Справа № 1-66/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
серпня 2007 р. м. Новомиргород

Новомиргородський районний
суд Кіровоградської області
у складі:

головуючого -
судді ЩЕНЮЧЕНКА С. В.,

при секретареві
ТАРАН СМ. ,

за участю
прокурора ЦОЙ Т.Б.,

цивільного
позивача і потерпілої ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження, уродженки с. Ж., Ш. району Черкаської області, громадянки України, українки,
з базовою вищою освітою,
заміжньої, раніше не
судимої, непрацюючої, що проживає АДРЕСА_1

у
скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191,
ч. 1 ст. 366 КК України,

встановив :

суд
визнав доведеним, що ОСОБА_1, працюючи на протязі 1992-2007 років
листоношею К. поштового відділення зв'язку,
до обов'язків якої входило доставляти адресату прості, доплатні,
рекомендовані, цінні листи та
бандеролі, газети і журнали, грошові перекази, пенсії та допомоги, з якою було укладено договір про повну
індивідуальну матеріальну відповідальність,
з грудня 2004 р. по березень 2007 p.,
під час доставки коштів потерпілій ОСОБА_2,
котрій відповідно до
ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" було призначено пенсію по втраті годувальника до виповнення
їй 23 років, із корисливих
спонукань, привласнила ці кошти та
власноручно розписалась за отримувача у відомостях форми № В1-М: № 64/3513 за
січень 2005 p., № 62/3513 (додаткова) за січень 2005 p.,
№ 63/3513 за лютий 2005 p.,
№ 63/3513 за березень 2005 p.,
№ 66/3513 (боргова) за квітень 2005 p.,
№ 66/3513 за квітень 2005 p.,
№ 65/3513 за травень 2005 p.,
№ 67/3513 за червень 2005 p.,
№ 111/3513 за липень 2005 p.,
№ 110/3513 за серпень 2005 p.,
№ 110/3513 за вересень 2005 p.,
№ 109/3513 за жовтень 2005 p.,
№ 109/3513 за листопад 2005 p.,
№ 109/3513 за грудень 2005 p.,
№ 109/3513 за січень 2006 p.,
№ 113/3513 за лютий 2006 p.,
№ 106/3513 за березень 2006 p.,
№ 107/3513 за квітень 2006 p.,
№ 105/3513 за травень 2006 p.,
№ 106/3513 за червень 2006 p.,
№ 106/3513 за липень 2006 p.,
№ 106/3513 за серпень 2006 p.,
№ 105/3513 за жовтень 2006 p.,
№ 106/3513 за листопад 2006 p.,
№ 104/3513 за січень 2007 p.,
№ 104/3513 за лютий 2007 p.,
№ 104/3513 за березень 2007 p.,
№ 104/3513 за квітень 2007 р.

Таким
чином, за вищевказаними
відомостями ОСОБА_1 привласнила
гроші на загальну суму 10.182, 97 грн. і
розпорядилась ними на

2

власний
розсуд, чим спричинила матеріальну шкоду
ОСОБА_2 у зазначеному
розмірі.

Висновки
суду про винуватість підсудної у вчиненні інкримінованих злочинів ґрунтуються
на доказах, безпосередньо досліджених
судом при розгляді даної справи: показаннях підсудної, потерпілої і цивільного позивача, протоколах слідчих дій та інших документах.

Підсудна
ОСОБА_1 власну винуватість визнала повністю і пояснила, що дійсно привласнила пенсію по втраті
годувальника потерпілої ОСОБА_2 і розписалась у відомостях за отримувача. Коли
ж потерпіла пред'явила їй претензії,
вона усі гроші повернула.

Позов
потерпілої про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 тис. грн. визнає повністю.

Потерпіла
ОСОБА_2 підтвердила у суді, що з 16-ти
річного віку одержувала пенсію по втраті годувальника. Вона та її піклувальник
ОСОБА_3 не знали, що ця пенсія повинна
сплачуватися до досягнення нею 23 років. В той же час після досягнення
потерпілою 18-ти років виплати припинилися. Лише у поточному році вони
випадково дізналися про наявність права на пенсію і з'ясували, що підсудна привласнила 10.182, 97 грн. та
розписалась за одержувача у відомостях. У подальшому вона повністю повернула
гроші у травні 2007 р.

Власний
позов до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 тис. грн. підтримує повністю.

Окрім
показань підсудної та потерпілої,
причетність ОСОБА_1 до вчинення злочину підтверджується зібраними у
справі доказами: договорами про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність, протоколами
виїмки, відомостями форми № В1-М: №
64/3513 за січень 2005 p., № 62/3513
(додаткова) за січень 2005 p., № 63/3513 за
лютий 2005 p., № 63/3513 за
березень 2005 p., № 66/3513
(боргова) за квітень 2005 p., № 66/3513 за
квітень 2005 p., № 65/3513 за
травень 2005 p., № 67/3513 за
червень 2005 p., № 111/3513 за
липень 2005 p., № 110/3513 за
серпень 2005 p., № 110/3513 за вересень
2005 p., № 109/3513 за
жовтень 2005 p., № 109/3513 за
листопад 2005 p., № 109/3513 за
грудень 2005 p., № 109/3513 за
січень 2006 p., № 113/3513 за
лютий 2006 p., № 106/3513 за
березень 2006 p., № 107/3513 за
квітень 2006 p., № 105/3513 за травень
2006 p., № 106/3513 за
червень 2006 p., № 106/3513 за
липень 2006 p., № 106/3513 за
серпень 2006 p., № 105/3513 за
жовтень 2006 p., № 106/3513 за
листопад 2006 p., № 104/3513 за
січень 2007 p., № 104/3513 за
лютий 2007 p., № 104/3513 за
березень 2007 p., № 104/3513 за
квітень 2007 p., посадовою
інструкцією листоноші по доставці письмової кореспонденції, газет та журналів вузла поштового
зв'язку, іншими документами (а. с. 61-100) .

Органами
досудового слідства ОСОБА_1обвинувачується у привласненні чужого майна шляхом
зловживання службовою особою своїм службовим становищем, тобто за ч. 2
ст. 191 КК України, та внесенні
службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей за ч.
1 ст. 366 КК України.

Проте у
даному випадку листоноша ОСОБА_4 поштового відділення зв'язку не може вважатися
службовою особою, оскільки її робота не
була пов'язана з виконанням організаційно-розпорядчих чи

3

адміністративно-господарських
обов'язків (Примітка до ст. 364 КК
України).

Так, із договорів про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність та посадової інструкції листоноші вбачається, що ОСОБА_1 була наділена правомочністю лише
зберігати і доставляти адресату матеріальні цінності: прості, доплатні,
рекомендовані, цінні листи та
бандеролі, газети і журнали, грошові перекази, пенсії та допомоги, тобто майно лише перебувало в її
безпосередньому віданні. В той же час права оперативного управління майном у
неї не було.

Тому
вчинене підсудною не може кваліфікуватися як скоєне службовою особою, бо вона не є суб'єктом цих злочинів.

Сукупність
вказаних доказів, їх оцінка переконують
суд, що дії підсудної ОСОБА_1 потрібно
перекваліфікувати з:

ч. 2 на
ч. 1 ст. 191 КК України за ознаками:
привласнення чужого майна, яке перебувало
в її віданні;

ч.
1 ст. 366 на ч. 1 ст. 358 КК України: підроблення іншого
документа, який видається підприємством і надає права, з метою використання його підроблювачем.

Під час
досудового слідства потерпіла ОСОБА_2 пред'явила цивільний позов про відшкодування
моральної шкоди у сумі 2 тис. грн. (а.
с.111)

У
судовому засіданні сторони підтвердили викладені судом обставини справи, а цивільний відповідач ОСОБА_1 повністю
визнала позов.

Тому суд
вважає за потрібне задовольнити ці вимоги потерпілої у повному обсязі.

При
призначенні міри покарання підсудній за вчинене, суд враховує характер і ступінь тяжкості
вказаних злочинів, а також особу
ОСОБА_1, яка вперше притягується до
кримінальної відповідальності, за місцем
постійного проживання зарекомендувала себе позитивно (а. с. 122-129).

Обставиною, що пом'якшує покарання підсудної суд визнає
добровільне відшкодування завданого збитку (п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України).

Враховуючи
тяжкість злочину, особу винної та інші
обставини справи, суд дійшов висновку
про можливість виправлення підсудної ОСОБА_1 без відбування покарання.

Тому
потрібно прийняти рішення про звільнення зазначеної підсудної від відбування
покарання з випробуванням відповідно до вимог
ст. 75 КК України та покласти на неї обов'язок: повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи (пп. 3-4 ч. 1
ст. 76 КК України).

Ураховуючи
наведене, керуючись ч. 1 ст. 1166,
ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ст.
ст. 321-324, 349 КПК
України, суд

засудив :

ОСОБА_1
визнати винною у скоєнні злочинів,
передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1
ст. 191 КК України, та
призначити їй покарання у виді: 1) 3
(три) роки позбавлення волі, з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з матеріальною
відповідальністю на

4

підприємствах, в установах і організаціях усіх форм
власності на строк 2 (два) роки - за ч. 1
ст. 191 КК України; 2) 2 (два) роки обмеження волі - за ч. 1 ст. 358 КК України.

Відповідно
до вимог ч. 1 ст. 7 0 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання
у виді 3 (трьох) років позбавлення волі,
з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з матеріальною відповідальністю на підприємствах, в установах і організаціях усіх форм
власності на строк 2 (два) роки.

За правилами ст. 75 КК України звільнити засуджену від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим терміном 2 (два) роки.

Згідно
положенням пп. 3-4 ч. 1 ст. 7 6 КК
України зобов'язати засуджену повідомляти органи кримінально-виконавчої системи
про зміну місця проживання та роботи,
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи.

До
набранням вироком законної сили міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд
з постійного місця проживання - залишити без змін.

Позов
потерпілої ОСОБА_2 до засудженої ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної злочином
моральної шкоди задовольнити.

Стягнути
із засудженої ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 2.000 (дві тисячі) гривень
у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Апеляція
на вирок може бути подана сторонами до апеляційного суду Кіровоградської
області через Новомиргородський районний суд протягом п'ятнадцяти діб з моменту
його проголошення.