АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/44/2016 Головуючий у суді 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка, Братського району, Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 15.06.2000 року Братським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 81, ст. 44 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 18.09.2000 року Братським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 08.02.2001 року Братським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; 27.12.2005 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 186, ст. 357, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 26.04.2007 року Братським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі, 30.08.2010 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 21 день,
- визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 в січні 2015 року, у невстановлений час, у невстановленому місці та при невстановлених обставинах для власного вживання, без мети збуту, незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, який став незаконно зберігати при собі.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 у невстановлений час, зберігаючи при собі наркотичний засіб, незаконно перевіз його з Миколаївської області, Братського району, с. Миколаївка до м. Києва.

03 лютого 2015 року приблизно о 18 год. 30 хв., ОСОБА_9 перебуваючи у вестибюлі станції метро «Деміївська», був запрошений працівником міліції до кімнати міліції, де під час проведення поверхневого огляду речей та одягу ОСОБА_9 , в присутності двох понятих, працівником міліції було виявлено та вилучено із правої задньої кишені одягнених на ньому штанів, паперовий згорток, що містив речовину рослинного походження, а саме: наркотичний засіб канабіс, масою 7,68 г, який він незаконно придбав, зберігав та перевозив при собі для власного вживання, без мети збуту.

Згідно висновку експерта № 398х від 19.02.2015 року вилучена у ОСОБА_9 та надана на експертизу подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, є особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс. Маса канабісу (в перерахунку на суху речовину) становить 7,68 г. Канабіс, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», «Список № 1 Особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в «Таблиці 1», є особливо небезпечним наркотичним засобом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не заперечуючи винуватість ОСОБА_9 у вчиненому, не оспорюючи фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті та кваліфікацію протиправних дій, посилаючись на суворість призначеного судом покарання, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання змінити та призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.

При цьому захисник зазначає, що суд першої інстанції обираючи вид і міру покарання ОСОБА_9 належним чином не дослідив обставини, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, позитивно характеризується, має дружину та двох малолітніх дітей, що під час затримання обвинувачений не чинив опору, сприяв проведенню досудового розслідування, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення та щиро розкаявся.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника, а також заявив клопотання про зарахування йому до строку покарання час попереднього ув`язнення, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та не заперечував проти задоволення клопотання про включення до строку покарання попереднього ув`язнення, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого про зарахування до строку покарання строку попереднього ув`язнення підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який він засуджений за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі і ОСОБА_9 , в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.

Оскільки фактичні обставини справи кримінального провадження ніким не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Як зазначено у вироку, призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, під час досудового розслідування ухилявся від органів досудового розслідування у зв`язку з чим оголошувався у розшук, посередньо характеризується, на спеціальних обліках не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, відсутність по справі обставин, що обтяжують покарання та враховано обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а тому обґрунтовано дійшов висновку про неможливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції закону, що передбачає покарання за вчинений злочин є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного ОСОБА_9 покарання, оскільки судом не було взято до уваги, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, позитивно характеризується, має дружину та двох малолітніх дітей, що під час затримання не чинив опору, сприяв проведенню досудового розслідування, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення та щиро розкаявся, то вонине заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини були враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_9 , проте з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, враховуючи суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, то зазначені захисником обставини не можуть бути визнані тими обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і які б були підставами для пом`якшення ОСОБА_9 міри покарання, та такими що впливають на його вид і розмір.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що покарання судом першої інстанції визначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим та необхідним для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_9 нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому чи призначення покарання у виді обмеження волі.

Підстав вважати це покарання надто суворим колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання про зарахування йому до строку покарання часу перебування його під вартою під час досудового розслідування, яке підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною п`ятою статті 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що по кримінальному провадженню, у якому було постановлено оскаржуваний вирок, обвинувачений ОСОБА_9 утримується під вартою з 22.09.2015 року на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23.09.2015 року.

Протягом строку попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні по якому був постановлений оскаржуваний вирок, ОСОБА_9 перебував у Київському СІЗО № 13.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає, що до строку покарання призначеного за даним вироком ОСОБА_9 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 22.09.2015 року по 02.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 376 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» до строку покарання призначеного ОСОБА_9 зарахувати строк попереднього ув`язнення в період з 22.09.2015 року по 02.02.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4