Тульчинський районний суд Вінницької області
Справа № 1-112 2010 р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2010 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Берегового О.Ю.

при секретарі Мрочко Т.О.

з участю прокурора Барановського О.Б.

адвоката ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Тульчині кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, гр України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, освш незакінчена середня спеціальна, не одруженого непрацюючого, раніше не судимого, в злочині передбаченому ст. ст. 122 ч. 1, 296 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2010 року біля 14 години в м. Тульчині в приміщенні гуртожитку Тульчинського технікуму ветеринарної медицини ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно, із хуліганських спонукань по надуманим мотивам, що супроводжувались особливою зухвалістю і виразились в прагненні показати свою зневагу до існуючих норм поведінки в суспільстві, самоутвердженні за рахунок приниження інших осіб, під час розмови з ОСОБА_4 CO. штовхнув останнього в груди від чого ОСОБА_4 CO. впав на підлогу. Після чого ОСОБА_3 наніс лежачому ОСОБА_4 CO. удар кулаком руки в область обличчя та ногами по спині.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_4 CO. тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва і тіла нижньої щелепи справа на рівні 2,3 зубів, які згідно судово-медичного дослідження №34, від 26.02.2010 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня, що спричинило тривалий (більш як 21 день) розлад здоров"я та забій м'яких тканин, садна, в області голови, обличчя, сльозові оболонки зі сторони порожнини рота нижньої губи справа, які згідно висновку експерта №34 від 26.02.2010 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні підсудній ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину передбаченого ст. 296 ч. 1, 122 ч. 1 КК України визнав повністю та показав суду, що 30.01.2010 року в гуртожитку Тульчинського технікуму ветеринарної медицини, він з

ОСОБА_5 випивали пиво. Після цього, вони зайшли до кімнати № 31, де проживав ОСОБА_4 CO., який сказав, щоб вони вийшли так-як він прибирає, після чого розпочалась суперечка. Видираючи у ОСОБА_4 швабру, яку той тримав не відпускаючи він вдарив останнього в ируди від чого той упав на підлогу і він наносив йому удари ногами по спині, а потім наніс йому удар кулаком в область обличчя. У них з ОСОБА_3 можна сказати були неприязні стосунки.

В скоєному він щиро розкаюється та вину визнає повністю, у потерпілого просить вибачення. Цивільний позов не визнає повністю так як вважає, що сплачені ним 1000 доларів США є достатньою сумою для відшкодування йому шкоди. Разом з тим, витрати вказані в позові належно не підтверджені відповідними документами.

Крім визнання підсудним своєї вини, його вина підтверджується показами потерпілого ОСОБА_4 CO., який суду показав, що 30.01.2010 року він із ОСОБА_6 вирішили прибрати в кімнаті. Біля 14 год., до них в кімнату зайшли ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які були в стані алкогольного сп'яніння. Він та ОСОБА_6 попросили їх вийти із кімнати. Вони вийшли на коридор і ОСОБА_3 забрав швабру, якою вони мили підлогу, однак ОСОБА_3 наніс йому кілька ударів в груди, та в щелепу, від чого вибив зуб, однак він вирвався та втік, так як вважає, що б якщо б він не вітк ОСОБА_3 продовжував би його бити далі. Після цього він звернувся в лікарню та в міліцію. В лікарні його повідомили що у нього зламана челюсть і щоб зробити операцію йому необхідно їхати в м. Вінницю. ОСОБА_3 заплатив його матері 1000 доларів США, які ним були витрачені на придбання ліків та харчування, що підтверджується наданими до цивільного позову документами. Цивільний позов підтримує повністю та просить його задовольнити. За час його лікування в лікарні він вживав рідку їжу, у нього було недоїдання, не було сил, крутилась постійно голова, болів кишечник. На даний час він ні з ким не спілкується, його називають «зубастиком». На даний час він потребує подальшого лікування, його звільнено з уроку фізкультури. Вважає, що в цьому полягає нанесена йому моральна шкода.

Свідок по справі ОСОБА_4 суду показала, що 01.02.2010 року їй подзвонив куратор з технікуму і повідомив, що її сина ОСОБА_7 побили. Приїхавши 02.02.2010 року вона побачила, що її син весь в синяках, а щелепа набирає гній. Вони відразу ж поїхали до лікарні де їм сказали що потрібно робити операцію, на що вони

погодились. Після операції, вони були вимушені купляти берламін,

яке було основним продуктом харчування, а також фрукти, молоко та інші продукти харчування та медикаменти. Також витрачались кошти на поїздки до м. Вінниці в лікарню, а також на виклики слідчого. 22.02.2010 року, вони звернулись до лікаря, так-як у сина почав боліти кишечник, на що лікар відповів, що в нього гастрит кишечника та призначив лікування, У сина були жахливі страждання. Він не міг говорити, їсти, коли вона дзвонила то він виключав трубку так як не міг спілкуватись. В календарі відмічав дні коли йому макють зняти шину. ОСОБА_3 було відшкодовано 1000 доларів, однак на його лікування та харчування було витрачено набагато більше коштів.

Вина підсудного також підтверджується матеріалами справи: протоколом відтворення обставин і обстановки події /а.с. 20-23/, висновком судово-медичної експертизи № 34 від 26.02.2010 року /а.с. 35-36/ та іншими матеріалами справи.

Дослідивши зібрані докази, суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_3 в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, шо супроводжувалось особливою зухвалістю, а також нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків передбачених ст. 121 КК України, але таке , що спричинило тривалий розлад здоров'я доведена в судовому засіданні і його дії слід кваліфікувати за ст. 296 ч.1 ст. 122 ч. 1 КК України відповідно.

Вирішуючи питання про призначення покарання підсудному ОСОБА_3, суд враховує суспільну небезпеку скоєного злочину і особу підсудного, за місцем

проживання та навчання характеризується позитивно і раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, частково відшкодував завдані збитки.

До обставин, що пом'якшують відповідальність підсудного, суд відносить щире каяття в скоєному злочині.

До обтяжуючих обставин суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.

З урахуванням викладеного суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 296 та ч. 1 ст.122 КК України у вигляді обмеження волі, звільнивши його згідно ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов"язків, передбачених ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання; періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Заявлений по справі цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 підлягає залишенню без розгляду оскільки на думку суду ним не надано належних документів, в яких би було зазначено одержувача товарів, а саме продуктів харчування, підтвердження призначення лікарськими установами придбаних медикаментів та інших витрат позивача з урахуванням уже відшкодованої підсуднім суми. Разом з тим, в судовому засіданні позивач не мотивував належним чином свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди, але таке рішення суду не перешкоджає потерпілому після зібрання усіх необхідних документів які підтверджують його вимоги звернутись до суду в цивільному провадженні.

Що стосується

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.296 та ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_3 визначити, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі строком на 3 роки.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов'язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання; періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити без змін - підписку про невиїзд.

Цивільний позов ОСОБА_8 CO. залишити без розгляду.

На вирок суду може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Вінницької області протягом п'ятнадцяти діб з дня його проголошення.

Суддя: