Справа
№1-46207
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2007 року
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого
судді - Воронцової С.В.,

при секретарі - Остапенко О.В.,

за участю
прокурора - Боброва М.П.,

захисника-
ОСОБА_1

потерпілого-ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові
справу за обвинуваченням

ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженця АДРЕСА_1
росіянина, громадянина України, одруженого,що має неповнолітню дитину, з
середньою освітою, непрацюючого , не судимого, мешканця АДРЕСА_2 в даний час
проходить стаціонарне лікування в тубдиспансері,

в скоєнні злочинів, передбачених
ст.ст.81 ч. 3,215-3 ч.2,17 ч.2,140 ч.2 КК України ( в редакції 1960 року),

ВСТАНОВИВ:

21.05.1998 року, в нічний час, ОСОБА_4 за попередньою
змовою з ОСОБА_5 з метою викрадення чужого майна прибули до АДРЕСА_1, де
проникли до свинарнику ферми КСП «Україна», звідки таємно викрали 9 поросят,
загальною вартістю 270 грн., що належить КСП «Україна» АДРЕСА_2

13.07.1998
року , в нічний час ,ОСОБА_4, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, за
попередньою змовою з ОСОБА_3 прибули в двір будинку АДРЕСА_1 де скоїли угон
автомобіля ВАЗ 21061 д.н.з.НОМЕР_1вартістю 4 000 грн.,без мети його викрадення
що належить потерпілому ОСОБА_2, на якому прибули доАДРЕСА_2,де намагалися
таємно викрасти автомагнітолу з колонками вартістю 200 грн., килими загальною
вартістю 10 грн., аудіокасети в
кількості 7 штук , загальною

вартістю
14 грн.,амперметр вартістю 15 грн.,а всього на загальну суму 239 грн. що
належить потерпілому ОСОБА_2, однак свій злочинний умисел до кінця не довели,
оскільки були затримані співробітниками міліції на місці скоєння злочину.

Підсудний ОСОБА_4. в судовому засіданні визнав себе винним повністю в
скоєнні злочинів передбачених ст.ст.81 ч.3,215 -3 ч.2,17 ч.2 140 ч.2 КК України
(в редакції 1960 року) та підтвердив свої зізнавчі покази дані ним в ході
досудового слідства в якості обвинуваченого.В скоєному щиро кається та просив
його суворо не карати .

Фактичні обставини заволодіння його транспортним засобом
та замаху на викрадення його майна при зазначених вище обставинах підтвердив в
судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2

Враховуючи, що фактичні обставини скоєного злочину,об"єм та вартість
викраденого майна, доведеність вини підсудного , кваліфікація його дій та сума
цивільного позову учасниками процесу не оспорюється, суд вважає недоцільним
дослідження інших доказів, і знаходить що обвинувачення пред"явлене
ОСОБА_4 найшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі.

У відповідності з вимогами ст.ст.4,5 КК України , суд вважає за необхідне
при визначенні кваліфікації дій підсудного керуватись вимогами кримінального
кодексу України що діяв на час вчинення останнім злочинів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку що умисні дії ОСОБА_4.
які виразились в таємному викраденні майна КСП «Україна» с.Довжик, вчинені за
попередньою змовою групою осіб ,з проникненням в сховище , підлягають
кваліфікації за ст.81 ч.3 КК України в редакції 1960 року.

Умисні дії ОСОБА_4. , які виразились в замаху на таємне викрадення майна
потерпілогоОСОБА_2, скоєні за попередньою змовою групою осіб,повторно, не
доведеними до кінця з причини ,що не залежали від волі винного підлягають
кваліфікації за ст.17 ч.2, 140 ч.2 КК України в редакції 1960 року.

Умисні дії ОСОБА_4. , які виразились в угоні транспортного засобу що
належить потерпіломуОСОБА_2 без мети його викрадення , скоєні за попередньою
змовою групою осіб, підлягають кваліфікації за ст.215-3 ч.2 КК України в
редакції 1960 року.

За сукупністю скоєного дії підсудного ОСОБА_4. підлягають
кваліфікації за ст.ст.81 ч.3,17 ч.2,140 ч.2,215-3 ч.2 КК України в редакції
1960 року.

Вирішуючи питання про призначення підсудному покарання суд керується
вимогами ст.ст.65-67 КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України
від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального
покарання" та виходить із принципів законності, справедливості,
обгрунтованності та індивідуалізації покарання.

Суд з
урахуванням ст.5 КК України 2001 року ,вважає за необхідне при призначені
покарання підсудному керуватись санкцією ст.ст.81 ч.3, 17 ч.2,140 ч.2,215-3 ч.2
КК України в редакції 1960 року, поскільки санкція ст.215-3 ч.2

КК
України передбачає більш м"яке покарання ніж санкція ст.289 ч.2 КК України
в редакції 2001 року, за ст. 81 ч.3 та 17 ч.2 140 ч.3 КК України в межах що
відповідає санкції ст.ст.185 ч.2 та 185 ч.3 КК за правилами ст.63 загальної
частини КК України в редакції 2001 року.

При вирішенні питання про призначення підсудному міри покарання, суд враховує
характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу підсудного,
що раніше не судився, позитивно характеризується , приймає до уваги його вік,
сімейні обставини, те що він має неповнолітню дитину ,стан його здоров"я,
а саме наявність тяжкого хронічного захворювання з приводу чого він тривалий
час перебуває на лікуванні, наявність обставин, що пом"якшують покарання,
як щире каяття, відсутність тяжких наслідків , та такої, що його обтяжує ,як
вчинення злочину в стані алкогольного сп"яніння і вважає, за можливе
призначити ОСОБА_4. покарання у вигляді позбавлення волі згідно мінімальних меж
санкції статтей ,що йому інкримінуються, а за ст.81 ч.3 КК України із
застосуванням ст.44 КК України 1960 року, нижче від найнижчої межі санкції
вказаної статті .Зважаючи на те що санкцією ст.ст.185 ч.2,185 ч.3 КК України в
редакції 2001 року не передбачено застосування додаткові' міри покарання в
вигляді конфіскації майна, суд не вбачає необхідності в застосуванні вказаного
покарання при визначенні покарання за ст.ст.81 ч.3, 17 ч.2 140 ч.2 КК України в
редакції 1960 року.

При призначені покарання підсудному за сукупністю злочинів суд керується
вимогами ст.42 ч.1 КК України в редакції 1960 року за принципом поглинання менш
суворого покарання більш суворим .

Приймаючи до уваги давність викладених в обвинуваченні події злочину,за
вчинення яких підсудний вперше притягується до кримінальної відповідальності,
наявність пом"якшуючих покарання обставин , суд керуючись вимогами ст.75
КК України в редакції 2001 року, вважає за можливе звільнити ОСОБА_4. від
відбування покарання з випробуванням, встановивши мінімальний іспитовий термін.

Суд відповідно до вимог ст.76 п.3 КК України вважає за необхідне покласти
на підсудного, обов"язок повідомляти органи КВІ про зміну місця проживання
та роботи.Зважаючи на стан здоров"я підсудного та тривалий час перебування
на стаціонарному лікуванні суд не знаходить підстав для покладення на нього
інших обов"язків.

Приймаючи до уваги що представник цивільного позивача не
з"явився , свої позовні вимоги не обгрунтував та не підтримав а також той
факт що сума заподіяної КСП "Україна" шкоди була стягнута вироком
Деснянського районного суду М.Чернігова від 11.03.1999 року з ОСОБА_7.,данних
про виконання вироку в цій частині в матеріалах справи немає, суд знаходить за
необхідне залишити вказані позовні вимоги без розгляду.

Речові докази по справі ,передані на зберігання представнику цивільногог
позивача та потерпілому -залишити власникам.(а.с.25,26,79,80)

Зважаючи на
тривале знаходження підсудного
на стаціонарному лікуванні та
його матеріальний стан ,суд відповідно до вимог ст.93 ч.5 КПК

України
важає за можливе віднести судові витрати по справі за рахунок держави в
зв"язку з неспроможністю їх сплати підсудним.

Міру запобіжного заходу у відношенні підсудного залишити попередньообрану -
підписку про невиїзд.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним в скоєнні злочинів , передбачених ст.ст.81 ч.3,
215-3 ч. 2,17 ч.2 140 ч.2 КК України в редакції 1960 року і призначити йому
покарання за сь.81 ч.3 КК України в редакції ь1960 року із застосуванням ст.44
КК України в редакції 1960 року у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі без
конфіскації майна, за ст.215-3 КК України в редакції 1960 року в вигляд 1
(одного) року б(місяців) позбавлення волі, за ст.17 ч.2 140 ч.2 КК України в
редакції 1960 року в вигляді 1 (одного) року позбавлення волі безз конфіскації
майна.

Відповідно до ст.42 ч.1 КК України в редакції 1960 року призначити ОСОБА_4.
покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання
більш суворим в вигляді 2 (двох) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. ст. 75 ,76 п.3 КК України звільнити ОСОБА_4. від покарання
якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину
та буде повідомляти органи КВІ про зміну місця проживання та роботи .

Позов КСП
"Україна" залишити без розгляду.

Речові докази по справі ,передані на зберігання представнику цивільногог
позивача та потерпілому -залишити власникам.(а.с.25,26,79,80)

Зважаючи на тривале знаходження ОСОБА_4. на стаціонарному
лікуванні та його матеріальний стан ,суд відповідно до вимог ст.93 ч.5 КПК
України важає за можливе віднести судові витрати по справі за рахунок держави в
зв"язку з неспроможністю їх сплати засудженим.

До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу у відношенні
засудженого ОСОБА_4. залишити попередньообрану -підписку про невиїзд.

На вирок
може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області протягом
15 діб з моменту його проголошення.