Номер провадження: 11-кп/785/263/16
Номер справи місцевого суду: 511/2114/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.02.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року по кримінальному провадженню №0000522, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Виноградар Роздільнянського району Одеської області, громадянин України, має неповну середню освіту, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-06.06.2008 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.289, ст.304, ст.70 КК України до 4-ох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки;

-19.05.2011 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 4-ох років 3-ох місяців позбавлення волі. 11.09.2013 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 11 місяців та 16 днів на підставі ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 03.09.2013 року;

-12.02.2015 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.2 ст.289, ст.71 КК України до 5-ти років 1-го місяця позбавлення волі,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді 8-ми років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року у виді 1-го рокі позбавлення волі та остаточно за сукупністю вироків визначено до відбуття покарання у виді 9-ти років позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції встановлено, що 07 травня 2015 року в період з 10 по 12 годину ОСОБА_8 , перебував в житловому будинку АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_9 , з якою він разом розпивав спиртні напої. Під час вживання алкогольних напоїв, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла сварка з приводу використання ОСОБА_8 мобільного телефону ОСОБА_9 для здійснення дзвінків, під час якої ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з умислом, спрямованим на навмисне вбивство ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, користуючись значною перевагою у фізичній силі, схопив її рукам за шию та почав душити, припинивши свої дії лише тоді, коли почув, що ОСОБА_9 почала хрипіти, після чого остання впала на підлогу та настала її смерть. В подальшому ОСОБА_8 поклав тіло ОСОБА_9 на ліжко та залишив місце вчинення злочину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 №21/59 від 07 червня 2015 пошкодження в області обличчя і шиї в сукупності з загальноасфіксічними ознаками, які є морфологічним еквівалентом механічної асфіксії внаслідок стискання шиї, містять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_9 перебуває в прямому причинному зв`язку з механічною асфіксією, обумовленою здавлюванням шиї тупим предметом (предметами), найбільш ймовірно, пальцями рук.

Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить призначити йому більш м`яке покарання. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 обґрунтовує тим, що він не мав умислу на навмисне вбивство потерпілої ОСОБА_9 . Крім того, ОСОБА_8 зазначає, що має трьох неповнолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні і потребують батьківського піклування.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти її задоволення та просила залишити вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду суд першої інстанції належним чином дослідив докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, дав їм відповідну оцінку, правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину та зробив обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Доводи сторони захисту про відсутність умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_9 апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до положень ст.24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий. Злочин визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала суспільно небезпечний характер своєї дії або бездіяльності, передбачала її суспільно небезпечні наслідки і бажала їх або свідомо припускала настання цих наслідків.

Окрім прямого і непрямого умислу, в теорії кримінального права і судовій практиці виокремлюють ще й інші види умислу, зокрема залежно від часу виникнення і формування розрізняють умисел заздалегідь обдуманий і такий, що виник раптово.

Умисел, що виник раптово, має місце тоді, коли намір вчинити злочин і його безпосередня реалізація не відділені між собою деяким проміжком часу, тобто винний вчиняє злочин одразу ж після виникнення умислу.

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що мотивом вбивства ОСОБА_9 були особисті неприязні стосунки між обвинуваченим та загиблою, які виникли і загострились безпосередньо перед вбивством в процесі вживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спиртних напоїв з приводу використання ОСОБА_8 телефону ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував, що в день вбивства ОСОБА_9 вони разом з загиблою вживали спиртні напої.

В свою чергу, згідно з висновком комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи №387 від 14 липня 2015 року на час вчинення злочину (а саме 07 травня 2015 року) ОСОБА_8 ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, перебував у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Безпосередньо після вчинення злочину у обвинуваченого були виявлені ознаки абстінентного синдрому з алкогольним делірієм.

Доводи обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 не мав умислу на вбивство ОСОБА_9 , а завдавши їй тяжкі тілесні ушкодження намагався врятувати останню, викликавши їй швидку медичну допомогу спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими органом досудового розслідування та які підтверджуються сукупністю доказів, досліджених судом першої інстанції в ході судового розгляду кримінального провадження.

Так, ОСОБА_8 не заперечує, що під час сварки з ОСОБА_9 він почав душити останню.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №21/59 від 07 червня 2015 року при дослідженні трупа ОСОБА_9 були виявлені наступні пошкодження: множинні садна на передній півкола шиї в її верхній та середній третині з вираженими осередковими крововиливами в підлеглі м`які тканини шиї в проекції лівого великого ріжка під`язикової кістки, синці під слизові оболонки губ і щік з боку передодня порожнини рота, травмована рвана рана слизової оболонки верхньої губи праворуч, синці (по 1) в області лівої очниці і лівої щоки, а також правої вушної раковини, садно в проекції правої половини нижньої щелепи. Пошкодження в області обличчя і шиї в сукупності з загальноасфіксічними ознаками, які є морфологічним еквівалентом механічної асфіксії внаслідок стискання шиї містять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та спричинені безпосередньо перед настанням смерті потерпілої. Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 10:00 до 12:00 год і перебуває в прямому причинному зв`язку з механічною асфіксією, обумовленою здавлюванням шиї тупим предметом (предметами), найбільш ймовірно, пальцями рук.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 викликав швидку допомогу лише о 13 год.50 хв., а смерть потерпілої відповідно до висновку судово-медичної експертизи №21/59 від 07 червня 2015 року настала в проміжок часу від 10:00 до 12:00 год. При цьому жодних дій спрямованих на надання першої медичної допомоги ОСОБА_9 безпосередньо після вчинення злочину обвинуваченим здійснено не було.

Крім того, допитаний в суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_11 висновок судово-медичної експертизи №21/59 від 07 червня 2015 року підтримав та пояснив, що для механічної асфіксії та, як наслідок, настання смерті потерпілої було достатньо стискання шиї останньої руками, навіть, без перелому під`язичної кістки. При цьому для настання незворотних змін у головному мозку достатньо, щоб тривалість цих дій склала від 3 до 5 хвилин.

Викладене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 здавлював шию потерпілої на протязі від 3 до 5 хвилин. Такі дії обвинуваченого призвели до перекриття дихальних шляхів потерпілої та асфіксії, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_9 .

За таких обставин апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 на ч.2 ст.121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої), оскільки вони спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження.

На думку апеляційного суду викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу інкримінованого йому злочину та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначив про те, що при призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку апеляційного суду вказані вимоги Кримінального Закону та рекомендації Пленуму Верховного Суду України були дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Так, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наслідки злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та пом`якшуючі покарання обставини, зокрема і ті, на які обвинувачений ОСОБА_8 посилається в своїй апеляційній скарзі.

При цьому покарання призначене обвинуваченому у виді 8-ми років позбавлення волі є близьким до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.115 КК України та на думку апеляційного суду є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для його зменшення апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

24 грудня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», яким внесені зміни до ст.72 КК України, що регулює правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення.

На теперішній час відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що вирок суду в частині зарахування ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.115 КК України змінити.

Зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 08 травня 2015 року по 11 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4