У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого, судді

Пивовара
В.Ф.,

суддів

Канигіної
Г.В., Мороза М.А.,

за участю прокурора

Морозової С.Ю.

та захисників

ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

розглянула у судовому засіданні 17
січня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням заступника
прокурора Житомирської області, касаційними скаргами захисників ОСОБА_3., ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. на постановлені щодо ОСОБА_4, ОСОБА_5. та ОСОБА_6. судові рішення.

Вироком
Богунського районного суду м. Житомира від 30 грудня 2005 року засуджено:

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця м. Києва, не судимого,

за ч. 2 ст. 187 КК України на 7
років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років
позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців
позбавлення волі, за ч. 3 ст. 357 КК України на 1 рік позбавлення волі, а на
підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначено 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,

уродженця м. Житомира, не судимого,

за ч. 2 ст. 187 КК України на 7
років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років
позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців
позбавлення волі, за ч. 3 ст. 357 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі,
за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно
визначено 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є
його власністю;

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_3 народження,
уродженця

с. Ласки Житомирської області, не судимого,

за ч. 2 ст. 187 КК України на 7
років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю,
за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15
- ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 357 КК
України на 1 рік 6 місяців обмеження волі, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України
остаточно визначено 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою колегії суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської
області від 27 червня 2006 року зазначений вирок змінено, виключено призначене
ОСОБА_6. додаткове покарання у виді конфіскації майна.

За вироком суду ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за
те, що вони 16 листопада 2003 року біля огорожі ЗОСШ № 26 по АДРЕСА_1 у м.
Житомирі, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою між
собою вчинили напад на ОСОБА_7, застосовуючи насильство, небезпечне для
життя та здоров'я потерпілого, спричинили йому легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я та заволоділи його майном вартістю 529 грн.,
паспортом та посвідченням учасника бойових дій.

25 березня 2004 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 біля магазину «Томас» по
проспекту Миру, 51 у м. Житомирі, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння,
за попередньою змовою з ОСОБА_8, застосовуючи насильство, що не є небезпечним
для життя та здоров'я потерпілого ОСОБА_9, відкрито викрали його майно вартістю
442 грн. 50 коп., та вчинили замах на відкрите викрадення майна потерпілого
ОСОБА_10, яке не було доведене до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

У цей же вечір ОСОБА_4, ОСОБА_5та ОСОБА_6 на тролейбусній зупинці навпроти
магазину «Томас», перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за попередньою
змовою з ОСОБА_8, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя та
здоров'я потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11, вчинили замах на відкрите викрадення
майна потерпілого ОСОБА_9 вартістю 434 грн. 10 коп., яке не було доведене до
кінця з причин, що не залежали від їх волі.

Крім
того, 9 серпня 2004 року ОСОБА_5 м. Житомирі незаконно придбав без мети збуту
особливо небезпечний наркотичний засіб - каннабіс (маріхуану) вагою 10,87 г,
який переніс до місця свого проживання, де був затриманий працівниками міліції.

У касаційному поданні заступник прокурора Житомирської області, зазначає,
що у діях ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 3 ст.
357 КК України. Посилається й на те, що призначене
засудженому ОСОБА_6 покарання за цією статтею у виді обмеження волі
суперечить ч. 3 ст. 61 КК України.
Просить змінити судові рішення та закрити провадження за ч. 3 ст. 357 КК
України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Захисник засудженого ОСОБА_5- адвокат ОСОБА_1. у касаційній скарзі посилається
на суворість призначеного ОСОБА_5 покарання. Просить змінити судові рішення,
застосувати до ОСОБА_5ст. 69 КК України і призначити покарання без конфіскації всього майна, яке є його власністю.

Захисник засудженого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_2 у касаційній скарзі
посилається на фальсифікацію справи, однобічність
і неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Стверджує, що ОСОБА_4 не приймав участі у грабежах
потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10, документи ОСОБА_7 не викрадав. Зазначає, що
після вчинення розбійного нападу на
потерпілого ОСОБА_7, ОСОБА_4 щиро розкаявся, відшкодував збитки та став на шлях
виправлення. Просить змінити судові рішення, закрити справу щодо ОСОБА_4 за
епізодами грабежів, а за ч. 2 ст. 187 КК України призначити покарання, не
пов'язане з реальним позбавленням волі.

Захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_3. у касаційній скарзі та
доповненнях до неї, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи, стверджує, що умислом ОСОБА_6 не охоплювалося вчинення
розбійного нападу на ОСОБА_7 та заволодіння його документами. Вважає, що
ОСОБА_6 та інших безпідставно засуджено за епізодом замаху на грабіж ОСОБА_10,
оскільки вони ніяких дій, направлених на відкрите викрадення його майна, не
вчиняли. Указує, що у мотивуючій та резолютивній частинах вироку містяться
суттєві протиріччя, не зазначаючи які саме, що порушено право усіх засуджених
на захист, оскільки справу порушено тільки 1 квітня 2004 року. Твердить, що судом
не враховано тяжку хворобу ОСОБА_6 та його неповнолітній вік. Просить змінити
судові рішення щодо ОСОБА_6, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 КК
України на ч. 2 ст. 185 КК України, за іншими статтями виправдати, застосувати
до нього амністію і звільнити від покарання.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, міркування прокурора про задоволення
касаційного подання й касаційної скарги захисника ОСОБА_1, виступи захисників ОСОБА_1 та
ОСОБА_2., які підтримали доводи подання та поданих ними скарг, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи скарг та подання, колегія суддів вважає,
що касаційне подання прокурора та касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 слід
задовольнити, а касаційні скарги захисників ОСОБА_3. та ОСОБА_2. задовольнити
частково.

Доводи у касаційному поданні прокурора про необґрунтоване засудження
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 357 КК України є слушними.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_5та
ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою вчинили розбійний напад на незнайомого
їм ОСОБА_7, під час якого ОСОБА_5забрав із кишені потерпілого гроші і
банківську картку, із сумки - паспорт та посвідчення, а решту речей викинув.
Усі засуджені діяли з єдиною метою - незаконного заволодіння грошима або
цінними речами потерпілого. Проте ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не мали умислу на
незаконне заволодіння паспортом чи іншим важливим особистим документом, не
знали, що документи знаходяться у сумці, не бачили, як ОСОБА_5витягнув їх, і
дізналися про це лише після події.

Про це стверджували у своїх показаннях на досудовому
слідстві та під час відтворення обстановки та обставин події усі засуджені та
потерпілий, який бачив, що сумку перевіряв один чоловік, при цьому він не
повідомив останніх про те, що забирає документи.

За таких обставин судові рішення щодо ОСОБА_4
та ОСОБА_6 підлягають скасуванню в
частині засудження їх за ч. 3 ст. 357 КК України за відсутністю в їх діях
складу цього злочину, а провадження у цій частині обвинувачення - закриттю. У зв'язку з цим,
посилання у касаційному поданні прокурора на те, що призначене неповнолітньому
ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 61 та ст. 98 КК України, хоча й є обґрунтованим, але не впливає на суть прийнятого судом касаційної
інстанції рішення.

З матеріалів справи убачається, що висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні розбою, грабежу та замахів
на грабіж ґрунтується на сукупності зібраних у справі доказів і є правильним.

Зокрема, їх винність підтверджується показаннями самих ОСОБА_4, ОСОБА_5та
ОСОБА_6, а також засудженого у цій же справі ОСОБА_8, які на досудовому слідстві повністю, а у судовому
засіданні частково визнали свою вину, показаннями потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_11, ОСОБА_10, свідків
ОСОБА_12, ОСОБА_13 та інших, даними
протоколів огляду місця події, відтворення обстановки та обставин події, очних
ставок, висновків судово-медичних, судово-товарознавчих експертиз та іншими матеріалами справи.

Посилання у скаргах захисників
ОСОБА_3. та ОСОБА_2. на однобічність
і неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, були предметом розгляду судів першої й апеляційної
інстанцій, та їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 398 КПК України
вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. Отже, при розгляді доводів
касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин справи,
встановлених судом.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону. Усі наведені засудженими та їх захисниками в
апеляціях доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам їх касаційних скарг,
належним чином перевірено й спростовано.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень кримінально-процесуального
закону, які тягнуть скасування постановлених у справі судових рішень.

При
призначенні ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65
КК України, врахував тяжкість вчинених ним злочинів, дані про їх особи,
обставини справи, які впливають на ступінь їх відповідальності, і обрав
покарання у межах санкцій відповідних статей, яке є обґрунтованим, необхідним
та достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Належних
підстав для призначення засудженим основного покарання нижче від найнижчої
межі, встановленої у санкціях статей, за якими їх засуджено, та для звільнення
їх від відбування покарання з випробуванням,
не вбачається.

Разом із тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 69 КК України
суд за наявності декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, може
не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті Особливої
частини Кримінального кодексу як обов'язкове.

Виходячи
з конкретних обставин справи, з урахуванням особи винного ОСОБА_5, який є постраждалим внаслідок
аварії на ЧАЕС, добровільно відшкодував завдані потерпілим збитки, раніше до
кримінальної відповідальності не притягувався, працює, позитивно
характеризується, колегія суддів вважає можливим судові рішення у частині
призначення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна скасувати,
застосувавши ст. 69 КК України.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора та
касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 задовольнити, касаційні скарги захисників
ОСОБА_3. та ОСОБА_2. задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 30 грудня 2005 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 червня 2006 року щодо ОСОБА_4
та ОСОБА_6 у частині засудження їх за ч. 3 ст. 357 КК України
скасувати й провадження у цій частині щодо них закрити.

Ці ж
судові рішення щодо ОСОБА_5 в частині призначення йому за ч. 2 ст. 187
КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна скасувати,
застосувавши ст. 69 КК України.

Вважати
засудженими:

- ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК
України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 186 КК України на 5
років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6
місяців позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді 7 років
позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- ОСОБА_5. за ч. 2 ст. 187 КК
України із застосуванням ст.
69 КК України на 7 років
позбавлення волі без
конфіскації майна, за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення
волі, за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення
волі, за ч. 3 ст. 357 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі, за ч. 1 ст.
309 КК України на 2 роки позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді 7
років позбавлення волі;

- ОСОБА_6. за ч. 2 ст. 187 КК України
на 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі, за
ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, а на підставі
ст. 70 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

У решті
судові рішення залишити без зміни.

С у д д і :

Пивовар В.Ф.
Канигіна Г.В. Мороз М.А.