АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 636/890/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1128/15 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 185, ч.1 ст.263 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

- захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження № 11-кп/790/1128/15 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 07 квітня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останній раз:

-19.05.2014 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч.1 ст.125, ст.ст.70, 71 КК України на 10 місяців 27 днів обмеження волі; звільнений від відбування покарання на підставі ст.7 Закону України «Про амністію у 2014 році», -

засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього ряду передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Кримінальне провадження було розглянуто у порядку, передбаченому ст.349 КПК України.

Як установив суд, 03 січня 2015 року, приблизно о 12 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння поблизу будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, таємно викрав належну ОСОБА_11 металеву хвіртку вагою 75 кг., вартістю 150 грн.

Приблизно 09 січня 2015 року, точний час в ході слідства не встановлений, знаходячись поблизу звалища в районі с. Башкирівка Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_10 знайшов вогнепальну зброю пристрій самопал, виготовлений саморобним способом. Зирянов, усвідомлюючи, що цей предмет є вогнепальною зброєю, маючи умисел на її незаконне носіння та зберігання, не маючи відповідного дозволу, зберігав самопал у кущах поблизу гаражів, які розташовані по АДРЕСА_1 .

23 січня 2015 року приблизно о 10 год. біля річки Сіверський Донець, розташованої у м. Чугуєві, вищевказаний самопал був виявлений та вилучений у ОСОБА_10 працівниками міліції.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, ставить питання про скасування вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема статті 75 КК України, що спричинило призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість. Указав, що при призначенні покарання суд не в повній мірі взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів; після звільнення з місць позбавлення знову вчинив кримінальні правопорушення, одне з яких, передбачене ч.1 ст.263 КК України, відноситься до категорії тяжких, а передбачене ч.2 ст.185 КК України правопорушення вчинив за обтяжуючої покарання обставини - у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що за таких обставин висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, є безпідставним. Просить ухвалити апеляційним судом вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України - 4 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання 4 роки позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185, ч.1 ст.263 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Не оспорюються в апеляційній скарзі і справедливість призначеного ОСОБА_7 остаточного покарання за його видом та розміром.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження злочинів.

За змістом ст. 75 КК України прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що настали, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував цих вимог закону, у зв`язку з чим безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного остаточного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Приймаючи таке рішення суд послався на те, що обвинувачений раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, щиро покаявся, відшкодував матеріальну шкоду, визнавши останні дві обставини пом`якшуючими покарання.

Однак суд залишив поза увагою, що раніше обвинувачений неодноразово три рази засуджувався за вчинення умисних правопорушень, один раз уже звільнявся на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням та один раз - від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», однак через півтора місяця після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив два умисних правопорушення, одне з яких згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 .

Наведенні данні, на думку колегії суддів, не дають підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання, яке йому належить призначити відповідно до положень ст. 65 КК України в межах, установлених у санкціях ч.2 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених правопорушень, їх наслідків і даних про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим вважає неможливим застосування положень ст.75 КК України.

Що ж стосується каяття ОСОБА_7 у вчиненому, відшкодування матеріальної шкоди та відсутність претензій зі сторони потерпілої, то це саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставами для застосування ст. 75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст. ст. 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 07 квітня 2015 рокущодо ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України - 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий:

Судді: