Справа №: 1-162/11
ВИРОК

Іменем України

"30" березня 2011 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Тимченко Л.М

при секретарі Міщенко С.А.

з участю прокурора Бойко Ю.С.

адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрії кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 Миколайвича, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 б,19а, кв.64, одруженого, має на утримані малолітню дитину, військовозобовязаного, не працюючого, як особа, що не має судимості,-

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 умисно спричинив потеплілому ОСОБА_3 тяжкі тілесні ушкодження.

В ході досудового слідства ОСОБА_4 було предявлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України , тобто у замаху на умисне заподіяння смерті потерпілому, за таких обставин. В ніч з 25 на 26 вересня 2010 року близько 01 години ночі на перехресті вулиць Свердлова та Гагаріна в с. Олександрівка Олександрійського району, на грунті раптово виниклих неприязнених стосунків між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з іншого боку виникла сварка, яка переросла в двосторонню бійку, під час якої ОСОБА_4, діючи умисно, розуміючи небезпечність своїх дій, маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_3, наніс не менше трьох ударів ножем в життєво важливу частину тіла ОСОБА_3, а саме в область тулуба, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини без пошкодження внутрішньо черевних органів, які носять знаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних в момент заподіяння, ран грудної клітини та лівого стегна, які несуть ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя. Свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки на місце скоєння злочину прибув ОСОБА_7., який припинив бійку і потепілому ОСОБА_3 було надано своєчасну медичну допомогу.

Підсудний вину свою визнав частково.

Допитаний в судовому засіданні підсудний свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочині визнав частково, пояснивши суду, що вночі 26 вересня 2010 року дійсно мала місце сварка , яка переросла в бійку. Стверджує, що знаходячись біля водоймища, його били ногами, він присів, затулився. Де взявся ніж він не знає, він одмахнувся ним 3-4 рази і побіг, про те, що в нього в руках ніж він не знав, раніше його не бачив, ніж йому не належав. Стверджує, що він не мав наміру спричинити потерпілому такі ушкодження, оскільки він не наносив удари, а лиш відмахувався тим предметом. Цивільний позов не визнавав.

Судом встановлено, що в ніч з 25 на 26 вересня 2010 року близько 01 години ночі ОСОБА_4, на перехресті вулиць Свердлова та Гагаріна в с. Олександрівка, Олександрійського району, на грунті раптово виниклих неприязнених стосунків між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_6 та підсудним з іншого боку виникла сварка, яка переросла в двосторонню бійку, під час якої ОСОБА_4, діючи умисно, розуміючи небезпечність своїх дій, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, не повязаних з позбавленням життя людини наніс не менше трьох ударів ножем в життєво важливу частину тіла ОСОБА_3, а саме в область тулуба, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини без пошкодження внутрішньо черевних органів, які носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних в момент заподіяння, та ран грудної клітини та лівого стегна, які несуть ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя.

Висновок органу досудового слідства про вину підсудного щодо замаху на умисне вбивство потерпілого в ході судового слідства не знайшов свого підтвердження, а тому прокурором відповідно до ст.. 277 КПК України було змінено обвинувачення із ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України.

За зміненим обвинуваченням підсудний ОСОБА_4 свою вину визнав частково. Не заперечує, що саме він наніс поранення потерпілому, однак стверджує, що він не знав, що в руках у нього був ніж, він вімахувався ним, захищаючись. З тим, що він умисно наніс потерпілому тілесні ушкодження не погоджується. Запевняє, що він раніше не знав потерпілого, тілесні пошкодження наніс йому не навмисно, він захищався від потерпілого, сприймав знайдений на землі предмет як залізяку, тільки відмахувався ним, а потім викинув та втік.

Крім часткового визнання підсудним своєї вини, його вина у скоєнні злочину за зміненим обвинуваченням в повній мірі доведена зібраним у справі доказами, зокрема:

- показами потерпілого ОСОБА_3, який показав суду, що того вечора, повертаючись з дискотеки зустрів свого дядька, та погодився на обхід ставка, і вони пішли за міст в сторону вул. Гагаріна. Там зустріли ОСОБА_6 та підсудного, яких до того не знав, вони почали виражатись нецензурною лайкою, він ударив ОСОБА_6 ногою, а ОСОБА_4 накинувся на нього, в руці він побачив ніж. Прибувший його брат ОСОБА_3 припинив бійку, - ОСОБА_4 побіг, а дядько зателефонував ОСОБА_8 і його відвезли до лікарні де було своєчасно надано медичну допомогу. Внаслідок нанесених йому ударів він перебував на стаціонарному лікуванні;

- показами посвідка ОСОБА_5 , який будучи допитаним в судовому засіданні показав суду, що того вечора він чергував на ставках, зустрівши свого племінника він погодився на пропозицію, щоб той пішов з ним обходити ставки. По дорозі зустріли ОСОБА_6 який почав лаятись та ОСОБА_4 Він стояв з ОСОБА_6 та не підходив до ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Він бачив, як ОСОБА_4 правою рукою витягував із кармана блискучий предмет. Він не бачив, як той ударив потерпілого, а предмет бачив. Після того, як приїхав брат потерпілого, бійку припинив, він їх розборонив і тоді побачили, що потерпілий поранений.

- показами свідка ОСОБА_6, який будучи допитаним в судовому засіданні показав суду, що того вечора їм запропонували зібрати речі та покинути приміщення гуртожитку, визнає, що він був в стані алкогольного спяніння і разом із ОСОБА_4 сиділи на сумках збирались виїхати із села до міста ОСОБА_4. Памятає, як із потерпілим завязалась словесна перепалка і драка. Стверджує, що його зразу ударили по голові і він втратив свідомість, а на ранок прокинувся в лісопосадці. Як було нанесено удари потерпілому він не бачив.;

- показами свідка ОСОБА_8, який будучи допитаним в судовому засіданні показав суду, що тієї ночі йому зателефонував ОСОБА_5 старший і повідомив, що Татула ОСОБА_3 ударили ножем, він відвіз його до лікарні. Знає, що саме ОСОБА_9 знайшов ніж, коли ОСОБА_4 та ОСОБА_6 пішли. ОСОБА_6 був дуже пяний, він не міг стояти на ногах.

З викладеними доказами обєктивно співпадають дані :

- протоколів огляду місця події від 26.09.2009 року та від 29.09.2009 року(а.с.7-9, 13, 14) згідно яких було оглянуто місце бійки ;

- протоколів очних ставок між ОСОБА_4та ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо обставин скоєння злочину ( а. с. 94 - 101);

- протоколів відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_7 та ОСОБА_4, які добровільно в присутності понятих розказали та показали, як та за яких обставин були спричинені тілесні ушкодження ( а. с. 63-64, 127-129);

- висновків судово-медичних експертиз від 18.08.2009 року № 942, 943 та 944, від 25.10.2010 року згідно яких було виявлені легкі тілесні ушкодження у ОСОБА_6 та ОСОБА_4М ., та за давністю співпадають із датою події, а у ОСОБА_3А було виявлено тяжкі тілесні пошкодження , як небезпечні в момент заподіяння, які могли виникнути від дії гострого предмету (ножа) (а. с. 134-136, 152 -153, 163 -164);

- висновків судово-медичних експертиз речових доказів № 191 від 06.12.2010 року №895 від 29.10.2010 року згідно яких виявлені на одязі ОСОБА_3 кров співпадає з кровю ОСОБА_7 та ОСОБА_4М (а.с.184 -187) ;

- речовими доказами, та іншими матеріалами справи.

Суд приймає до уваги висновок судово - психіатричної експертизи від 23.11.2010 року, згідно якого ОСОБА_4 в момент скоєння правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 слід вважати осудним, в даний час психічним захворюванням не страждає, застосування заходів медичного характеру не потребує.

Сукупність викладених та узгоджених між собою доказів, свідчить про те, що підсудний ОСОБА_4 наносячи удари ножем потерпілому в життєво-важливі органи передбачав та свідомо допускав, що від його злочинних дій можуть настати тяжкі тілесні ушкодження. Проте сам факт нанесення потерпілому поранення не свідчить про те, що підсудний мав умисел на вбивство потерпілого. При відсутності умислу на вбивство, дії винного, що спрямовані на нанесення умисного тяжкого ушкодження, суд не може кваліфікувати як замах на умисне вбивство.

Оцінюючи зібрані і досліджені у справі докази, суд вважає, що за зміненим обвинуваченням вина підсудного доведена повністю, його дії суд кваліфікує за ч.1 ст. 121 КК України як умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та здоровя потерпілого в момент заподіяння. що викликали тривалий розлад здоровя.

Суд враховує, що підсудний скоїв тяжкий злочин.

Потерпілий не погоджується із зміненим обвинуваченням, вважаючи, що підсудний мав умисел позбавити його життя і органом досудового слідства дії підсудного були кваліфіковані вірно. Просить суд призначити підсудному покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Суд не погоджується із позицією захисту, про те, що в діях ОСОБА_4 наявна необхідна оборона , оскільки він захищав свої права, і вважає що ОСОБА_4 усвідомлював, що від його злочинних дій можуть настати тяжкі тілесні ушкодження, а тому суд не вбачає в діях підсудного необхідної оборони і спростовує цю позицію наявними в матеріалах справи доказами, а також показами самого підсудного, що дані ним в ході досудового слідства та в суді. Версія підсудного що він захищався від ударів потерпілого, суд не приймає до уваги, поскільки вона не підтверджується жодним доказом у справі. Оборона припустима проти суспільно небезпечного посягання, що існує реально, а не в уяві особи, що обороняється. Суд вважає, що підсудний розуміючи, що ним скоєно злочин намагався таким чином захистити себе, ухилитись від відповідальності за скоєне. Таку поведінку суд розцінює як спосіб захисту від тяжкого обвинувачення.

Суд також критично оцінює позицію потерпілого ОСОБА_3 про те, що підсудний мав намір позбавити його життя і розцінює їх як його позицію захисту з метою аби суворіше покарати підсудного.

Суд не погоджується із позицією потерпілого, що підсудний мав намір позбавити його життя, оскільки в судовому засіданні це не знайшло свого підтвердження. Суд приймає до уваги покази самого потерпілого про те, що підсудний не висловлював на його адресу ніяких погроз, а бійка почалась після того, як потерпілий перший наніс удар ОСОБА_6, а уже потім завязалась бійка із підсудним. Суд також приймає до уваги, що у ОСОБА_6, ОСОБА_4 були виявлені тілесні ушкодження, що були завдані потерпілим ОСОБА_3.

Призначаючи покарання суд враховує характер, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утримані малолітню дитину, влаштувався на роботу, його вік та стан його здоровя, обставини справи, той факт, що він є особою, що не має судимості.

Обставини, що помякшують покарання суд вважає каяття підсудного, він просить вибачення у потерпілого, а також його добровільні, правдиві покази в ході досудового слідства і в суді, що допомогли встановити істину у справі.

Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.

З урахуванням викладених обставин та враховуючи запевнення підсудного, що він більше скоювати злочин не буде, суд вважає, що виправлення і перевиховання підсудного ще можливе без ізоляції його від суспільства, а тому суд вважає можливим призначити підсудному ОСОБА_4 покарання без ізоляції його від суспільства, застосувавши до нього звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, що є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Суд приймає до уваги, що після вказаних обставин пройшло уже досить багато часу, і хоч стосунки між підсудним та потерпілим залишились неприязнені, між собою вони більше стосунки не зясовували, неправомірні дії один відносно одного не вчиняли.

Причинами та умовами, що сприяли скоєнню злочину суд вважає також неправильна поведінка потерпілого, коли він перший наніс удар ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_6, який надмірно вживав алкоголь і був в стані алкогольного спяніння, коли вони своєю поведінкою спровокували бійку між потерпілим та підсудним.

У справі потерпілим був заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що завдана злочином, а саме суми 720грн. вартості лікування, 12 792 грн. витрат на юридичну допомогу та 50 000 на відшкодування моральної шкоди, який частково знайшов своє підтвердження. Щодо витрат на лікування в сумі 720 грн. 00 коп. то вони знайшли своє підтвердження, потерпілим надані докази того, що на лікування ним було витрачено саме вказану суму. Щодо понесених витрат за надану юридично правову допомогу в сумі 12 972 грн., суд приймає до уваги, що в матеріалах кримінальної справи відсутні докази того, що потерпілим було сплачено саме вказану суму, а адвокатом отримано і оприбутковано відповідно до вимог законодавства ( у тому числі сплати податку). Крім того, діючим законодавством чітко визначений порядок відшкодування понесених витрат на правову допомогу, а до суду не надані докази що потерпілий уже поніс певні витрати на правову допомогу.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги, що потерпілий не може пояснити суду як, за яких обставин, виходячи з яких критеріїв чи міркувань він оцінює моральну шкоду саме в сумі 50 000 грн. Виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь вини і потерпілого і підсудного, їх матеріальне становище суд оцінює моральні страждання потерпілого в сумі 10 000 грн., що адекватно відображає перенесені ним моральні страждання.

Судові витрати у справі складають 412 грн.80 коп. вартості судової експертизи, які підлягають стягненню з підсудного .

Речові докази по справі: ніж та одяг підсудного та потерпілого, що передані на зберігання в кімнату речових доказів Олександр РВ УМВС -підлягають знищенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 321-324 КПК України, суд, -

З а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винним за ч.1 ст. 121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на пять років.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і своєю поведінкою виправдає виявлену йому судом довіру та виконає покладені на нього обовязки періодично зявлятись в орган кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання чи місця роботи та не виїжджати за межі України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 підписку про невиїзд залишити до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму 720 грн. 00 коп. на відшкодування понесених витрат на лікування від злочину та 10 000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди, а всього 10 720 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази у справі: ніж та одяг ОСОБА_4 і ОСОБА_3, що передано на зберігання в кімнату речових доказів Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області- знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави суму 412грн. 80 коп. на відшкодування витрат на проведення експертизи зброї.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 15 діб з моменту проголошення через Олександрійський міськрайонний суд.

Суддя: