АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/169/16 Справа № 199/8359/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника малолітнього

потерпілого ОСОБА_8

законного представника

малолітнього потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровсього районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002162, яким:

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в

м.Дніпропетровськ, громадянин України,

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2

був визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду, ухвалити відносно нього виправдувальний вирок та закрити кримінальне провадження.

Посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що ніяких умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не наносив і не визнавав себе винним як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні. Зазначає, що суд не дав належної оцінки його показам, які були надані ним на досудовому слідстві і в судовому засіданні, а також показаннями свідків. Вважає, що суд оцінив їх критично, і визнав такими, що не можуть бути прийняті судом як достовірні. Вказує на те, що судом не взято до уваги, що експертиза потерпілому ОСОБА_10 зроблена практично через місяць після події; зі свідком ОСОБА_11 до 28.09.2015 року не був знайомий; за станом здоров`я він не мав можливості підняти потерпілого 2005 року.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 , будучи неофіційно працевлаштованим на посаду охоронця дитячого майданчику, розташованого біля будинку № 48 по вулиці Маршала Малиновського в місті Дніпропетровську, 28.09.2015 приблизно о 17.00 годині, перебував на робочому місці, де побачив раніше незнайомих йому хлопців, серед яких був ОСОБА_10 , які перебували на вищевказаному майданчику, а саме: сиділи на дитячій гірці та спілкувались.
В цей момент, ОСОБА_7 , розуміючи, що дана дитяча гірка перебуває в стані проведення ремонтних робіт, підійшов до хлопців, та погрожуючи їм, а також керуючись несподівано виниклим злочинним умислом, спрямованим на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , продовжуючи знаходитися у тому ж місці, умисно, своєю правою рукою схватив ОСОБА_10 за шию та підвів із землі, тим самим заподіяв йому, згідно висновку експерта № 484-е від 20.10.2015, тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу та поверхневої забійно-рваної рани на його тлі по правій бічній поверхні шиї у середній третині, ділянки осадження по задньо-боковій поверхні шиї праворуч у середній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора ОСОБА_6 , яка вважала вирок суду законним і обгрунтованим, а призначене ОСОБА_7 покарання таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України, тому просили залишити вирок без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги своєї апеляційної скарги, законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9 та представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , які просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_12 на те, що судовий розгляд кримінального провадження проведено односторонньо, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам, є необгрунтованими.

Матеріалами кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні ним злочинів, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , малолітнього свідка ОСОБА_13 , а також у висновках судово-медичної експертизи малолітнього потерпілого.

Так, згідно з показами малолітнього потерпілого ОСОБА_10 в той день він разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 гуляли на гірці, яка знаходиться на території дитячого майданчика, розташованої за будинком АДРЕСА_3 . Ця гірка була пофарбованою, але фарба була сухою. У процесі спілкування до них підійшла жінка і зробила їм зауваження, що вони гуляють на гірці, на якій йде ремонт. Через деякий час до них підійшов обвинувачений і в присутності друзів взяв його за шию та підняв із землі, чим заподіяв йому тілесні ушкодження.

Аналогічними показами малолітнього свідка ОСОБА_13 .

В ході проведення слідчого експерименту з кожним, малолітній потерпілий ОСОБА_10 та малолітній свідок ОСОБА_13 в присутності законного представника, педагога, понятих та судово-медичного експерта вказали на локалізацію та механізм спричинення малолітньому потерпілому ОСОБА_10 охоронцем дитячого майданчика тілесних ушкоджень 28.09.2015 року за адресою АДРЕСА_3 .(а.с.24-27,32-35).

Як вбачається з висновку експерта №4843-е від 20.10.2015 року за результатами проведення судово-медичної експертизи у малолітнього потерпілого ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу та поверхневої забійно-рваної рани на його тілі по правій бічній поверхні шиї у середній третині, ділянки осадження по задньо-бокової поверхні шиї праворуч у середній третині. Локалізація та характер тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 не суперечать механізму їх утворення, на який вказує малолітній потерпілий в ході проведення слідчого експерименту (т.1 а.с.30-31).

Як вбачається з висновку експерта №4882-е від 22.10.2015 року за результатами проведення судово-медичної експертизи у малолітнього потерпілого ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу та поверхневої забійно-рваної рани на його тілі по правій бічній поверхні шиї у середній третині, ділянки осадження по задньо-бокової поверхні шиї праворуч у середній третині. Локалізація та характер тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 не суперечать механізму їх утворення, на який вказує малолітній свідок ОСОБА_13 в ході проведення слідчого експерименту (т.1 а.с.38-39).

З показів судово-медичного експерта ОСОБА_16 , допитаної в суді першої інстанції, остання підтвердила висновки експерта №4843-е від 20.10.2015 року та №4882-е від 22.10.2015 року та роз`яснила, що вона особисто проводила огляд малолітнього потерпілого ОСОБА_10 та була присутня в ході проведення слідчих експериментів за участю малолітнього потерпілого та малолітнього свідка ОСОБА_13 . Локалізація та характер тілесних ушкоджень, виявлених у малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , не суперечать механізму їх утворення, на який вказує, як малолітній свідок ОСОБА_13 так і сам малолітній потерпілий в ході проведення слідчих експериментів.

Правильність та об`єктивність цих висновків судово-медичних експертиз сумнівів не викликають, тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 на необ`єктивність експертиз, так як вона була проведена практично через місяць після скоєного, безпідставні.

Виходячи з оцінки наведених доказів, суд обгрунтовано не погодився з доводами обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що ніяких тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому він не завдавав.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, показання малолітнього потерпілого ОСОБА_10 були ретельно перевірені судом першої інстанції й проаналізовані в сукупності з іншими доказами, підстав сумніватися в їх достовірності в суду не було і він обгрунтовано визнав їх належним та допустимим джерелом доказів.

Тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_12 на односторонність судового слідства, колегія суддів вважає безпідставними.

Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, показання малолітнього потерпілого та названого малолітнього свідка щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень співпадають з іншими доказами, в тому числі частково й з показами самого обвинуваченого, і не містять суттєвих суперечностей, а тому суд правильно оцінив їх як об`єктивні.

Отже, вивченням матеріалів справи не встановлені дані, які б свідчили про те, що малолітній потерпілий та малолітній свідок з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити ОСОБА_12 в зазначеному кримінальному правопорушенні.

Що ж до посилань в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що суд першої інстанції необгрунтовано не взяв до уваги те, що експертиза потерпілому ОСОБА_10 була проведена практично через місяць після самої події, за станом здоров`я він не може піднімати тяжкі речі, а також те, що неприязні відносини з ОСОБА_17 та свідком ОСОБА_18 виникли із-за того, що біля тижня після події ОСОБА_17 підійшовши до сторожки на дитячій площадці, де працює свідок ОСОБА_18 , кинув камінь у вікно сторожки та погрожував свідку розправою над ним, то колегія суддів відкидає їх з наступних підстав.

Суд першої інстанції критично оцінив покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , оскільки ці свідки мають неприязні відносини з батьком малолітнього потерпілого та їх покази ґрунтуються виключно на суб`єктивному уявленні однієї сторони конфлікту обвинуваченого ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки покази вищевказаних свідків спростовуються, як показами малолітнього потерпілого ОСОБА_10 так і малолітнього свідка ОСОБА_13 в суді і під час слідчого експерименту, а також об`єктивними судово-медичними даними, які роз`яснені і підтверджені показами судово-медичного експерта ОСОБА_16 , які є належними допустимими та достовірними.

Крім того, згідно показів самого обвинуваченого ОСОБА_7 як в суді першої так і апеляційної інстанції, він рукою схватив малолітнього потерпілого за шию та підняв з землі.

Більш того, педагог ОСОБА_19 та психолог ОСОБА_20 , які були присутні під час допиту в судовому засіданні як малолітнього потерпілого ОСОБА_10 так і неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , вказали на те, що з урахуванням малолітнього віку дані особи розуміли, які їм ставляться питання та відповідали на них правдиво.

Виходячи з наведеного суд обгрунтовано не взяв до уваги ствердження як самого обвинуваченого, так і свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_18 про те, що малолітній потерпілий міг отримати тілесні ушкодження за інших обставин, ніж це зазначено у вироку, оскільки такі заяви цих осіб не відповідають матеріалам кримінального провадження і спростовуються наведеними у вироку доказами.

Отже, беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 в кримінальному правопорушенні, за які його засуджено, грунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК. Проявів упередженості щодо ОСОБА_7 з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі обвинуваченого про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Ствердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що деякі обставини кримінального провадження всебічно не досліджені, також є необгрунтованими, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою досліджені обставини учинення вказаних у вироку кримінальних правопорушень.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи, також не має підстав вважати, що у кримінальному провадженні допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 .

Виходячи з цього доводи обвинуваченого про те, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у названому кримінальному правопорушенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, його посилання на те, що органами досудового розслідування і судом не встановлені обставини вчинення кримінального правопорушення щодо малолітнього потерпілого ОСОБА_10 є необгрунтованими.

Таким чином, ствердження обвинуваченого ОСОБА_21 про його непричетність до зазначеного злочину, а також його доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у злочині, за який він бу засуджений, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд обгрунтовано визнав винним ОСОБА_7 в названому у вироку кримінальному правопорушенні.

Суд дійшов такого висновку, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. ст.125 КК України.

За таких обставин вважати, що ОСОБА_7 необгрунтовано засуджений за вказані злочинні дії, а тому його потрібно виправдати за вказаним обвинуваченням, немає підстав.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

У цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

З огляду на все це суд, дотримуючись вимог статей 50 і 65 КК, призначив ОСОБА_21 покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в межах, встановлених у санкціях кримінального закону, за яким його засуджено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , вважає його законним і обгрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровсього районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року, відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4