Дата документу Справа № 243/4304/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №243/4474/13-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/57/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001933 від 18 березня 2013 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Краматорськ Донецької області, громадянки України, яка має середню технічну освіту, не працевлаштована, не одружена, до затримання проживала за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 15 червня 2010 року Краматорським міським судом Донецької області за ч.1 ст.185 КК України до 200 годин громадських робіт, 22 березня 2013 року знята з обліку у зв`язку з відбуттям строку покарання, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Артемівським слідчим ізолятором УДПтСУ в Донецькій області),

ВСТАНОВИЛА:
6 листопада 2014 року на адресу Апеляційного суду Запорізької області надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 з апеляційною скаргою останньої на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2014 року, яким її засуджено за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, залишено у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченої, тобто з 10 лютого 2014 року. За вироком суду постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь Слов`янської міської ради в особі КЛЗ Міська лікарня ім.Леніна м.Слов`янська витрати на лікування особи, яка потерпіла від злочину, в сумі 3743 грн 53 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати її дії з ч.1 ст.121 КК України на ст.15, ч.1 ст.116 КК України, та призначити їй покарання, не пов`язане з позбавленням волі. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що органом досудового розслідування та судом невірно кваліфіковані її дії, оскільки вона не мала умислу на нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. На думку апелянта, суд не взяв до уваги показання свідків, заяви та клопотання потерпілого, який вказував на те, що він сам спровокував конфліктну ситуацію.

За змістом доповнень до апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність визнання судом обставинами, що обтяжують покарання, скоєння нею злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив, просить їх виключити з вироку, врахувати те, що вона примирилась з потерпілим і розкаюється у вчиненому, та застосувати положення ст.46 КК України. Також обвинувачена посилається на те, що під час судового розгляду були порушенні її процесуальні права, деякі засідання проводилися в режимі відеоконференції, її право на розгляд провадження судом присяжних їй не було роз`яснено.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за наступних обставин.

18 березня 2013 року близько 01 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своєю співмешканкою ОСОБА_6 , яка також перебувала у стані алкогольного сп`яніння. У вказаний час та в зазначеному місті на підставі раптово виниклих неприязних відносин між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_6 , маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , вийшла на кухню квартири, де зі столу взяла кухонний ніж та повернулася у спальню до ОСОБА_8 , який лежав на ліжку. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , підійшла до останнього та тримаючи кухонний ніж у правій руці, умисно нанесла ОСОБА_8 один удар у життєво важливі органи, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними в момент заподіяння.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу з врахуванням поданих до неї доповнень, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і вважав, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, розглядаючи провадження у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, відповідають доказам, дослідженим судом, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення підтверджується показаннями самої обвинуваченої, потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 та письмовими доказами, що містяться в матеріалах провадження, були досліджені при судовому розгляді, та зазначені у вироку.

Так, сама обвинувачена не заперечувала того факту, що вона нанесла потерпілому удар ножем під час конфлікту, що між ними стався. Але зробила вона це унаслідок постійних знущань з неї самого потерпілого, в тому числі нанесення останнім їй побоїв, як у день конфлікту так і до цього. В день подій, що відбулися, вона не витримала протиправної поведінки потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та знову почав її бити, пішла на кухню, звідки взяла ніж для того, щоб налякати потерпілого та повернулась до кімнати, де на ліжку перебував останній. Потерпілий піднявся з ліжка та забрав в неї ніж, почав з неї сміятися та казати, що унаслідок нерішучості вона не зможе нанести йому удар ножем. Після цього вона забрала ніж у потерпілого та не цілячись нанесла йому удар. Коли побачила, що зробила, одразу викликала швидку допомогу та міліцію, намагалася надати медичну допомогу потерпілому. Наміру позбавляти його життя не мала.

Потерпілий ОСОБА_8 в цілому підтвердив показання обвинуваченої та доповнив, що коли він побачив в руках у обвинуваченої ніж, став її дражнити, висловлювався на її адресу нецензурно, казав, що вона не зможе нанести йому удар ножем та вставши з ліжка в ході цієї розмови, схопив ОСОБА_6 за руку, навів її в бік серця та запропонував нанести удар. Як відбувалися події далі він не пам`ятає, в тому числі не пам`ятає моменту, як обвинувачена нанесла йому удар. Але вважає, що він сам спровокував дії останньої своєю протиправною поведінкою.

З показань свідка ОСОБА_9 , яка є рідною сестрою обвинуваченої, вбачається, що вона не була свідком події правопорушення, але зі слів ОСОБА_10 їй відомо, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відбувся конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_6 нанесла ножем тілесні ушкодження ОСОБА_8 . До цього потерпілий зловживав алкогольними напоями та знущався над її сестрою, бив її, але сестра завжди його покривала.

Зазначені показання узгоджуються з письмовими доказами у провадженні, а саме з:

протоколом огляду місця події від 18 березня 2013 року з фототаблицями, відповідно до якого в ході огляду квартири АДРЕСА_2 з місця правопорушення вилучено два кухонні ножі, підковдру, покривало с плямами бурого кольору;

протоколом огляду та вилучення речей потерпілого та обвинуваченої;

протоколом пред`явлення речей для впізнання від 10 травня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_6 вказала на ніж, вилучений під час огляду місця події, яким вона нанесла удар потерпілому;

протоколом слідчого експерименту від 18 березня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_6 показала, при яких обставинах нанесла потерпілому удар ножем та дала показання, які в цілому співпадають з тими, що вона дала при судовому розгляді;

висновком експерта №328 від 30 квітня 2013 року, відповідно до якого, враховуючи характер, локалізацію і механізм утворення ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 , вони могли утворитися за обставин, на які вказала ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту з її участю від 18 березня 2013 року;

висновком експерта №307 від 9 квітня 2013 року, відповідно до якого зазначені у медичних документах на ім`я ОСОБА_8 пошкодження: колото-різані поранення лівої половини грудної клітини, проникаючі у плевральну порожнину з пошкодженням лівого шлуночка серця, гемаперикардом та лівостороннім гемотораксом (загальна крововтрата близько 800-1000 мл), які утворилися незадовго до надходження у лікарню, від дії плаского колюче-ріжучого предмету, можливо при обставинах, вказаних в постанові слідчого, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя. Враховуючи локалізацію, характер та механізм утворення ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 в момент їх заподіяння, ОСОБА_8 знаходився лівою передньою поверхнею грудної клітини до травмуючого предмету,

та з іншим доказами, зазначеними у вироку.

Суд, перевірив та у вироку спростував версію обвинуваченої щодо можливого її перебування у афективному стані під час нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, обґрунтовано врахувавши висновки комплексної комісійної психолого-психіатричної експертизи №229 від 4 квітня 2013 року, відповідно до яких в момент вчинення правопорушення ОСОБА_6 не знаходилась у тимчасово хворобливому стані, який би позбавляв її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Правопорушення вона вчинила у стані простого алкогольного сп`яніння, у стані вираженої емоційної напруги - стресу, фрустрації, що могло б суттєвим чином вплинути на її поведінку, а також у стані фізіологічного афекту ОСОБА_6 не перебувала.

Повно, всебічно, об`єктивно дослідивши та проаналізувавши докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у своїй сукупності вони підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченій суд призначив відповідно до положень Загальної частини КК України - у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення. При цьому суд врахував фактичні обставини правопорушення та ступінь його тяжкості і небезпеки, дані, що характеризують особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд обґрунтовано визнав вчинення ОСОБА_6 злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки факт вживання алкогольних напоїв у день подій, що відбулися, підтверджуються, як показаннями самої обвинуваченої, так і показаннями потерпілого ОСОБА_8 .

Також, з врахуванням засудження ОСОБА_6 за попереднім вироком Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2010 року за ч.1 ст.185 КК України, покарання за яким вона відбула 22 березня 2010 року, суд обґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання - рецидив /т.1, а.с.178-179/.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав каяття обвинуваченої у вчиненому, її активне сприяння розкриттю злочину та неправомірну поведінку самого потерпілого.

Враховуючи всі вищевказані обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті обвинувачення, але на мінімальний строк.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Доводи обвинуваченої при апеляційному розгляді про іншу версію події правопорушення, а саме про те, що тілесне ушкодження потерпілому вона спричинила випадково, суперечать наявним у провадженні доказам, зазначеним у вироку суду, та спростовуються ними.

Вимоги обвинуваченої щодо закриття даного провадження у зв`язку з її примиренням з потерпілим не підлягають задоволенню, оскільки положення ст.46 КК України, на які остання посилається в апеляційній скарзі, стосуються лише осіб, які, окрім іншого, вперше вчинили злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості. Злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.12 КК України, віднесений до категорії тяжких.

Доводи обвинуваченої, зазначені в апеляційній скарзі, щодо порушення її процесуальних прав, при апеляційному розгляді свого підтвердження також не знайшли і спростовуються матеріалами провадження.

В зазначених матеріалах міститься розписка обвинуваченої про роз`яснення їй її процесуальних прав, відповідно до якої права обвинуваченої при судовому розгляді їй роз`яснені та зрозумілі /т.1, а.с.53/.

Даних про те, що обвинувачена чи її захисник висловлювали недовіру складу суду, заявляли клопотання про відвід суддів в матеріалах провадження немає.

Окрім того, доводи обвинуваченої про те, що їй не було роз`яснено її право на розгляд даного провадження судом присяжних, суперечать положенням ст.31 КПК України, відповідно до яких у такому складі за клопотанням обвинуваченого можуть розглядатися лише кримінальні провадження щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі.

При апеляційному розгляді справи обвинувачена зазначила, що копію обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 на ч.1 ст.121 КК України вона отримала і мала достатній час ознайомитись з цим актом і підготуватись до захисту від нового обвинувачення. Також обвинувачена вказала на те, що у зв`язку з ситуацією, яка склалася в Донецькій області, деякі судові засідання в суді першої інстанції проводились в режимі відеоконференції з Артемівським СІЗО, але вона проти цього не заперечувала.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування оскаржуваного вироку суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2014 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4