"20" лютого 2015 р. Справа № 363/279/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді кримінальне провадження за № 0000210 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, українець, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, інваліда 3 групи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 122 КК України

ВСТАНОВИВ:
24 листопада 2009, близько 20.50, ОСОБА_8 та її співмешканець ОСОБА_7 перебували вдома за адресою: АДРЕСА_3 , де в цей час в будинку перебували також донька ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та сестра- ОСОБА_10 .

ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, почав чіплятися до ОСОБА_9 та висловлювати в її адресу погрози сексуального насилля. Однак за доньку заступилася ОСОБА_8 та з цього приводу між нею та ОСОБА_7 виник конфлікт, який переріс в сутичку, під час якої ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, на другому поверсі будинку почав наносити ОСОБА_8 удари руками та ногами по голові та різних частинах тулуба, а також бити головою та тулубом об стіну та вхідні двері в кімнату. Дані події відбувалися в присутності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при цьому ОСОБА_7 погрожував їм фізичною розправою та залякуючи останніх, кричав, щоб вони дивилися на побиття ОСОБА_8 та самі боялися такої розправи в разі, якщо не будуть виконувати його бажання. Після чого ОСОБА_7 ногою наніс удар в спину ОСОБА_8 та декілька разів ударивши по руках, якими вона трималася за перила сходів, умисно зіштовхнув останню зі сходів, в результаті чого вона покотилася по сходах вниз та впала на першому поверсі будинку, отримавши тілесні ушкодження у вигляді: синців невизначеної форми, синюшного кольору в ділянці нижнього повіка лівого ока 4,4x2,7см., по задній поверхні лівого ліктьового суглоба 4,1x2,3 см., по передній - внутрішній поверхні правого колінного суглоба 7,5x4,5см, по передній поверхні лівого колінного суглоба 4,5x3,0 см., на тильній поверхні правої кисті у основи 1-го пальця 3,9x2,4 см, в потиличній ділянці зліва, в лівій тім`яній області припухлості м`яких тканин, болючі при пальпації; «закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку», об`єктивна симптоматика якого регресувала до 3-х тижнів після пригоди; травма лівого колінного суглобу з пошкодженням хрестоподібної зв`язки і медіального меніску, які потребували хірургічного втручання.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 38/К від 01.06.2012 травма лівого колінного суглобу з пошкодженням хрестоподібної зв`язки і медіального меніску, які потребували хірургічного втручання відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що викликало розлад здоров`я на тривалий час, понад 21 день.

Таким чином, дії ОСОБА_7 , які полягали у спричиненнні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, вчинене з метою залякування потерпілої та її родичів кваліфіковані за частиною 2 статті 122 КК України.

На стадії клопотань, під час судового розгляду кримінальної справи, стороною захисту було заявлено клопотання про закриття кримінального провадженняч та звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, яке було підтримано ОСОБА_7 , на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, з урахуванням того, що злочин за частиною 2 статі 122 КК України є злочином середньої тяжкості, і з моменту його вчинення пройшло більше 5 років.

В свою чергу, прокурор заперечував щодо його задоволення, вважаючи що положення статті 49 КК України не можуть бути застосовані судом у даному випадку, так як у листопаді 2013 року слідчим було винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошено підозрюваного ОСОБА_7 в розшук, яке було відновлено лише у листопаді 2014 року.

Позиція прокурора знайшла підтримку представником потерпілої та потерпілою.

На що сторона захисту заперечила, надала відповідь Міністерства внутрішніх справ України від 14 лютого 2015 року № 16/3-17аз на адвокатський запит, з якого вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розшуку на території України у період із 1 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року не перебував.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінальної справи, судом зазначається про наступне.

Відповідно до статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Санкцією частини 2 статті 122 КК України передбачено найбільш тяжке покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. Таким чином, відповідно до статті 12 КК України, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 є злочином середньої тяжкості.

Дії ОСОБА_7 , кваліфіковані за частиною 2 статті 122 КК України мали місце 24 листопада 2009 року.

Судом встановлено, що постановою слідчого від 19 листопада 2013 року було зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000210 та оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_7 .

Із резулятивної частини зазначеної постанови вбачається, що слідча крім зазначеного рішення, також, прийняла рішення про внесення відомостей про прийняте рішення до ЄРДР; здійснення розшуку підозрюваного доручено СКР Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області; копію постанови направити стороні захисту та потерпілій.

Зазначена постанова міститься на аркушах справи 235 236 другого тому кримінальної справи.

Разом з тим, на 237 аркуші справи тому другого кримінальної справи є постанова про відновлення досудового розслідування від 12 листопада 2014 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність належних доказів виконання постанови слідчого від 19 листопада 2013 року про зупинення досудового розслідування та розшук підозрюваного. Адже матеріали кримінальної справи щодо ОСОБА_7 за частиною 2 статті 122 КК України взагалі не містять будь-яких відомостей про направлення названої постанови на виконання та про її направлення стороні захисту та потерпілій.

Тому, судом зазначається про обмеження діями слідчого права на захист підозрюваного ОСОБА_7 та його захисту, зокрема, права на оскарження такого виду процесуального рішення слідчого. Так як доказів про вжиття заходів для належного виконання власної постанови слідчою суду не надано.

Відповідно до частини 4 статті 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Крім того, виходячи із матеріалів кримінального провадження не вбачається підстав вважати про ухилення ОСОБА_7 від органу досудового розслідування.

Не може бути взята до уваги мотиви, викладені у клопотанні органу досудового розслідування за результатами якого ухвалою слідчого судді від 2 вересня 2013 року було прийняте рішення про здійснення приводу ОСОБА_7 , так як на той час, його процесуальний статус охоплювався правосуб`єктністю свідка (т.2, а.с. 232).

Окремо судом звертається увага про повідомлення про підозру ОСОБА_7 за частиною 2 статті 122 КК України (т.2, а.с. 244-245).

Так, повідомлення ОСОБА_7 про підозру за частиною 2 статті 122 КК України датоване 18 листопада 2013 року, в той же час із її тексту вбачається, що ознайомився він з нею 25 листопада 2014 року, тобто, через рік після складання зазначеного процесуального документу.

В той же час, відповідно до статті 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

Знову ж таки, матеріали кримінальної справи не містять будь-яких відомостей про те, що у період часу із 18 листопада 2013 року до 25 листопада 2014 року, органом досудового розслідування вживалося заходів для належного повідомлення ОСОБА_7 чи про факт його особистого повідомлення про підозру за частиною 2 статті 122 КК України.

За таких обставин, з урахування змісту статті 280 КПК України, відповідно до якої досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі наявності визначених законом підстав, судом зазначається про відсутність правових підстав 19 листопада 2013 року у слідчого для прийняття рішення про розшук ОСОБА_7 , так як фактично, про підозру йому було повідомлено лише 25 листопада 2014 року і лише тоді згідно статті 42 КПК України він набув процесуального підозрюваного.

З урахуванням фактичних обставин справи, доказів, що містяться у матеріалах кримінальної справи, твердження сторони обвинувачення про ухилення ОСОБА_7 від органу досудового розслідування не відповідає дійсності.

Тому, з урахування змісту офіційної відповіді МВС України про не перебування ОСОБА_7 в розшуку протягом 2013 2014 років, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав вважати про зупинення перебігу строків давності щодо кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 .

Таким чином, на переконання суду клопотання захисника ОСОБА_4 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, так як з дня вчинення злочину ОСОБА_7 пройшло більше п`яти років.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно частини 4 статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до частини 3 статті 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись статтями 17, 278, 284, 286, 288 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 29 січня 1970 року від кримінальної відповідальності за злочин за частиною 2 статті 122 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000210 щодо ОСОБА_7 за частиною 2 статті 122 КК України закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку і в строки, визначені статтею 395 КПК України.

Суддя