Справа №11-1199Головуючий у І інстанціїМашарова
Категорія21Доповідач у 2 інстанції Орел
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді Літвінова Є.В.

суддів Орла А.І., Черкасова В.М.

з участю прокурора Стаховської Н.О.

захисника ОСОБА_1

законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який затвердив обвинувальний висновок заступника прокурора м. Біла Церква ОСОБА_3, засудженого ОСОБА_4 та законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_2 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2011 року, яким :

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, учня ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимого, але 28 січня 2009 року Білоцерківським міськрайонним судом до ОСОБА_4 застосовувались примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків терміном на 1 рік, засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_8, раніше не судимого, засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 1-го року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 4-х років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки та покладені обовязки відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України;

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, учня ІНФОРМАЦІЯ_10, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_11, раніше не судимого, але 11 грудня 2009 року Білоцерківським міськрайонним судом до ОСОБА_6 застосовувались примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері на строк 2 роки, засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки та покладені обовязки відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 535 гривень та на користь ОСОБА_9 510 гривень.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно вироку суду ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнані винними та засуджені за вчинення злочинів при наступних обставинах.

06.01.2011 року близько 15 години неповнолітній ОСОБА_4 на вул. 50-річчя Перемоги в м. Б.Церква побачив неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 та маючи намір отримати гроші з останнього та незаконно збагатитися за його рахунок, підійшов до ОСОБА_10 і запитав, коли той віддасть 400 гривень за начебто розбитий стакан. Потерпілий ОСОБА_10 відповів, що грошей у нього не має і тоді ОСОБА_4 почав вимагати у ОСОБА_10 його мобільний телефон. ОСОБА_10 відмовився і тоді ОСОБА_4 повторно, умисно, з корисливих намірів і з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна та з застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоровя і яке виразилося в наступному: ОСОБА_4 наніс два удари кулаком ОСОБА_10, після чого зробив останньому підніжку і коли ОСОБА_10 впав на землю, наніс йому удар ногою, після чого знову почав вимагати від ОСОБА_10, щоб той віддав йому свій телефон. Після відмови останнього, ОСОБА_4 запропонував обміняти свій телефон на його, і ОСОБА_10, побоюючись, що ОСОБА_4 буде продовжувати його бити, був вимушений обмінятися телефонами віддати свій телефон, який був в кращому стані ніж телефон ОСОБА_4 і ОСОБА_10 віддав ОСОБА_4 свій мобільний телефон марки Самсунг С-3010зі стартовим пакетом оператора Київстар, а натомість отримав від ОСОБА_4 його телефон марки ЛД. Таким чином ОСОБА_4 відкрито заволодів телефоном, чим завдав матеріальну шкоду на загальну суму 825 гривень.

24.01.2011 року близько 09 години неповнолітній ОСОБА_4 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_5 з метою заволодіння чужим майном громадян ходили по вулиці в м. Б.Церква і шукали у кого можна забрати гроші чи мобільний телефон. Неподалік від буд. № 9 по вул. Леваневського підійшли до потерпілого ОСОБА_11, з метою незаконного заволодіння чужим майном громадян, ОСОБА_4 запитав останнього, чи є у нього дві гривні, на що ОСОБА_11 відповів, що не має. Після цього, ОСОБА_4 перевірив кишені ОСОБА_11 і побачивши в руках останнього мобільний телефон вирішив якимось чином заволодіти цим телефоном. Після відмови ОСОБА_11 віддати свій мобільний телефон ОСОБА_4 на його прохання, останній сказав, що побє йому обличчя і висловився нецензурними словами, тому ОСОБА_11, злякавшись, віддав свій мобільний телефон марки Нокіа 5130, а ОСОБА_4 взявши його і разом із ОСОБА_12 пішов від ОСОБА_11, таким чином, умисно, повторно, з корисливих намірів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, відкрито, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, заволоділи мобільним телефоном марки Нокіа 5310з картою памяті обємом 2 ГБ, чим завдали матеріальну шкоду на загальну суму 1065 гривень.

27.01.2011 року близько 13 години неповнолітній ОСОБА_4 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_6 і ОСОБА_5, з метою незаконного заволодіння чужим майном громадян ходили по вулицям м. Б.Церкви і шукали у кого можна забрати гроші чи мобільний телефон. Втрьох вони підійшли до ОСОБА_13, а ОСОБА_5 запитав у нього котра година, останній дістав з кишені куртки свій мобільний телефон марки Нокіа Н-73, сказав котра година, поклав телефон в кишеню і попрямував до свого підїзду за вказаною адресою. ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 вирішили між собою, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 попросять у ОСОБА_13 води і коли всі разом зайдуть в ліфт, заволодіють телефоном, а ОСОБА_4 в цей час буде чекати їх на вулиці. В ліфтовій кабіні підїзду № 5 буд. № 28 по вул. Грибоєдова в м. Б.Церква, ОСОБА_6 вихопив з руки ОСОБА_13 телефон і передав ОСОБА_5 Таким чином умисно, повторно, за попередньою змовою між собою, з корисливих намірів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, відкрито заволоділи вирвали з руки ОСОБА_13 мобільний телефон марки Нокіа Н-73зі стартовим пакетом оператором Діджусі грошима на рахунку, чим завдали матеріальну шкоду на загальну суму 1535 гривень.

13.02.2011 року близько 20 години неповнолітній ОСОБА_4 і неповнолітній ОСОБА_6 знаходячись в компютерному клубі ОСОБА_14 Нет, розташованого по вул. Я.Мудрого, 20 в м. Б.Церква зустріли неповнолітнього потерпілого ОСОБА_15 і маючи на меті незаконно заволодіти його майном, вступили між собою в попередню змову, сказали йому вийти на вулицю. На вулиці ОСОБА_4 попросив ОСОБА_15 показати свій мобільний телефон, тоді останній показав і поклав його назад в кишеню. В цей час з клубу вийшов ОСОБА_6, відразу підбіг до ОСОБА_15 і за попередньою змовою з ОСОБА_4, умисно, повторно, з корисливих намірів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоровя і яке виразилося в тому, що ОСОБА_4 і ОСОБА_6 почали наносити удари руками та ногами ОСОБА_16, чим спричинили легкі тілесні ушкодження та відкрито заволоділи у потерпілого його спортивною вязаною шапкою і спортивною сумкою зі шкільним приладдям, чим завдали потерпілому шкоду на загальну суму 150 гривень.

Крім того, 21.01.2011 року близько 16 години 20 хвилин неповнолітній ОСОБА_5 перебуваючи в приміщенні компютерного клубу ОСОБА_14 Нет, що по вул. Я.Мудрого в м. Б.Церква, сів на стілець позаду потерпілого неповнолітнього ОСОБА_14 та умисно, з корисливих намірів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно, скориставшись тим, що ОСОБА_14 не дивився в бік ОСОБА_5, викрав з кишені куртки останнього, яка висіла на стільці, мобільний телефон марки Енікул Т 818зі стартовим пакетом оператора Київстар, чим завдав матеріальну шкоду на загальну суму 725 гривень.

На даний вирок суду прокурором, який затвердив обвинувальний висновок подана апеляція, в якій він, не оспорюючи кваліфікації дій засуджених та доведеності їх вини, просить вирок суду щодо ОСОБА_4 скасувати у звязку з невідповідністю призначеного покарання ступеня тяжкості вчиненого злочину внаслідок його мякості та постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не були враховані всі дані про особу ОСОБА_4, зокрема не прийнято до уваги, що ОСОБА_4 неодноразово вчинялись злочини проти власності, а мякі види покарання щодо нього не виконують основної своєї мети виправлення особи злочинця.

На даний вирок суду засудженим ОСОБА_4 подана апеляція в якій він не оспорюючи кваліфікацію злочинів та фактичні обставини справи, вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає зміні через невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості та просить вирок суду змінити та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, застосувавши до нього ст. 69 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом було встановлено помякшуючи обставини та не знайдено обтяжуючих.

На даний вирок суду законним представником неповнолітнього засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_2 подана апеляція в якій вона просить вирок суду щодо Гурду за Д.В. змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_4 вчинив злочини у неповнолітньому віці, розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, претензій матеріального характеру до нього не має. Також судом не враховано стан його здоровя.

Вирок суду щодо засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ніким не оскаржений.

Заслухавши прокурора, який не підтримав подані апеляції і просить апеляції залишити без задоволення, а вирок суду без змін, захисника ОСОБА_1, засудженого ОСОБА_4 та його законного представника, які просили вирок суду змінити та призначити ОСОБА_4 покарання, не повязане з позбавленням волі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції до задоволення не підлягають.

В апеляції засуджений ОСОБА_4 зазначає, що суд при призначенні йому покарання, при наявності кількох обставин, що помякшують покарання не застосував до нього ст. 69 КК України. Дане твердження засудженого суд знаходить безпідставним, поскільки призначення більш мякого покарання є правом, а не обовязком суду.

Доводи в апеляції законного представника неповнолітнього засудженого щодо безпідставності твердження суду першої інстанції про недоцільність застосування до засудженого ОСОБА_4 ст.ст. 75, 104 КК України, колегія суддів знаходить не обґрунтованими. У відповідності до ст. 75 КК України, суд призначаючи покарання, може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного, конкретних обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. В даному випадку суд виклав свій висновок у вироку щодо недоцільності застосування до засудженого ОСОБА_4 ст.ст. 75, 104 КК України, належним чином обґрунтувавши його. Також не обґрунтованими є посилання в апеляції на повне відшкодування заподіяної шкоди, поскільки це суперечить фактичним обставинам справи.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання : у межах санкції статті КК що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання засудженому ОСОБА_4 належним чином врахував тяжкість інкримінованого йому злочину, конкретні обставини справи, обставини, що помякшують покарання, особу підсудного, що характеризується негативно, який за вчинення відкритого викрадення чужого майна раніше направлявся до спеціальної навчально-виховної установи для дітей терміном на 1 рік, однак належних висновків для себе не зробив та вчинив чотири аналогічні злочини із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого. При цьому суд призначив засудженому ОСОБА_4 мінімально можливе покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при призначення покарання засудженому ОСОБА_4, належним чином дотримані вимоги ст. 65 КК України і призначене покарання в даному випадку є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Свій висновок про необхідність призначення засудженому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, суд належним чином обґрунтував у вироку. В звязку з цим, колегія суддів знаходить безпідставним посилання в апеляції прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі засудженого внаслідок його мякості.

Оскільки вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляцій безпідставними, колегія суддів знаходить за необхідне апеляції залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, засудженого ОСОБА_4 та законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2011 року щодо ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, без змін.