Дата документу Справа № 233/9323/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/244/15 Головуючий в 1-й інстанції:
ОСОБА_1
Доповідач в 2-й інстанції:
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2015 року м.Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_2 , розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року,

встановила:
14.01.2015р. на підставі Закону України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №27/0/38-14 від 02.09.2014р. до Апеляційного суду Запорізької області надійшла та була передана судді-доповідачу 15.01.2015р. апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ст.185 ч.2, ст.185 ч.3, ст.309 ч.1, ст.70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71, ст.72 КК України шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.03.2012р., остаточно призначено 5 років 4 місяці позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17.01.2015р. апеляційна скарга прокурора була залишена без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.396 КПК України, а прокурору було надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Відповідно до ст.7 КПК України однією із засад кримінального провадження є змагальність сторін, яка згідно ст.22 КПК України передбачає самостійне обстоювання як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Однак з тексту поданої апеляційної скарги, яка була передана судді-доповідачу 10.02.2015р., вбачається, що зазначені в ухвалі недоліки так і не були усунені прокурором.

Так, прокурор ставлячи в апеляційній скарзі питання про часткове скасування вироку знову не зазначив в якій саме частині вирок підлягає скасуванню. Крім того, не оскаржуючи в апеляційній скарзі фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.2, ст.185 ч.3, ст.309 ч.1 КК України.

Також, ставлячи питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку, прокурор просить призначити обвинуваченому ОСОБА_3 за ст.185 ч.2, ст.185 ч.3 та ст.309 ч.1 КК України та за сукупністю злочинів відповідно до ч.1 ст.70 КК України теж саме покарання, що й призначено судом першої інстанції.

Зазначені обставини свідчать про те, що правова позиція прокурора, викладена в апеляційній скарзі в цій частині, нічим не відрізняється від рішення суду у цій же частині, при цьому прокурор в скарзі не навів будь-яких підстав та мотивів, з яких вирок підлягає скасуванню.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження попередній вирок (тобто останній за часом) відносно ОСОБА_3 був постановлений Нікітовським районним судом м.Горлівки 15.01.2014р.

Згідно вироку, який оскаржується прокурором, всі злочини обвинуваченим ОСОБА_3 вчиненні до 15.01.2014р., тобто вчиненні до постановлення попереднього вироку.

Однак ставлячи питання про призначення покарання на підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, прокурор так і не зазначив, за яким принципом воно повинно бути призначено і відповідно до якого покарання та якого вироку.

Крім того, вимога прокурора про призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, не узгоджується ні з матеріалами провадження, ні з положеннями кримінального закону. При цьому прокурор в апеляційній скарзі знову в супереч ст.396 КПК України не зазначив по відношенню до якого вироку та до якого покарання повинна бути застосована ст.71 КК України, крім того, не зазначив яка частина невідбутого покарання за попереднім вироком підлягає приєднанню до покарання за новим вироком.

Згідно з вироком, який оскаржується прокурором (Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30.10.2014р.) ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за ст.185 ч.2, ст.185 ч.3, ст.309 ч.1, ст.70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, а за попереднім вироком Нікітовського районного суду м.Горлівки від 15.01.2014р. обвинуваченому ОСОБА_3 було призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Незважаючи на це прокурор, ставлячи питання про призначення покарання на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, не тільки не вказав по відношенню до якого вироку необхідно вирішити питання про призначення покарання за сукупністю вироків, але й не зазначив яка частина невідбутого покарання за попереднім вироком (у виді 240 годин громадських робіт) підлягає приєднанню. Крім того, незважаючи на положення ст.72 КК України і те, що за попереднім вироком обвинуваченому ОСОБА_3 було призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт, прокурор чомусь просить призначити за сукупністю вироків покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

З матеріалів провадження вбачається, що відносно оскаржуваного вироку попереднім є вирок Нікітовського районного суду м.Горлівки від 15.01.2014р.

Однак незважаючи на зазначені обставини та положення ст.71 КК України відповідно до яких до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднується невідбута частина покарання лише за попереднім вироком (тобто останнім за часом), а не за всіма ухваленими стосовно обвинуваченого вироками, прокурор знову посилається ще й на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.03.2012р.

Вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, які набрали законної сили, але при постановленні яких судом не було призначено покарання за їх сукупністю (Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.03.2012р. та Нікітовського районного суду м.Горлівки від 15.01.2014р.) вирішується в порядку ст.ст.537, 539 КПК України (тобто в порядку виконання вироків), а не в порядку перегляду судових рішень, оскільки апеляційна інстанція відповідно до положень ст.392 КПК України уповноважена переглядати вироки суду першої інстанції, лише ті, які не набрали законної сили.

Зазначене свідчить про те, що прокурор так і не усунув недоліки апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.399 КПК України, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк, апеляційна скарга повертається апелянту.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.399 КПК України,

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року повернути апелянту.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою надіслати прокурору ОСОБА_4 .

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Суддя: ОСОБА_2