ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Філатова В.М., Гриціва М.І.та
Пекного С.Д., Кравченко
Є.С.,

суддів за участю
прокурора

розглянувши в
судовому засіданні в м. Києві 10 квітня 2007 року кримінальну справу за
касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 на вирок
Старосинявського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2005 року та
ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 2006 року щодо
ОСОБА_1,

встановила:

вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області від 12 грудня
2005 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше
судимого 08 квітня 2003 року Овідіопльським районним судом Одеської області за
ч. 3 ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі, звільненого від
відбування покарання умовно-достроково на 5 (п'ять) місяців і 12 днів,

засуджено за:

- ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років з
конфіскацією майна, яке є власністю засудженого;

- ч. 2 ст. 317 КК України до позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років і
2 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш
суворого покарання більш суворим обрано покарання позбавлення волі строком на 5
(п'ять) років і два місяці, з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового
приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком призначено
остаточне покарання позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років і чотири
місяці.

Відповідно до ст. 96 КК України ОСОБА_1 призначено примусове лікування від
наркоманії за місцем відбування покарання.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3, судові рішення щодо якого не
оскаржуються.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те, що він разом з
ОСОБА_3 протягом липня 2005 року на городах мешканців АДРЕСА_2 збирали зелені
головки маку, приносили їх в літню кухню садиби ОСОБА_4, у якій тимчасово
жив ОСОБА_1, готували з неї
наркотичну речовину і вводили її собі та їхньому знайомому ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 2006 року
вирок щодо ОСОБА_1 змінено: перекваліфіковано його дії з ч. 2 ст. 307 КК
України на ч. 2 ст. 309 КК України і визначено покарання 3 (три) роки
позбавлення волі; за ч. 2 ст. 317 КК України - 5 (п'ять) років позбавлення волі
з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, крім житла, та на
підставі ст. 71 КК України визначено остаточне покарання 5 (п'ять) років і 1
(один) місяць позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю
засудженого, крім житла.

У решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений, не заперечуючи своєї винуватості в
незаконних діях з наркотичними засобами без мети збуту, просить закрити
провадження у справі по епізоду надання ним приміщення для вживання наркотичних
засобів, оскільки вважає, що докази по цьому епізоду обвинувачення здобуті з
порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Також мотивує необхідність
пом'якшення йому покарання.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2, посилаючись на істотні порушення
кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального
закону при обґрунтовуванні винуватості ОСОБА_1 у злочинах, просить постановлені
щодо нього судові рішення скасувати з направленням справи на новий судовий
розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку
прокурора Кравченко Є.С. про необхідність виключення з судових рішень вказівки
про застосування до засуджених ОСОБА_1
та ОСОБА_3 ст. 96 КК України, обговоривши доводи касаційних скарг та
перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційні скарги засудженого
та захисника ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 334 КПК України мотивувальна
частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення,
визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину
та його наслідки. У ній наводяться докази, на яких ґрунтується висновок суду
щодо підсудного, та зазначаються мотиви, з яких ним відкидаються інші докази.

Статтею 323 КПК України встановлено, що вирок суду
повинен бути законним і обґрунтованим, а оцінка доказів має ґрунтуватися на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності.

Для цього у вироку повинні бути проаналізовані й оцінені
всі докази.

У даній справі зазначені вимоги закону не дотримано.

Формулюючи обвинувачення ОСОБА_1 у злочині, передбаченого
ч. 2 ст. 307 КК України, суд не вказав предмета цього діяння та форм злочинної
поведінки з ним. З цього приводу у вироку лише зазначено, що засуджений та
ОСОБА_3 (дослівно) “... із зібраних зелених головок маку декілька раз готували
наркотичну сировину...”, тоді, як згідно із законом, у випадку доведеності
винності, мав би описати які саме дії і з яким конкретно наркотичним засобом,
чи психотропною речовиною, або їх аналогом
були ним вчинені.

Визнавши ОСОБА_1 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 317 КК
України, суд не сформулював обвинувачення за цією статтею звинувачення, зокрема
не зазначив часу, місця, способу його вчинення та обтяжуючих відповідальність
кваліфікуючих ознак.

Аналогічного змісту порушення були допущені й при постановлені вироку щодо
ОСОБА_3 Засуджуючи його за злочини, передбачені ч. 2 ст. 307, ч.2 ст. 315 КК
України, суд не сформулював обвинувачення по кожному з цих діянь (а.с.212-213).

Як видно з вироку, суд обґрунтував свої висновки суперечливими та
взаємовиключаючими показаннями
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5 про місце знаходження засудженими
рослин маку, хто з них, для кого й з чого готував рідину тощо. Оскільки під час
досудового та судового слідства кожен з них давав різні показання, суд з
посиланням на аркуші справи не вказав у вироку, якими з цих показань він
обґрунтовує обвинувачення, а які відкидає як недостовірні.

У справі залишились не перевіреними і не спростованими
твердження ОСОБА_1 про застосування до нього недозволених методів ведення
досудового слідства, внаслідок яких він визнав себе винним у наданні приміщення
для виготовлення та вживання наркотичних засобів ОСОБА_3 і ОСОБА_5, а також
показання засудженого ОСОБА_3 про обмову ним
ОСОБА_1 з тих же причин.

При розгляді справи в порядку апеляційного провадження
апеляційний суд не тільки не усунув вказані порушення, а й допустив свої.

Зокрема, суд фактично сформулював обвинувачення щодо
ОСОБА_1 у злочині, передбаченого ч. 2 ст. 317 КК України, та стосовно ОСОБА_3 у
злочинах, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 315 КК України, не врахувавши при
цьому тієї обставини, що ці обвинувачення не були викладенні судом першої
інстанції при постановлені вироку.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 307 КК України
на ч. 2 ст. 309 КК України, апеляційний суд не назвав наркотичний засіб, з яким
засуджений вчинив перелічені в ухвалі дії, а також не вказав його розмір, хоча
ця ознака має кваліфікуюче значення.

Як видно з резолютивної частини ухвали апеляційної
інстанції, ОСОБА_1 за сукупністю вироків призначено додаткове покарання у виді
конфіскації майна без урахування того, що вироком суду при визначенні
остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, воно йому не обиралось.

Також суд апеляційної інстанції послався на вирок, яким
ОСОБА_1 раніше не було засуджено, зокрема, в ухвалі зазначається вирок
Овідіопольського районного суду Одеської області від 3 червня 2003 року,
тоді як він був засуджений вироком того ж суду від 8 квітня 2003 року.

Таким чином, наведене вказує на те, що під час судового
розгляду справи та при розгляді її апеляційним судом були допущені істотні
порушення вимог кримінально-процесуального закону, що є безумовною підставою
для скасування вироку.

Колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 395 КПК
України скасуванню підлягає вирок не тільки щодо ОСОБА_1, а й стосовно ОСОБА_3

При новому розгляді справи суду необхідно усунути
зазначені порушення та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Наведені в касаційних скаргах засудженого ОСОБА_1 та його
захисника ОСОБА_2 інші доводи перевірятимуться при новому судовому розгляді
справи. Під час цього розгляду слід також дослідити наявність підстав та
необхідність застосування до засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вимог ст. 96 КК України
про примусове лікування їх від наркоманії.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Старосинявського районного суду Хмельницької області від 12 грудня
2005 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 2006
року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд в той же суд.

С у д д і:

Філатов В.М. Пекний
С.Д. Гриців М.І.