АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11 кп/796/1452/2014 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Доповідач - ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в

м. Києві кримінальне провадження №0009112 за апеляційною скаргою прокурора у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року.

Цим вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Імішлі Республіки Азербайджан, громадянин цієї республіки, азербайджанець, з повною загальною середньою освітою, не одружений, зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешкає в Україні без документів на право проживання за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -
засуджений:за ст. 187 ч.1 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладенням на нього обов`язків: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися в ці органи для реєстрації; не виїжджати на постійне проживання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні 20 серпня 2014 року, приблизно о 14 год.50 хвл., біля під`їзду будинка АДРЕСА_3 розбійного нападу на ОСОБА_7 із застосуванням до неї насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, заподіявши останній легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При цьому обвинувачений, перебуваючи позаду потерпілої, наніс кулаком удар в потилицю та, схопивши рукою за шию, зірвав золотий ланцюжок вагою 14 гр. вартістю 8190 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 цього злочину та правильність кваліфікації його дій, порушив питання про скасування вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання внаслідок м`якості, та просив ухвалити вирок апеляційним судом, яким призначити обвинуваченому за ч.1 ст.187 КК України 5 років позбавлення волі.

Апелянт наполягає на тому, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України суперечить вимогам ч.2 ст.65 КК України, бо є недостатнім для його виправлення та запобіганню вчинення ним нових злочинів, що призвело до м`якості призначеного судом покарання, і яке, наполягає апелянт, є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, а також відсутністю підстав для застосування до обвинуваченого положень закону про можливість звільнення від відбування покарання.

При цьому вважає, що суд першої інстанції належним чином не урахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який законом віднесений до тяжких злочинів, а також фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який порушує вимоги закону України щодо правил перебування в країні іноземців, бо немає відповідного дозволу на проживання в Україні.

Іншими учасниками апеляційного провадження апеляційні скарги не подані.

В запереченнях захисник ОСОБА_8 наполягає на безпідставності доводів прокурора в апеляційній скарзі та законності й обґрунтованості вироку, про що зазначив у поясненнях в апеляційній інстанції.

В поясненнях обвинувачений ОСОБА_9 також запевнював, що він раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро кається у злочині, до вчинення якого постійно працював, перебуваючи в Україні, допомагав матері, яка мешкає в м. Баку і на даний час у зв`язку зі станом здоров`я потребує його уваги, бо він у неї єдиний син, а тому просить вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора та потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу державного обвинувача, вказані пояснення обвинуваченого та його захисника, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи,

обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів знаходить її такою, що підлягає задоволенню.
Висновок суду у вироку про встановлені обставини вчинення цього злочину відповідно до вимог ст.ст.394, 404 КПК України колегією суддів не перевіряється, бо які ніким не оспорювалися, у зв`язку з чим справа розглядалася відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, та доведеність вини ОСОБА_9 у висунутому йому обвинуваченні ґрунтується на матеріалах, що містяться у кримінальному провадженні.

Кваліфікація його дій за ст.187 ч.1 КК України визначена правильно.

В апеляційній скарзі фактичні обставини справи, кваліфікація дій винного також не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора про м`якість призначеного покарання внаслідок застосування до обвинуваченого положень, передбачених ст.75 КК України, та звільнення його від відбування покарання, то вони заслуговують на увагу.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та призначити покарання винному, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином не виконані.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд урахував ступінь тяжкості злочину, дані про його особу, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, є громадянином іншої держави, а в Києві мешкає, уклавши договір оренди жилого приміщення.

Не встановивши обставин, що обтяжують покарання, обставинами, які пом`якшують покарання винному, суд визнав його щире каяття у вчиненому злочині, те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, молодий вік та утримання матері похилого віку, притому, що такі відомості у справі відсутні.

Згідно до змісту вироку, пославшись на ці ж обставини, суд визнав можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про можливість виправлення засудженого без відбування покарання слід визнати формальним і таким, що не відповідає матеріалам справи.

На переконання колегії суддів, у вироку суд взагалі належним чином не обґрунтував своє таке рішення і фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості злочину, який кримінальним законом віднесений до категорії тяжких, що вчинений обвинуваченим щодо жінки, та наслідки злочину, бо застосування насильства заподіяв останній закриту травму грудної клітини перелом 11 ребра зліва.

З урахуванням даних про особу винного, який порушує правила перебування в Україні, а також конкретні обставини вчинення тяжкого злочину, не можна погодитись з вказівкою суду про те, що ОСОБА_9 дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, та пануючих моральних принципів, бо при цьому поза увагою суду залишена підвищена суспільна небезпечність вчиненого ним злочину проти власності.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів без його ізоляції від суспільства.

Тому, твердження в апеляційній скарзі прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості у зв`язку із звільненням його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, слід визнати обґрунтованими.

Отже, вирок суду в частині призначення покарання винному підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в цій частині.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів, виходячи з вимог ст.65 КК України, ураховує наведені обставини.

Що стосується доводів, на які посилався захисник та обвинувачений в апеляційній інстанції, зокрема про стан здоров`я матері та втрату дитини жінкою, з якою останній перебуває у цивільному шлюбі, то такі відомості у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів

З А С У Д И Л А:

Апеляцію прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_9 в частині призначення йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ст.187 ч.1 КК України 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 з домашнього арешту змінити на утримання у Київському слідчому ізоляторі УДпС України в м. Києві та Київської області, узявши його під варту в залі судового засідання апеляційної інстанції.

Строк відбування покарання рахувати з 29 грудня 2014 року.

На підставі ст.72 КК України в строк відбування покарання зарахувати перебування ОСОБА_9 під вартою з 22 серпня до 15 жовтня 2014 року.

В решті цей вирок залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набуває законної сили з моменту його проголошення, але який може бути оскаржений до касаційної інстанції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим - у той же самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4