Рівненський міський суд Рівненської області
Справа № 1-162/10
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2010 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді Рогозіна С.В.

при секретарі Івченко І.В.

з участю прокурора Карпюк І.М.

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобовязаного, несудимого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4

за ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3, 27.06.2009 року, близько 00 год. 55 хвилин, знаходячись по вул. Здолбунівській м. Рівне, неподалік від мосту через залізничні колії, під час словесної суперечки зі своїм знайомим ОСОБА_4, що виникла на ґрунті неприязних стосунків, маючи на меті умисне заподіяння тілесних ушкоджень, з мотивів образи, умисно завдав останньому один удар ножем в ділянку живота, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з наскрізним пошкодженням товстого кишківника, брижі товстого кишківника, дванадцятипалої кишки, що ускладнилось внутрішньочеревною кровотечею, гемоперитонеумом, гострою постгеморагічною анемією важкого ступеню, які згідно висновку судово-медичної експертизи за номером 1181 /Е від 13.08.2009 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, виникли від дії колюче-ріжучого предмета, не менше як від однієї травматичної дії, малоймовірні при самонасенні або при самопадінні з висоти власного зросту.

Допитаний судом ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав, повністю та визнав предявлений до нього цивільний позов в частині матеріальної шкоди, стосовно моральної шкоди визнав позов частково в сумі 10000 15000 гривень. Крім того, дав показання, що з ОСОБА_4 знайомий на протязі приблизно 2,5-3 років, в них були хороші стосунки. В 2003 році він купив у ОСОБА_5 два автомобілі «Форд-Таурус», один з яких, де були значні неправності, залишив стояти в дворі ОСОБА_4 Другим автомобілем користувався. На СТО в нього виявили замасковані дефекти. На оплату купівлі автомобілів він взяв кредит у «Приватбанку». Коли почалась криза, банк підняв тарифну ставку і платити кредит стало набагато важче. Врешті решт, не продавши автомобіль «Форд-Таурус», він його 02.04.2009 року добровільно здав у «Приватбанк». Пізніше, коли ще була розміщена в інтернеті його обява про продаж автомобіля «Форд-Таурус», телефонував якийсь чоловік і сказав, що ОСОБА_4 погано відзивався про цей автомобіль. 26.06.2009 року близько 12 годин він зателефонував ОСОБА_4 на його мобільний телефон і попросив зустрітись. Той погодився. Після 23 години після закінчення роботи в супермаркеті «Край» по вул. Дворецькій міста Рівне прийшов додому і знову зателефонував ОСОБА_4, щоб домовитись, де зустрітись. Пішов на хитрість та сказав, що в нього погано з ногою, що треба заїхати в лікарню. Попросив, щоб ОСОБА_4 підїхав до шкільного двору ЗОШ-4 міста Рівне, що по вул. Жуковського. Той туди приїхав близько 01 год.00 хв. Він сів в автомобіль ОСОБА_4 і спочатку хотів поїхати додому, але передумав і поїхав на вул. Здолбунівську, зупинившись під мостом через залізничні колії, запитав у ОСОБА_4, чому той йому робить шкоду. У відповідь ОСОБА_4 став нецензурно лаятись на його адресу, висміюючи його дурість. Його це дуже обурило. Потім він побачив на щебені неподалік від того місця, де стояв автомобіль ніж з рукояткою білого кольору і з відчаю взяв із землі ніж в праву руку і наніс ОСОБА_4 один удар в ділянку живота. Той побіг, закривавши живіт правою рукою. Він, вдаривши ОСОБА_4, зрозумів, що накоїв. Побіг за ним, щоб викликати до нього «швидку допомогу». Останній пробіг метрів 100 і впав. Із телефону ОСОБА_4 викликав до нього «швидку допомогу» і залишався біля нього. Ніж, яким завдав удар, поклав на один з піддонів. Потім приїхали працівники «Беркуту», які його затримали.

При вирішенні питання про обсяг дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 299 КПК України, учасники процесу погодились з недоцільністю дослідження доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_3 злочину за обставин вказаних у вироку. При цьому вони завірили суд, що розуміють наслідки своєї згоди та неможливість в подальшому оспорювати ці обставини в апеляційному порядку. Крім того погодилися, щоб дослідити цивільний позов в частині стягнення з підсудного на користь потерпілого моральної шкоди.

Сумнівів у добровільності такої згоди та істотності їх позиції у суду немає.

Дії підсудного ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке є небезпечним у момент заподіяння.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, а саме, те, що вчинений ОСОБА_3 злочин є тяжким злочином. За місцем проживання підсудний характеризується позитивно, повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, на „Д обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, проживає з матірю, яка здійснює догляд за інвалідом 2 групи.

До обставин, які помякшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить зявлення з каяттям, повне визнання вини, щире каяття в скоєному, сприяння в розкритті злочину.

Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлені.

Крім того, судом встановлено, що неправомірні дії підсудного ОСОБА_3, наслідком яких стало заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень призвели до необхідності надання медичної допомоги для потерпілого. Потерпілий ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у відділеннях хірургії, реанімації, гнійної хірургії Рівненської обласної клінічної лікарні з 27.06.2009 року по 21.07.2009 року та переніс дві операції на які витратив значні кошти.

Потерпілий також переніс моральні та фізичні страждання, що виразилися в значних болях, як під час заподіяння тілесних ушкоджень, так і при проведенні операцій, при лікуванні. На даний час у нього з'являються болі наслідок перенесених травм.

Внаслідок вчинених з боку ОСОБА_3 протиправних дій, потерпілий відчуває постійну невпевненість у спілкуванні з іншими людьми, страх агресії з їхнього боку, це впливає на його душевний стан і спричиняє додаткові моральні страждання, які продовжуються і до цього часу. Потерпілий не може у вечірній час спокійно ходити по місту, оскільки весь час у нього виникає почуття страху, боязні, що на нього знову хтось здійснить напад. За таких обставин суд рахує за можливе на підставі ст. ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України частково задоволити цивільний позов та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 25625 гривень, матеріальної шкоди та 25000 гривень моральної шкоди, що на думку суду відповідає критеріям розумності та достатності.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, та приймаючи до уваги наявність у ОСОБА_3 декількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого ним злочину, з урахуванням особи винного, суд рахує за необхідне, на підставі ст.69 КК України, призначити останньому покарання нижче від найнижчої межі, ніж це передбачено санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Крім того, приймаючи до уваги тяжкість скоєного злочину, дані про особу винного та наявні по справі обставини, суд приходить до висновку про не можливість виправлення ОСОБА_3 без реального відбування призначеного покарання та вважає за необхідне призначити йому покарання з відбуванням його в кримінально-виконавчій системі.

Керуючись ч. 3 ст. 299, ст.ст. 323, 324 КПК України, ст. ст. 1166, 1167 ЦК України суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України призначивши йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк три роки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 50625 гривень, з них 25625 гривень в рахунок компенсації матеріальної шкоди та 25000 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди.

Строк відбування покарання рахувати з 21 серпня 2009 року з моменту затримання.

До набрання вироку законної сили міру запобіжного заходу залишити попередню тримання під вартою.

Речові докази по справі: ніж з рукояткою білого кольору, сорочку білого кольору та бриджі бежевого кольору - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом 15 діб, а засудженому в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий С.В.Рогозін