АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/252/15 Справа № 204/8763/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати апеляційного суду Дніпропетровської області з кримінальних справ в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
при секретарі ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
особи, відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8
представників Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року ,

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою суду першої інстанції подання лікаря-психіатра Української психіатричної лікарні з суворим наглядом м. Дніпропетровська задоволено. Продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.02.2013 року відносно ОСОБА_8 в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.

Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що в стані здоров`я хворого відсутнє покращення, врахував його ставлення до лікування, а також тяжкість скоєного супільно-небезпечного діяння.

В апеляції захисник просить ухвалу районного суду про задоволення подання лікаря-психіатра Державного закладу Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом скасувати, у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону. До того ж апелянт просить відмовити у задоволенні подання лікаря-психіатра відносно ОСОБА_8 та розглянути його клопотання.

На апеляційну скаргу представником лікарні ОСОБА_9 були подані заперечення, в яких вона просить відмовити в повному обсязі у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду від 19 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 ..

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який не підтримав апеляцію захисника ОСОБА_7 та просив ухвалу суду залишити без змін, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, міркування обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав позицію свого захисника, думку представників державного закладу, які заперечували проти задоволення апеляції адвоката, перевіривши матеріали подання в межах апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 95 КК України, особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше

одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.

Відповідно до ч. 2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Згідно зі ст. 19 Закону України Про психіатричну допомогу, питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, зокрема акт комісії лікарів-психіатрів № 1810 від 26.11.2014 року, про те, що ОСОБА_8 страждає на шизофренію, проста форма, безперервний тип перебігу, simplex-синдром, помірно виражений психопатоподібний тип дефекту.

Поряд з цим, з матеріалів провадження вбачається, що обґрунтування необхідності продовження примусових заходів медичного характеру (п.27 Акту) комісією лікарів зазначено, що в клінічній картині захворювання наявні емоційно-вольові розлади у вигляді холодності, неадекватності, самопоглиненості, дефіциту вищих емоцій, порушення критичних здібностей з неспроможністю відповідати вимогам суспільства, які детермінували скоєння тяжкого правопорушення за негативно-особистісним механізмом. Викладене, поряд з відсутністю позитивних терапевтических настанов та систематичними намаганнями ухилятися від лікування, схильністю до провокування конфліктів серед хворих, свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих.

Згідно п. 24 Акту психічний стан хворого залишався фіксованим на своїх тілесних відчуттях, викладені вище скарги ( прискорене серцебиття,задишка, закрепи, біль в лівому яєчку, дискомфорт в анусі на сечовому міхурі, сонливість) пацієнт пов`язує виключно з негативним впливом лікування. У відділенні в денний час був рухливим, активно спілкувався з хворими, ознак сонливості не спостерігалось. Зберігалось негативне ставлення до лікування психічного захворювання, систематично намагався ухилятися від призначеної терапії, ховав таблетку в ротовій порожнині, на зауваження персоналу з цього приводу реагував неохоче, з неадекватною посмішкою та після неодноразового повторення. Був схильний ініціювати з недоумкуватими хворими різні жартівливі, на його думку, ігри (штовхав, щипав, обзивав хворих), чим провокував ситуації, образливо висловлювався на їх адресу. Був дратівливим, легко підвищував тон розмови.

Судом також вірно враховуються й показання лікаря судово-психіатричного експерта ОСОБА_12 , який зазначив, що в даному випадку, з таким захворюванням (шизофренія, проста форма) негативна симптоматика не може мати покращення, що підтверджує висновки комісії лікарів-психіатрів в тій частині, що покращення психічного стану хворого під час його перебування в закладі не відбулося.

Крім того, хворий вчинив особливо тяжке суспільно-небезпечне діяння, від якого настала смерть людини.

Суперечностей між актом комісії лікарів-психіатрів та показаннями лікаря ОСОБА_12 на яке посилається апелянт, колегія суддів не вбачає, оскільки сам лікар ОСОБА_12 в суді першої інстанції погоджувався, що ОСОБА_8 страждає на психічне захворювання.

Крім того, згідно ч.3 ст.514 КПК України подання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру розглядається за наявності висновку комісії лікарів-психіатрів, а не висновку окремого лікаря.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України, щодо психічного хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічного хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду, застосовується госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Виходячи з приписів зазначеної норми кримінального закону, застосування інших примусових заходів медичного характеру до таких осіб не зазначено.

Таким чином, враховуючи законодавчо встановлені обмеження, підстави для зміни ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом на інші, більш м`які, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, вважає постановлену ним ухвалу обґрунтованою, та не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.02.2013 року відносно ОСОБА_8 в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4