Справа № 11a-669/ 2007 р. Головуючий
у І інстанції Ніткевич А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року липня
27 дня Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого: Леона О.І.;

суддів:
Приколоти Ю.А., Зазулі І.Є.;

за участю
прокурора: Свореня М.М.

розглянувша
у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за
апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_1. - ОСОБА_2. на вирок
Сокальського районного суду Львівської області від 16 квітня 2007 року ,-

встановила:

Цим вироком:

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець с.Стремільче Радехівського району
Львівської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, пенсіонер
за віком, у відповідності до ст.89 КК України раніше не суджений, розлучений,
працюючий водієм таксі ПП ПКРЦ "Маркет-Сервіс-Плюс", проживаючий в
м.Червонограді Львівської області по вул.Купчинського буд. 6а , кв. 11,

засуджений
за ст.286 ч.2 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення
права керувати транспортними засобами, з звільненням від відбування
призначеного судом покарання з випробуванням у відповідності до ст.75 КК
України, з іспитовим строком 2 (два) роки.

На
підставі ст.76 КК України, ОСОБА_1
зобов'язано повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну
місця проживання.

Вироком
суду ОСОБА_1. визнаний винним і засуджений за те, що він 07.01.2007 року об
11год. 50хв., керуючи автомобілем "Ауді-100" реєстраційний номерний
знак НОМЕР_1, при проїзді через село Стаївка Сокальського району Львівської
області в напрямку міста Червонограда, порушив п.п. 1.5; 12.1; 12.3 Правил
дорожнього руху України, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_1.,
якому спричинив тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляції
представник потерпілого ОСОБА_2. просить вирок скасувати за мягкістю
призначеного судом покарання, а справу скерувати на новий судовий розгляд.

Заслухавши
доповідача по справі, виступ ОСОБА_2. в підтримання внесеної апеляції,
міркування прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали
справи та розглянувши наведені доводи, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляція представника потерпілого до задоволення не підлягає.

Висновки
суду про доведеність винності ОСОБА_1 С.М. в інкримінованому злочині при
встановлених у вироку обставинах відповідають фактичним обставинам справи та
дослідженим в судовому засіданні доказам, стверджуються показами потерпілого
ОСОБА_1., потерпілого ОСОБА_2., показами свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5,
ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8, протоколом огляду місця події та схемою до нього
від 07.01.2007 року, протоколом огляду транспорту від 07.01.2007 року,
протоколом відтворення обстановки і обставин події від 28.01.2007 року,
висновком судово-медичної експертизи №36/07 від 01.02.2007 року, висновком
судово-автотехнічної експертизи №1/77 від 01.02.2007 року і не оскаржуються.

Дії
ОСОБА_1 С.М. за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковано вірно, оскільки він порушив
правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого потерпілому заподіяно тяжкі
тілесні ушкодження.

При
визначенні покарання засудженому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості
вчиненого ним злочину, пом"якшуючі покарання обставини та особу винного,
який вчинив злочин з необережності, позитивно характеризується за місцем
проживання та праці, має на утриманні неповнолітнього ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження та перестарілого ОСОБА_10., 1919 року народження.

Окрім
цього, судом врахована обстановка і обставини вчиненого підсудним злочину,
поведінка потерпілого на місці ДТП,
а також те, що засуджений працює водієм у ПП "Промислово-комерційний
регіональний центр "Маркет-Сервіс-Плюс" і в свою чергу ст.43
Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя працею, яку
він вільно обирає,
або на яку
вільно погоджується. Отже,
судом

обгрунтовано не
призначеноОСОБА_1 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати
транспортним засобом, оскільки праця водія є його основним джерелом доходу та відповідно
до ст.22 Основного Закону України конституційні права і свободи гарантуються і
не можуть бути скасовані.

Таким
чином, покарання засудженому призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України та
є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З
врахуванням вищенаведених обставини суд підставно застосував норму ст.75 КК
України та прийняв рішення про звільнення засудженого від відбування покарання
з випробуванням з встановленням визначеного іспитового строку.

Таким
чином колегія суддів не може погодитися з твердженнями представника потерпілого
про невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості вчиненого ним
злочину, а саме з тим, що воно є занадто м"яким.

Керуючись ст.ст.
356, 362, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Вирок
Сокальського районного суду Львівської області від 16 квітня 2007 року відносно
ОСОБА_1 Станіслава Мар"яновича залишити без змін, а апеляцію представника
потерпілого ОСОБА_2. - без задоволення.