Справа № 743/992/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/177/2016
Категорія - ч.1 ст.125 КК УкраїниДоповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000211 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка та жителька АДРЕСА_1 , заміжня, освіта середня-спеціальна, працює постачальником ДСП «Чорнобильська АЕС», постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС ІІІ категорії, раніше не судима,

засуджена за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 25 травня 2015 року, близько 20.30 год., біля домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , на ґрунті неприязних відносин, умисно кинула дерев`яний брус в область голови ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок місцевого суду скасувати та закрити кримінальне провадження, посилаючись на істотне порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказав на відсутність у матеріалах кримінального провадження беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_9 , оскільки все обвинувачення базується лише на показах потерпілої та свідків, які тривалий час перебувають у неприязних стосунках із його підзахисною. Зазначив, що судом безпідставно не було взято до уваги покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які спростовують вину обвинуваченої. Також вказав, що судом не було проведено огляд господарств ОСОБА_9 та ОСОБА_16 з метою встановлення наявності чи відсутності брусків, подібних тому, який потерпіла надала слідству. Крім того, апелянт зазначає, що в основу вироку, на його думку, було необґрунтовано покладено висновки судово-медичної експертизи та протокол огляду дерев`яного бруска від 28.05.2015 року. Також послався на те, що органами досудового розслідування не було проведено дактилоскопічну експертизу з метою встановлення слідів пальців рук обвинуваченої на бруску, якщо вона його тримала.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; прокурора та потерпілу ОСОБА_7 , котрі просили залишити без змін вирок місцевого суду, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_9 вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України не визнала, підтвердила покази, дані нею в місцевому суді, визнавши лише наявність тривалих неприязних відносин між нею та ОСОБА_7 . Вказала, що жодних тілесних ушкоджень потерпілій не завдавала, вони могли утворитися при самостійному падінні ОСОБА_7 із висоти власного зросту. Вважає, що потерпіла навмисно її обмовляє, з метою уникнення відповідальності її чоловіком ОСОБА_17 , який 20.05.2015 року та пізніше з рушницею погрожував убивством ОСОБА_9 .

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченою у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, її винуватість знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпіла ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції пояснила, що між нею та обвинуваченою тривалий час існують неприязні стосунки, в тому числі через неналежне утримання останньою домашньої птиці. Увечері, 25 травня 2015 року, коли ОСОБА_7 працювала на городі, на її земельну ділянку знову зайшли кури обвинуваченої та почали розгрібати картоплю. Прогнавши курей, вона кинула грудку землі в металеві ворота ОСОБА_9 та висловила їй зауваження, коли остання вийшла з подвір`я. Після цього обвинувачена забігла до свого двору, потім повернулась, наблизилась до потерпілої і кинула в неї предмет, схожий на цеглину, який влучив у ліву сторону голови ОСОБА_7 . Від удару в потерпілої почалася кровотеча з рани. Очевидців цього конфлікту, який стався близько 21 години, не було. Предметом, який влучив їй у голову, виявився дерев`яний брус, за розмірами і контурами схожий на цеглину. ОСОБА_7 забрала брус і помістила його до поліетиленового пакету, а згодом передала працівникам міліції. Вдома про конфлікт розповіла чоловіку і зателефонувала голові сільської ради, а потім і дільничному. Але останній сказав, що він у відпустці і порадив звернутися до дільничного в смт. Любеч, який його заміняв. До місцевого ФАПу ОСОБА_7 звернулась 27 травня 2015 року, оскільки напередодні погано себе почувала через отриману травму. Фельдшер, після надання первинної допомоги, супроводжувала її до лікарні в смт. Любеч. Біля лікарні вона зустріла дільничного інспектора міліції, і після розмови з ним, наступного дня подала письмову заяву про злочин до Ріпкинського РВ УМВС і тоді ж пройшла судово-медичне освідування у м. Чернігові. Коли працівники міліції приїздили додому до ОСОБА_7 , вона їм показувала закривавлену хустку, однак вони її не вилучали.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що вона працює завідуючою ОСОБА_19 . Потерпіла звернулась до неї близько 10 години, 27.05.2015 року, зі скаргами на головний біль. За наслідками огляду ОСОБА_7 , у неї на голові було виявлено суху рвану рану, яку свідок обробила, і після надання первинної медичної допомоги супроводжувала потерпілу до лікарні смт. Любеч на обстеження. Під час спілкування з ОСОБА_7 остання повідомила, що ОСОБА_9 нанесла їй удар по голові дерев`яним бруском два дні тому.

Допитана в місцевому суді в якості свідка ОСОБА_20 пояснила, що працює на посаді Неданчицького сільського голови, доводиться троюрідною сестрою обвинуваченій, однак між ними існують напружені стосунки. ОСОБА_9 є доброю господинею і сумлінним працівником, по мірі своїх можливостей надає допомогу жителям територіальної громади, але у спілкуванні з оточуючими іноді проявляє зверхність та агресію. 25.05.2015 року, після 21 години, їй телефонувала ОСОБА_7 та повідомила, що її побила ОСОБА_9 через те, що потерпіла проганяла курей обвинуваченої з городу. 27.05.2015 року потерпіла приходила до сільради, показувала брусок, яким її вдарили, а ОСОБА_20 в свою чергу роз`яснила про необхідність звернення до міліції. Свідок бачила на волосяній частині голови потерпілої суху рану. Їй відомо про неприязні відносини між сім`ями ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , однак на обвинувачену також надходили численні усні скарги від жителів села.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні місцевого суду показав, що навесні 2015 року він робив рентгенограму голови ОСОБА_7 в Любецькій дільничній лікарні, за наслідками якого кісткових пошкоджень виявлено не було. При цьому, потерпіла розповіла йому, що травму отримала від удару дерев`яним предметом, однак деталей він не пам`ятає. У потерпілої на той час ймовірно був набряк справа-ззаду на волосяній частині голови.

Свідок ОСОБА_22 у місцевому суді показала, що вранці одного з днів кінця весни зустріла ОСОБА_7 на вулиці в с. Неданчичі і дізналася від останньої, що вона прямує до ФАПу і сільської ради, через отримані від ОСОБА_9 тілесні ушкодження. На голові у потерпілої було видно набряк, а із сумки вона діставала і показувала поміщений до поліетиленового пакету дерев`яний брус.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 показав, що він доводиться чоловіком потерпілій і 25 травня 2015 року, близько 21 години, знаходився в будинку за місцем свого проживання. Приблизно о 21.10 год., до будинку зайшла ОСОБА_7 , хустка якої була в крові, та повідомила, що її побила ОСОБА_9 , кинувши їй по голові дерев`яний брус, який був прямокутної форми з гострими краями. Цей брус дружина принесла додому. Наступний день вона провела в ліжку через погане самопочуття. Вони повідомили дільничного інспектора міліції, але останній перебував у відпустці. 27.05.2015 року потерпіла звернулась у місцевий ФАП і того ж дня її возили автомобілем до лікарні в смт. Любеч, де зробили рентгенограму. Наступного дня вони поїхали до Ріпкинського РВ УМВС, де подали письмову заяву. Працівники міліції провели з ОСОБА_7 слідчі дії, після чого направили її на медичне освідування в м. Чернігів.

Крім показів свідків, вина обвинуваченої підтверджується письмовими доказами, а саме:

- висновком судово-медичної експертизи № 413 від 29.05.2015 року, згідно якого у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у виді садна лівої тім`яно-потиличної ділянки волосяної частини голови, котре виникло від дії тупого предмету, в тому числі і в результаті нанесення удару дерев`яним бруском, або при ударі об такий же і по давності утворення може відповідати 25.05.2015 року.

Вказане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я.

Виходячи із кількості зовнішніх ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 , їх характеру та розташування, можливо припустити, що потерпіла піддавалась впливу як мінімум однієї травмуючої дії.

Не виключена можливість, що тілесне ушкодження, виявлене у ОСОБА_7 , могло утворитись внаслідок удару дерев`яним бруском, довжиною 22,5 см, найбільшою шириною 10,5 см, висотою 4 см, кинутим з відстані близько 1,5 м (а.к.п.15-17);

- протоколом слідчого експерименту від 28.05.2015 року та фототаблиці до нього, згідно якого ОСОБА_7 , за участі статиста, показала і розповіла, в якому положенні та на якій відстані вона знаходилась від ОСОБА_9 у момент конфлікту, яким чином обвинувачена кинула в неї дерев`яний брус, а також показала місце попадання бруса в голову (а.к.п.18-21);

- протоколом огляду від 28.05.2015 року, з якого вбачається, що дерев`яний брус, виданий потерпілою, являє собою предмет близький до прямокутної форми, частково звужений, довжиною 22,5 см, висотою 4 см, шириною з однієї сторони 10,5 см, з іншої сторони 7 см. Вказаний брус має вирізблення деревини та шороховатості по всій поверхні (а.к.п.26-28).

Отже, місцевий суд, дослідивши, ретельно перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази у їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, вірно прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Захисник обвинуваченої в апеляційній скарзі зазначив, що судом не було взято до уваги покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які спростовують винуватість його підзахисної.

Дане твердження захисника є безпідставним, оскільки місцевим судом було всебічно, повно та неупереджено досліджено отримані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності.

Так, суд першої інстанції, керуючись законними підставами, критично віднісся та не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , щодо перебування ОСОБА_7 26-27 травня на своєму городі, оскільки вони суперечать показам самої обвинуваченої, яка в своїх поясненнях зазначила, що потерпіла в ці дні їздила торгувати в м. Славутич. Крім того, з матеріалів провадження слідує, що вказані свідки ввечері 25 травня 2015 року перебували в своєму господарстві, а тому не могли бачити та чути конфлікт, який відбувся між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на вулиці.

Також, місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги покази допитаних в якості свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , оскільки їхні пояснення містять суперечності між собою щодо часу прибуття ОСОБА_9 з роботи і щодо того, чи ставила вона свій автомобіль у гараж. Крім того, ОСОБА_23 має з обвинуваченою тривалі приязні відносини по роботі.

Суперечливими також є і пояснення свідка ОСОБА_13 , який є чоловіком обвинуваченої, а тому являється зацікавленою особою.

У той же час, саме покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 узгоджуються між собою, а також з показами потерпілої, висновком судово-медичної експертизи та іншими фактичними обставинами кримінального провадження, які поклав в основу вироку суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання апелянта на непроведення під час досудового розслідування огляду домоволодіння потерпілої та обвинуваченої, а також дактилоскопічної експертизи дерев`яного бруска, як доказ не винуватості обвинуваченої, є непереконливими і не впливають на правильність висновків місцевого суду та їх не спростовують.

Таку позицію сторони захисту щодо допущених процесуальних порушень під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження колегія суддів розцінює як захисну, з метою уникнення обвинуваченою відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеним.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, є особою, постраждалою від наслідків аварії на ЧАЕС ІІІ категорії; позитивно характеризується за місцем роботи, а за місцем проживання - негативно; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку; та прийшов до правильного висновку про необхідність призначити їй покарання саме у виді штрафу в межах санкції частини статті КК України, за якою її притягнуто до кримінальної відповідальності. Саме таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2015 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4