Справа 688/2303/15-к
№ 1-кп/688/121/15
Вирок
Іменем України
10 липня 2015 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Шепетівка кримінальне провадження № 0000032 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шепетівка Хмельницької області, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , із професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, начальника сховища відділу зберігання військово-технічного майна військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старшина», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 425 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовою службовою особою, а саме начальником сховища відділу зберігання військово-технічного майна військової частини НОМЕР_1 , за період з 04 серпня 2008 року по 12 червня 2014 року, через недбале ставлення до служби, у порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, п.п. 3.2.40, 3.2.41 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», п.п. 1.2, 1.3, 1.20 «Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України № 690 від 24.12.2010 року, функціональних обов`язків начальника сховища, затверджених командиром військової частини НОМЕР_2 березня 2009 року, договору № 216 про повну матеріальну відповідальність від 22 липня 2011 року, неналежно віднісся до виконання своїх службових обов`язків, не слідкував за комплектністю, наявністю та якісним станом військового майна у сховищі № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 , не перевіряв фактичну наявність озброєння, яке за ним зберігається (переносних станцій наземної розвідки виробів 1РЛ-133, радіолокаційних станцій ближньої розвідки виробів 1РЛ-136, 1РЛ136А), його комплектністю, не дотримувався правил приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, самовільно вилучав акумуляторні батареї СЦ-25 із одних виробів та доукомплектовував ними інші, не вів належним чином документацію щодо вилучення, закладення, списання акумуляторних батарей, внаслідок чого у вищевказаний період часу допустив недостачу військового майна 1145 штук срібно-цинкових акумуляторних батарей СЦ-25, які входили в комплект переносних станцій наземної розвідки виробів 1РЛ-133 (зав. №7Г871, № 7Г872, № 185427, № 01866, № 07315, № 283377, № 01865, № 383394, № 02086, № 383398, № 385642, № 383397, № 36068, № 283390, № 02090, № 283388, № 02311, № 02085, № 02087), радіолокаційних станцій ближньої розвідки виробів 1РЛ-136 (зав. № 4К938, №4К752, №2Э323, №7В298, № 6У299, №7Б280, №5Н305) та виробів 1РЛ136А (зав. №385456, № 485639, № 485627, № 485635, № 186357), що спричинило тяжкі наслідки, які полягають в завданні матеріальних збитків державі, яка у п`ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а саме на загальну суму 465 800 гривень.

Своїми необережними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 425 КК України,кваліфікуючими ознаками якого є недбале ставлення військової службової особи до служби, що спричинило тяжкі наслідки.

26 червня 2015 року старший прокурор військової прокуратури Рівненського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України.
Сторони також узгодили міру покарання ОСОБА_4 , а саме: за ч. 2 ст. 425 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. Покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України,а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Під час підготовчого судового засідання прокурор підтримав угоду з ОСОБА_4 про визнання винуватості, просив суд її затвердити та пояснив, що укладення угоди з його сторони є цілком добровільним і він цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 також підтримав угоду про визнання винуватості і просив її затвердити. Підтвердив, що укладення угоди є цілком добровільним, він розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні також підтримав угоду про визнання винуватості ОСОБА_4 і просив її затвердити.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню з наступних підстав.

Так, згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до ч. 2 і ч. 4 ст. 469 КПК України, за ініціативою прокурора або підозрюваного може бути укладена угода про визнання винуватості у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 2 ст. 425 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України,характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Прокурор також розуміє наслідки затвердження даної угоди, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.
Суд дійшов переконання, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону, суд, враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України та закону, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлено підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , що виразилось у недбалому ставленні військової службової особи до служби, що спричинило тяжкі наслідки, мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України.
При призначенні покарання, суд згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 раніше не судимий, по місцю служби характеризується позитивно, має на утриманні одну неповнолітню дитину.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, особі обвинуваченого, є обґрунтованим та відповідає цілям покарання, узгоджені вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, які встановлені Кримінальним кодексом України.
Згідно з ч. 5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України,якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого згідно зі ст. 124 КПК України.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 368-371, 373-376, 474-475 КПК України, суд
ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 червня 2015 року старшим прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Згідно зі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки та покласти на нього обов`язки передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України (не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції).

Відповідно до ч.2 ст. 76 КК України, контроль за поведінкою ОСОБА_4 під час проходження військової служби покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , а у разі його звільнення з військової служби на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення судової економічної експертизи у сумі 1473 гривні 12 копійок в дохід держави.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.Апеляційна скарга подається через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно.

Суддя Шепетівського міськрайонного суду ОСОБА_1