Справа № 592/5556/15-к
Провадження № 1-кс/592/1775/15

УХВАЛА

про задоволення скарги на постанову про закриття кримінального провадження
19 червня 2015 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду міста Суми ОСОБА_1 , при секретарі: ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 , за участю слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області лейтенанта міліції ОСОБА_4 , без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в місті Суми скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження від 30.04.2015 року, -

В С Т А Н О В И В :

15.06.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Ковпаківського районного суду міста Суми зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження від 30.04.2015 року, в якій він зазначив про те, що постановою слідчого СВ Сумського міського MB УМВС України у Сумській області ОСОБА_4 від 30.04.2015 року було закрите кримінальне провадження, що внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 14.01.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за відсутністю в діях працівників ТОВ Гранфінресурс складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою через однобічність, неповноту та необ`єктивність досудового розслідування. В оспорюваній постанові слідчий зазначає про те, що в ході досудового розслідування окрім свідчень потерпілих, не здобуто жодних доказів щодо обіцянок посадових осіб ПП Грандфінресурс або ТОВ Гранфінресурс потерпілим під час укладення договорів із ПП Грандфінресурс та ТОВ Гранфінресурс щодо надання кредитів або позик. Відповідно до протоколів допиту потерпілих виявлено, що кожен із ним мав певний проміжок часу для ознайомлення із умовами договору. Таким чином, у відносинах між потерпілими та ПП Грандфінресурс або ТОВ Гранфінресурс вбачаються ознаки цивільно-правових відносин та у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб банку складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Просто виникає логічне запитання, певними посадовими особами отримані грошові кошти скаржника, без відповідного надання послуг, передачі майна, тощо та за таких обставин є сам факт заволодіння грошовими коштами, але не має встановлення за що вони були отримані, та які послуг отримав взамін скаржник за внесені грошові кошти, ніхто не понесе за такі протиправні дії відповідальності, оскільки, на його думку слідчий не повно та не об`єктивно зібрав всі докази та провів перевірку всіх доводів. Слідчий навіть не взяв пояснень у скаржника, як того вимагає чинний КПК України, не провів допитів працівників ПП Грандфінресурс та ТОВ Гранфінресурс та не з`ясував, за що вони отримали грошові кошти скаржника, та які роботи, послуги були надані скаржнику, що свідчить про неповне та необ`єктивне проведення досудового розслідування, що суперечить вимогам КПК України, наведеним нижче. Відсутність в діях службових осіб складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 190, 191 КК України, спростовується наступним. За такі незаконні дії посадові особи ТОВ Гранфінресурс мають нести відповідальність за ст. 190 КК України, які полягають у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) . Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності. Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою. Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події) , так і пасивний (умисне замовчування юридичне значимої інформації) характер. До найбільш поширених випадків застосування обману як способу шахрайства належать: вчинення різних угод щодо рухомого і нерухомого майна (купівля-продаж, оренда) , коли потерпілому передається фальсифікований товар або предмети гіршої якості, або ж предметом угоди виступають фіктивні предмети, які не існують в об`єктивній реальності або не належать винній особі; незаконне отримання пенсій, субсидій, інших видів соціальної допомоги на підставі підроблених документів: обманне отримання попередньої оплати (авансу) за надання товарів чи послуг. Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб тощо. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати отримання кредиту, попередньої оплати за товари чи виконання робіт (авансу) , укладення договору позики, укладення договору прокату тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати відповідну роботу, повернути борг чи отримані у користування речі. Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном. Також згідно ст. 191 КК України привласнення полягає у протиправному і безоплатному вилученні (утриманні, неповерненні) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. В результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище. На підставі договору посадові особи почали користуватися внесеними на розрахунковий рахунок коштами та не надали послуги скаржнику і не повернули назад законному власнику внесені ним грошові кошти, хоч мали б повернути. Діяння може кваліфікуватися як привласнення у тому разі, коли його предметом виступає майно, яке було ввірене винному чи було в його віданні, тобто воно знаходилось у правомірному володінні винного, який був наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці або зберіганню такого майна. Така правомочність може обумовлюватись службовими обов`язками, договірними відносинами або спеціальним дорученням. З оспорюваної постанови вбачається, що не здобуто жодного доказу того, що посадові особи ПП Грандфінресурс та ТОВ Гранфінресурс обіцяли про отримання скаржником кредиту або позики, за що ж тоді ними було отримано грошові кошти в сумі 4782 (чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) грн. 80 коп. , і з боку посадових осіб ПП Грандфінресурс та ТОВ Гранфінресурс не виконувались ніякі роботи та не надавалися послуги, і назад грошові кошти не повернули. При цьому, під час досудового розслідування слідчим ігноровано (не виконано) вимоги статті 9 КПК України. Згідно вимогам частини другої вказаної кодексальної норми прокурор, керівник досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного та обвинуваченого та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Слідчий не виконав вказані вимоги закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, через що безпідставно та незаконно виніс постанову про закриття кримінального провадження, яка підлягає скасуванню. Статті 25 КПК України. Згідно вимогам частини першої вказаної кодексальної норми прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове слідство в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Слідчий не виконав вказані вимоги закону, не вжив всіх передбачених законом заходів, через що безпідставно та незаконно виніс постанову про закриття кримінального провадження, яка підлягає скасуванню. Статті 38 КПК України. Згідно вимогам частини четвертої вказаної кодексальної норми, якій не відповідає названий слідчим наказ прокурора, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування. З огляду на вищенаведене слідчим не забезпечено ефективності досудового розслідування, не допитано не тільки свідків, а навіть заявника, що вказує на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, яка підлягає скасуванню. Статті 55 КПК України. Згідно вимогам частини другої вказаної кодексальної норми права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Статті 93 КПК України. Згідно вимогам частини другої вказаної кодексальної норми сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування або отримання від органів держаної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб, речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. З огляду на оскаржувану постанову органу слідчим не вчинено жодних дій для збирання доказів, що вказує на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, яка підлягає скасуванню. Статті 94 КПК України. Згідно вимогам частини першої вказаної кодексальної норми прокурор, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. З огляду на оскаржувану постанову слідчий: - не міг оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, які б ґрунтувалися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оскільки не вчинив жодних дій до їх збирання у відповідності до вимог ст. 93 КПК України; - не оцінив докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, оскільки не вчинив жодних дій до їх збирання у відповідності до вимог ст. 93 КПК України. Наведене вказує на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови органу досудового розслідування, яка підлягає скасуванню. Статті 223 КПК України (щодо перевірки вже отриманих доказів) . Згідно вимогам частини першої вказаної кодексальної норми, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженню. Діючи на порушення цьому слідчим не вчинено жодних дій для перевірки доводів заявників, що вказує на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, яка підлягає скасуванню. Статті 223 КПК України (щодо проведення слідчих (розшукових) дій. Згідно вимогам частини другої вказаної кодексальної норми, підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. Діючи на порушення цьому слідчим не вчинено жодних дій для досягнення мети доводів заявників, що є неприпустимим та незаконним. За таких обставин, слідчий не виконав вимоги ч. 1 ст. 223 КПК України, не вчинив перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженню вказаних показань та висновків експертів. Згідно вимогам ст. 304 КПК України скарги на постанову про закриття кримінального провадження може бути подана протягом 10 днів з дня її отримання. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 304, 307 КПК України, він просив: 1. Прийняти скаргу до розгляду та відкрити провадження. 2. Скасувати постанову слідчого СВ Сумського MB УМВС України у Сумській області ОСОБА_4 від 30.04.2015 року, якою було закрите кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 14.01.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а справу направити прокурору для вирішення питання про внесення даних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового розслідування. 3. Про час і місце розгляду справи повідомити письмово.

У відкритому судовому засіданні особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 дав пояснення, аналогічні викладеним ним в скарзі. Він просив скасувати постанову слідчого СВ Сумського MB УМВС України у Сумській області ОСОБА_4 від 30.04.2015 року, якою було закрите кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 14.01.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а справу направити прокурору для вирішення питання про внесення даних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового розслідування.

У відкритому судовому засіданні слідчий СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області лейтенант міліції ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення скарги. Вона просила відмовити у її задоволенні.

Розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження від 30.04.2015 року, вислухавши його пояснення, пояснення слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області лейтенанта міліції ОСОБА_4 , перевіривши додані до скарги документи, не вирішуючи питання, що можуть стати предметом судового розгляду в цьому кримінальному провадженні, суд дійшов до наступного висновку.

З аналізу чинного міжнародного, конституційного, кримінального процесуального законодавства України з урахуванням рекомендацій та роз`яснень, наданих Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається наступне.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої та підписаної 04.11.1950 року, ратифікованої 17.07.1997 року (із заявами та застереженнями) , яка набула чинності 11.09.1997 року (із змінами і доповненнями) , кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Із змісту ст. 25 КПК України вбачається, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із змісту абз. 1 ч. 6 ст. 284 КПК України вбачається, що копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Згідно ч. 5 ст. 532 КПК України ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Із змісту ч. 1 ст. 533 КПК України вбачається, що ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, що стосується вимоги про скасування постанови слідчого СВ Сумського MB УМВС України у Сумській області ОСОБА_4 від 30.04.2015 року, якою було закрите кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 14.01.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, то суд дійшов до висновку про те, що в цій частині скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На думку суду слідчий СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області лейтенант міліції ОСОБА_4 , у порушення ст. 2 КПК України, не забезпечила швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, на думку суду слідчий СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області лейтенант міліції ОСОБА_4 , у порушення ст. 9 КПК України, не всебічно та неповно дослідила обставини кримінального провадження, не виявила як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, не надала їм належну правову оцінку та не забезпечила прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, на думку суду слідчий СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області лейтенант міліції ОСОБА_4 , у порушення ст. 38 КПК України, не застосувала всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Крім того, на думку суду слідчий СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області лейтенант міліції ОСОБА_4 не скористався у повному обсязі наданими їй повноваженнями, передбаченими ст. 40 КПК України, щодо проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, а саме: - проведення допитів та одночасних допитів, у відповідності до ст. 224 КПК України; - залучення експерта для проведення експертизи, у відповідності до ст. ст. 243 245 КПК України, тощо.

У задоволенні решти вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Таким чином, скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України; ст. ст. 303 310, 376, 392, 532 КПК України; листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування від 09.11.2012 року № 1640/0/4-12; листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання порядку здійснення судового провадження з перегляду судових рішень у суді апеляційної інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України від 21.11.2012 року № 10-1717/0/4-12, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження від 30.04.2015 року задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого СВ СМВ УМВС України в Сумській області лейтенанта міліції ОСОБА_4 від 30.04.2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 14.01.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді про задоволення скарги на постанову про закриття кримінального провадження оскарженню не підлягає і заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Ухвала слідчого судді, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1