Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7.

суддів ОСОБА_8., ОСОБА_9.,

з участю прокурора ОСОБА_10.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 03 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2013 року.

Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого: 22 березня 2011 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 296 КК України до 1 року обмеження волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

· за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна;

· за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком 10 років з конфіскацією майна.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2011 року, остаточно ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна.

Стягнуто з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 331, 53 грн. матеріальної шкоди та 7000 грн. моральної шкоди.

Даним вироком також засуджений ОСОБА_2 судові рішення щодо якого ніким не оскаржуються.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2013 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що він 30 березня 2011 року, приблизно о 14.30 годині, будучи в стані алкогольного сп'яніння, та перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 Апостолівського району Дніпропетровської області, за попередньою змовою із ОСОБА_2, судові рішення щодо якого не оскаржуються, за обставин, викладених у вироку, скоїли напад на потерпілого ОСОБА_4 з метою заволодіння його майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер у лікарні, та заволоділи майном потерпілого на суму 245 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить вирок та ухвалу змінити, перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 186 КК України, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення його права на захист через те, що судом безпосередньо не були допитані усі свідки у справі. Не заперечує, що разом із ОСОБА_2 побили потерпілого через зухвалу поведінку останнього та заволоділи його майном, але кількість нанесених ними ударів потерпілому не співпадають із тим, що було виявлено при експертизі трупа. Припускає, що потерпілий міг раніше отримати тілесні ушкодження і спростовує настання тяжких наслідків у виді смерті потерпілого саме від їх дій, посилаючись також на наявність у потерпілого хронічних захворювань. Крім того вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора на касаційну скаргу засудженого, який вважає її безпідставною, а тому просив залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 398 КПК України, до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у ст.ст. 368, 369 КПК України щодо неповноти та однобічності досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, які оскаржуються засудженим.

У зв'язку з наведеним, доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.

Відповідно до ст. 67 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Наведені в касаційній скарзі ОСОБА_1 доводи про неправильну оцінку доказів, а в результаті цього і неправильну кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України є безпідставними.

Зокрема, аргументуючи висновок про винність ОСОБА_1 в інкримінованих йому злочинах, суд першої інстанції послався: на показання засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2, даних ними при відтворенні обстановки та обставин події про обставини побиття потерпілого та заволодіння його майном;на дані протоколу огляду місця події; на показання свідка ОСОБА_5 про обставини придбання ним у засуджених карнизу та каструль, які належали потерпілому, про що він дізнався під час досудового слідства, і які були вилучені в нього і в подальшому під час проведення впізнання потерпілим ОСОБА_3 визнані такими, що належали його батькові; на дані висновків судово-медичної експертизи про характер, локалізацію та тяжкість виявлених у потерпілого ОСОБА_6 тілесних ушкоджень і причин його смерті.

Сукупність наведених у вироку доказів, у тому числі і показанням засудженого ОСОБА_1 на досудовому слідстві під час допиту як підозрюваного, обвинуваченого, яким суд дав правильну оцінку, переконливо свідчать про вчинення ОСОБА_1 за викладених у вироку обставин інкримінованого йому розбійного нападу, поєднаному із спричиненням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер у лікарні. Тому доводи скарги засудженого про незаконність засудження необґрунтовані.

Кваліфікація дій засудженого ОСОБА_1 ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України є правильною.

При розгляді справи в порядку апеляційного провадження суд другої інстанції перевірив доводи апеляції засудженого та його захисника, які за своїм змістом та суттю аналогічні зазначеним у касаційній скарзі, та мотивовано визнав такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Ухвала відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Покарання призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу засудженого ОСОБА_1 та обставин, що впливають на відповідальність.

Зокрема, суд зважив на те, що злочини, за які його засуджено, він вчинив у стані алкогольного сп'яніння, щодо особи похилого віку та в період іспитового строку, встановленим вироком цього ж суду від 22 березня 2011 року.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення, а також підстав для перекваліфікації дій засудженого на менш тяжкий злочин, як то зазначено у касаційній скарзі засудженого, по справі не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. 394-396 КПК України1960 року, п.п. 11, 15 розділу ХІ, «Перехідних положень» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2013 року щодо нього - без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_7 ОСОБА_9