 лютого 2014 року, приблизно о 14.30 год., в приміщенні того ж кафе, ОСОБА_20 передав йому в якості завдатку 1000 доларів США та 4500,00 грн., фотографію із зображенням ОСОБА_18 , повідомив про зовнішність, розпорядок дня, маршрут пересування, місце її мешкання.

Однак злочинний намір ОСОБА_20 до кінця доведений не був з причин, не залежних від його волі, оскільки про готування злочину ОСОБА_22 повідомив в міліцію, і злочинні дії ОСОБА_20 були викритті в ході спеціальної операції працівників міліції, які діяли відповідно до вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».

Сприяючи розкриттю злочину, ОСОБА_22 28 березня 2014 року в телефонній розмові сповістив ОСОБА_20 про готовність скоїти вбивство ОСОБА_18 наступного дня, а ОСОБА_20 , бажаючи ухилитися від кримінальної відповідальності і, діючи відповідно до розробленого плану, провів 29 березня 2014 року в людних місцях, в очікуванні зустрічі з ОСОБА_22 , який того ж дня, приблизно о 13.30 год., зустрівся з ОСОБА_20 в приміщенні кафе по АДРЕСА_4 , і повідомив йому про виконання замовлення, тобто про ймовірне скоєння вбивства ОСОБА_18 , та передав фотографію із зображенням останньої з ознаками насильницької смерті. Усвідомлюючи, що ОСОБА_18 вбито, ОСОБА_20 передав ОСОБА_22 залишок заздалегідь обумовленої винагороди за виконання його замовлення на вбивство в сумі - 16 тис. гривень, після чого був затриманий.

В судовому засіданні ОСОБА_20 винним себе не визнав, стверджував, що наміру на вбивство колишньої дружини ОСОБА_18 він не мав, хотів вирішити питання про розподіл спільного майна і налякати її, тому звернувся в лютому 2014 року до ОСОБА_22 та не заперечував, що передавав йому в приміщенні кафе гроші в сумах 1000 доларів США, 4500,00 грн і 16500,00 грн., а також фотографію із зображенням ОСОБА_18 , яка зберігалася в нього. Усвідомлюючи серйозність дій останніх, відмовитися від них та повідомити правоохоронні органи не міг, оскільки хвилювався за себе та співмешканку, при цьому наполягав, що відео-матеріали та стенограми працівниками міліції сфальшовані, оскільки він з ними не зустрічався, не розмовляв та не замовляв вбивство ОСОБА_18 , з ними його познайомив ОСОБА_23 , який винний йому гроші в сумі 50000,00 грн. за представництво в суді. У зв`язку із чим, цивільний позов, заявлений потерпілою, не визнає. Однак, в ході судового розгляду пояснив, що під час сумісного проживання з ОСОБА_18 між ними виникали конфлікти та сварки щодо розподілу сумісно нажитого майна, про це знали всі його знайомі та друзі, в тому числі й ОСОБА_24 , який приходив до нього додому і він йому довіряв, розповідаючи про несприятливі стосунки з колишньою дружиною.

Суд знаходить вказані покази ОСОБА_20 недостовірними і вважає, що його винуватість підтверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_18 пояснила, що з 1993 - 2010 р.р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_20 , який розірвано на підставі рішення суду, а також розподілено спільне сумісне майно подружжя, однак реального розподілу не відбулося. Протягом цього часу, вони проживали разом в квартирі АДРЕСА_3 . Починаючи з 2000 року, між ними постійно виникали скандали та склалися несприятливі стосунки, ОСОБА_20 неодноразово їй погрожував розправою, про що вона зверталася до органів міліції з заявами. Одного дня, коли вона знаходилась дома, до неї зателефонував чоловік, який представився працівником міліції. Після цього вони поїхали до службового приміщення, де їй повідомили, що ОСОБА_20 замовив її вбивство, у зв`язку з чим вона погодилася на імітацію обстановки свого вбивства шляхом виготовлення відповідного фотозображення.

Окрім того, потерпіла додала, що обговорювала зі своїм колишнім чоловіком питання щодо продажу квартири або сплати половини її вартості, однак іншого житла вона не має і грошей для сплати компенсації. ОСОБА_20 був незадоволений тим, що вони не домовилися, наводив свої умови та погрожував, тому коли вона дізналася про замовлення на вбивство, і те, що їй треба тривалий час перебувати в міліції, де її гримували для участі в імітації вбивства, то дуже хвилювалася, приймала ліки, у зв`яку з чим стан її здоров`я погіршився. Цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. підтримала і просила задовольнити.

Із показів свідка ОСОБА_22 випливає, що на початку лютого 2014 року він зустрічався зі своїми знайомими ОСОБА_25 та ОСОБА_26 біля кафе «Кавказька кухня» неподалік станції «Левада» в місті Харкові. До них підійшов раніше незнайомий чоловік, віком 60 років, це був знайомий ОСОБА_26 на ім`я ОСОБА_27 , і вони вирішили випити каву, разом пішли до павільйона, сіли за столик, спілкувалися про що конкретно не пам`ятає. Після того, як ОСОБА_26 пішов, ОСОБА_25 та ОСОБА_27 , як він згодом дізнався на прізвище ОСОБА_20 , продовжували розмову, в ході якої останній скаржився на колишню дружину, яка з його слів претендує на його квартиру та інше спільне майно. Вказав, що між ними виникають скандали і він вимущений проживати у знайомих. Потім зазначив, що в нього декілька разів виникало бажання вбити колишню дружину, але бракувало сміливості це зробити. Після чого, ОСОБА_20 звернувся до нього і ОСОБА_25 з пропозицією за грошову винагороду в сумі 3000 доларів США вбити колишню дружину, та залишив свій телефон. Впевнившись в реальності намірів ОСОБА_20 , ОСОБА_22 звернувся з заявою до органів внутрішніх справ, а при зустрічі 19 лютого 2014 року з ОСОБА_20 в приміщенні того ж кафе, вів з ним розмови, в ході яких ОСОБА_20 розповідав, як йому мішає колишня дружина і він бажає щоб її не стало. На що ОСОБА_28 та ОСОБА_25 надали свою згоду на вбивство ОСОБА_18 . При зустрічі ОСОБА_20 повідомив про розклад дня, зовнішність, маршрут пересування та місце мешкання колишньої дружини, а також передав ОСОБА_22 задаток в сумі 1000 доларів, 4500,00 грн. і фотографію із зображенням ОСОБА_18 , з проханням, щоб вбивство виглядало як нещасний випадок. ОСОБА_22 пояснив, що також 29 березня 2014 року, біля другої половини дня, згідно домовленості з ОСОБА_20 , він по телефону викликав його на зустріч до кафе по пров. Молчанівському, 12 в м.Харкові, і приїхав туди на своїй машині. Під час розмови, що проходила в приміщенні кафе, він повідомив ОСОБА_20 , что ОСОБА_18 вбито, в підтвердження вручив йому отриману від працівників міліції фотографію з імітованим зображенням трупа ОСОБА_18 і отримав від ОСОБА_20 залишок обумовленої суми 16500,00 грн.

Із протоколу від 29 березня 2015 року видно, що з метою розкриття злочину, в межах Закону про оперативно-розшукову діяльність, була виготовлена і вручена ОСОБА_22 фотографія із зображенням ймовірно вбитої ОСОБА_18 з ознаками смерті.

Про затримання ОСОБА_20 і ОСОБА_22 біля кафе по пров. Молчанівському, 12 в місті Харкові, вилучення у ОСОБА_20 вказаної фотографії із зображенням ОСОБА_18 , а у ОСОБА_22 16500,00 грн. підтверджується змістом протоколу огляду місця події від 29 березня 2014 року і стенограмами аудіо- і відеозапису, а також показаннями свідків ОСОБА_29 і ОСОБА_30 , присутніх під час затримання в якості понятих. Згідно протоколу та показам ОСОБА_29 і ОСОБА_31 у ОСОБА_20 виявлені та вилучені конверт з фотографією, яку їм раніше показував ОСОБА_32 , гроші в сумі 600 грн., пенсійне посвідчення, а сам ОСОБА_22 видав гроші, що знаходилися при ньому, в сумі 16500,00 грн.

В якості речових доказів до кримінального провадження залучені дві флеш-карти інв.№139цт і інв.№208 оперативної відео зйомки від 19 лютого і 29 березня 2014 року, а також лазерний диск інв..№197/14т на якому містяться розмови ОСОБА_28 з ОСОБА_33 , який використовував абонентський неконтрактний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . Дослідження записів свідчить про те, що вони здійснені за участю ОСОБА_20 , ОСОБА_34 і ОСОБА_22 .

Мобільний телефон «Самсунг», що належить ОСОБА_20 , добровільно виданий свідком ОСОБА_21 , залучено до справи в якості речового доказу, оскільки при його огляді встановлено номер імей та вилучено сім-карту оперативно мобільного зв`язку «Лайф».

Зміст даних, що містяться на носіях аудіо-відео записів досліджені фоноскопічною експертизою, висновки якої викладені за № 25 від 11.06.2014 року.

В результаті ідентифікаційного дослідження лингвістичними методами на автоматизованій системі «Діалект», за ознаками мовлення, дослідження матеріалів засобів звуко- і аудіо- записів, експертизою встановлено, що голос та мовлення ОСОБА_20 , записані на дисках та флеш-картах, здійснена ОСОБА_20 , при цьому ознак монтажу не виявлено.

Судом оглянуто зміст флеш-карт оперативної аудіо-відеозйомки від 19 лютого і 29 березня 2015 года, на яких знято ОСОБА_20 , а також досліджено стенограми роздруківки розмов ОСОБА_20 . Встановлено, що на запису від 19 лютого 2014 року, у здійсненій ОСОБА_20 мові йдеться: про вбивство на замовлення ОСОБА_18 , про її зовнішність, одежу, розклад дня, пересування, місце мешкання, проте, що вбивство повинно виглядати як нещасний випадок, про оплату ОСОБА_20 вбивства в сумі 3000 доларів США; на запису від 29 березня 2014 року зафіксовано отримання ОСОБА_20 фотографії від Днепровського, що супроводжувалося повідомленням останнього про скоєння вбивства, передача ОСОБА_20 . ОСОБА_22 грошей, що об`єктивно підтверджується змістом протоколу затримання ОСОБА_20 , вилучення у ОСОБА_20 фотографії нібито вбитої ОСОБА_18 , що знаходилася в кармані його куртки і видачею ОСОБА_22 16500,00 грн.

Оглядом в судовому засіданні відеозаписів, здійснених в приміщенні кафе встановлено, що на них міститься зображення ОСОБА_20 . Однак ОСОБА_20 у зв`язку з цим пояснив, що на відеозаписах не він, оскільки їх змонтовано працівниками міліції.

Свідок ОСОБА_35 пояснив, что 19 лютого 2014 года, близько другої половини дня, він разом з ОСОБА_22 приїхав до кафе біля станція «Левада», где ОСОБА_22 зустрівся з ОСОБА_20 , який замовив вбивством своєї колишньої дружини ОСОБА_18 за 3000 доларів США, частину яких і фотографію ОСОБА_18 передав ОСОБА_22 .

Свідок ОСОБА_36 пояснив, що під час перевірки оперативної інформації будо здійснено ряд оперативно-технічних заходів, в ході яких задокументовано злочинну діяльність ОСОБА_20 направлену на організацію вбивства за замовлення колишньої дружини ОСОБА_18 .

Із показів свідка ОСОБА_37 вбачається, що він з ОСОБА_20 знайомий з 2009 року, надавав йому юридичну допомогу за довіреністю у зв`язку з розірвання шлюбу та розподілом спільного майна подружжя. В 2012 році зайняв в нього гроші в сумі 45000,00 грн. для процедури відчуження домоволодіння по АДРЕСА_5 , однак ОСОБА_20 не сподобались сусіди і будинок необхідно було продати, після чого він хотів повернути гроші. Дійсно в середині лютого 2014 року він разом з ОСОБА_25 та ОСОБА_38 знаходилися біля кафе «Кавказька кухня», йому передзвонив ОСОБА_20 і приїхав до кафе, де всі пили каву та спілкувалися. ОСОБА_39 на деякий час відійшов, коли повернувся в кафе був лише ОСОБА_20 , який скаржився на колишню дружину, ОСОБА_39 порекомендував йому звернутися до правоохоронних органів з заявою щодо її дій.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_39 причетний до обставин замовлення вбивства ОСОБА_18 сторонами обвинувачення та захисту не приведено, однак під час судового розгляду ОСОБА_20 стверджував про його причетність до замовлення вбивства ОСОБА_18 .

Дана обставина не узгоджується з показами свідків ОСОБА_34 і ОСОБА_22 , в той же час покази свідка ОСОБА_21 , яка пояснила, що ОСОБА_39 винен ОСОБА_40 гроші, відтак мав намір не повертати їх та міг підставити його, суд визнає недостовірними.

При цьому, свідки ОСОБА_41 і ОСОБА_42 пояснили, що спілкувалися з ОСОБА_20 та підтримували дружні безконфліктні відносини, останній казав, що не бажає жити з дружиною, скаржився на неї.

З урахуванням приведених даних, суд вважає достовірними покази ОСОБА_22 про замовлення ОСОБА_20 вбивства колишньої дружини ОСОБА_18 з корисливих мотивів. Суть цих показів не оспорюється ОСОБА_20 і об`єктивно підтверджується речовими доказами флеш-картами, дисками, на яких містяться аудіо-відео записи ідентифікованої мови ОСОБА_20 вилученим у ОСОБА_22 диском з записом із зображенням ОСОБА_20 , фотографіями із зображенням нібито вбитої ОСОБА_43 , грошима в сумі 1000 доларів США, 4500,00 грн і 16500,00 грн.

Із наведених вище показів ОСОБА_22 і ОСОБА_34 , крім того, вбачається, що ОСОБА_20 скоїв конкретні дії по організації до готування вбивства ОСОБА_18 . Так, ОСОБА_20 забезпечив ОСОБА_22 підробною інформацією про ОСОБА_18 , висловлював побажання щодо способу вбивства, вказував дані про її зовнішність, розклад дня, маршрут пересування та місце мешкання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_20 не відвернув скоєння злочину, інсценоване вбивство відбулося, підтвердженням чого є фотографія, яка була передана із зображенням «вбитої» ОСОБА_18 , з показань обвинуваченого видно, що він не звертався до правоохоронних органів та не повідомляв відповідні органи державної влади про готування умисного вбивства, бо хвилювався за себе та співмешканку.

Саме з цих підстав суд вважає, що добровільної відмови ОСОБА_20 від скоєння умисного вбивства ОСОБА_18 не було, оскільки після телефонного дзвінка ОСОБА_22 з повідомленням про виконання роботи, ОСОБА_20 передав гроші, що свідчить про виконання об`єктивної сторони злочину.

На підставі викладеного, суд кваліфікує скоєне ОСОБА_20 ч.3 ст.27, ч.1 ст. 14, п.п. 6,11 ч.2 ст.115 КК України, так як він, з корисних мотивів, організував і готував умисне вбивство ОСОБА_18 , на замовлення, за грошову винагороду. Однак злочинний намір ОСОБА_20 був попереджений на стадії готування даного злочину, тобто не був доведений до кінця з причин незалежних від його волі, оскільки про готування злочину ОСОБА_22 повідомив в міліцію .

Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 396 від 28.04.2014 року ОСОБА_20 є осудним, скоїв злочин за будь-якого розладу психічної діяльності, тобто здійснюючи вказані дії відносно ОСОБА_44 , усвідомлював небезпечний для її життя характер цих дій, відповідно діяв умисно.

Судом досліджені дані про особу ОСОБА_20 . Встановлено, що він являється громадянином України, пенсіонером, має значний трудовий стаж, розлучений, до арешта за місцем фактичного проживання характеризується позитивно, однак від його колишньої дружини на місцем реєстрації до органів міліції надходили скарги, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

При призначенні покарання, разом з даними про особу, суд враховує ступінь тяжкості злочину, пов`язаного з посяганням на життя ОСОБА_18 , на замовлення, з корисних мотивів, відносно особи похилого віку. Крім того суд враховує, що злочин попереджено на стадії готування, що знижує ступінь його суспільної небезпеки, а також відсутність тяжких наслідків від скоєного, та вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_20 у виді позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю засудженого.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання у обвинуваченого ОСОБА_20 судом не встановлено.

Що стосується відшкодування моральної шкоди в сумі 100000,00 грн., то у відповідності до ст. 1167 ЦК України, цивільний позов підлягає частковому задоволенню в сумі 20 000 грн. у межах доведеності, оскільки злочин попереджено на стадії готування, тяжкі наслідки відсутні, тому виходячи з принципів розумності і справедливості, для відновлення стану здоров`я потерпілої достатньо визначеної судом суми, враховуючи те, що вона хвилювалася, проходила тривалий курс лікування, сама є людиною похилого віку, однак приймала участь в імітації злочину. Вказане призвело, до порушення звичайного для неї образу життя, змусило її звертатися за захистом свої прав до захисника та державних органів, складати процесуальні документи та брати участь в судових засіданнях.

В своєму позові потерпіла просила стягнути з обвинуваченого на її користь моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., однак з урахуванням наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, в розмірі 20000,00 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

При цьому, суд враховує не тільки спричинені потерпілій моральні страждання, але й матеріальне положення обвинуваченого ОСОБА_20 , який є людиною похилого віку, який отримує пенсію.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а про судові витрати на підставі ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_20 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 14, ч.3 ст. 27, п.п. 6, 11 ч.2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю засудженого.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_20 залишити без змін - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_20 , з врахуванням строку тримання під вартою, відрахувати з 29 березня 2014 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_18 про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_20 на її користь моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. В іншій частині позову відмовити.

Речові докази:

- гроші в сумі 1 тис. доларів США, 4500,00 грн і 16500,00 грн. звернути в доход держави в рахунок конфіскації майна обвинуваченого;

- дві флеш-карти № НОМЕР_3 і №208, ДВД диски, фотографію зберігати в матеріалах справи;

- мобільний телефон «Самсунг» чорного кольору, гроші в сумі 600 грн., пенсійне посвідчення - повернуть рідним ОСОБА_20 .

У випадку відмови отримати вказані предмети і речі, передати їх в доход держави в рахунок конфіскації майна.

З ОСОБА_20 стягнути на користь держави судові витрати в сумі 982,80 грн. вартість фоноскопічної експертизи.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та засудженому.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок може бути оскаржений у порядку, передбаченому КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м.Харкова, протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженими у той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1 .

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3 .