АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а:
В обґрунтування прийнятого рішення, слідчий суддя послався на те, що скаргу подано до суду особою, яка не має права її подавати, оскільки скаржником не надано суду відповідних документів на підтвердження того, що він має у кримінальному провадженні статус потерпілого з відповідними правами та обов`язками або володільця тимчасово вилученого майна, що надавало б йому право звертатись до слідчого судді зі скаргою у порядку ст. 303 КПК України.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_5 в межах строку апеляційного оскарження подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали слідчого судді від 24 лютого 2015 року, з огляду на її постановлення з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та, вказуючи на формальний підхід у судовому розгляду в суді першої інстанції, просить її скасувати.
При цьому, як зазначає ОСОБА_5 , 13 лютого 2015 року він, як потерпілий, подав до СУ ГУ МВС України в м. Києві клопотання про ____________________________________________
Справа №11-сс/796/980/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6
Категорія: ст. 303, 304 КПК України Доповідач ОСОБА_1
повернення тимчасово вилученого майна, проте письмової відповіді від слідчого не отримав, тому звернувся до суду зі скаргою на дії, бездіяльність слідчого СУ ГУ МВС України в порядку ст. 303 КПК України.
Водночас, як зазначає апелянт розгляд його скарги слідчим суддею відбувся за його відсутності і він не був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що згідно з п. 5 ч. 2 ст. 415 КПК України, є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, який при цьому, уточнивши своє прохання, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 , з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого, в якій просив визнати незаконним необґрунтоване утримання слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві майна, що належить йому - ОСОБА_5 , та яке було виявлено та вилучено 30 липня 2010 року за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 102, і повернути йому - ОСОБА_5 , це майно.
Тобто за змістом та вимогами скарги ОСОБА_5 оскаржує бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України.
Згідно ст. 177 КПК України (1960 року), обшук проводиться в тих випадках, коли є достатні підстави вважати, що знаряддя злочину, речі й цінності, здобуті злочинним шляхом, а також інші предмети і документи, які мають значення для встановлення істини в справі чи забезпечення цивільного позову, знаходяться в певному приміщенні або місці чи в якої-небудь особи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 186 КПК України (1960 року), при обшуку або виїмці можуть бути вилучені лише предмети і документи, які мають значення для справи, а також цінності і майно обвинуваченого або підозрюваного з метою забезпечення цивільного позову або можливої конфіскації майна. Предмети і документи, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до справи.
Разом з тим, кримінально-процесуальним кодексом України (1960 року) не передбачалося поняття «тимчасове вилучення майна», як і не передбачалося можливості оскарження саме до суду дій слідчого, здійснених в порядку ст.ст. 177, 186 КПК України (1960 року).
Відповідно до п. 9 розділу 11 Перехідних положень KПK України (2012 року), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Отже, положення глави 16 KПK України (2012 року), які регламентують порядок тимчасового вилучення майна, правові наслідки такого вилучення, а також процесуальний порядок припинення тимчасового вилучення майна стосуються дій слідчого, вчинених після набрання чинності новим КПК.
За таких обставин, оскаржувана ОСОБА_5 бездіяльність слідчого щодо неповернення майна, вилученого під час обшуку, здійсненого в порядку КПК (1960 року), не підлягає оскарженню в порядку ст. 303 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.
Отже, на думку колегії суддів, ОСОБА_5 подана скарга на бездіяльність слідчого, яка не підлягає оскарженню, тому слідчий суддя мав би відмовити у відкритті провадження за скаргою, оскільки питання наявності в особи права на звернення зі скаргою вирішується в залежності від наявності предмета оскарження, а останній в даному випадку відсутній.
Що стосується тверджень апелянта в суді апеляційної інстанції про те, що ним до слідчого судді оскаржувалась бездіяльність слідчого, пов`язана взагалі з не розглядом його клопотання від 13 лютого 2015 року про повернення вилученого майна, то останні суперечать змісту та вимогам його скарги до Голосіївського районного суду м. Києва, в яких ставилось питання про зобов`язання слідчого повернути майно, та не були предметом розгляду суду першої інстанції, тому не може бути предметом розгляду і суду апеляційної інстанції.
При цьому слід також вказати, що факт не розгляду слідчим поданого клопотання може бути предметом окремого самостійного оскарження, а саме, як нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кримінальним процесуальним кодексом строк (недотримання вимог ст. 220 КПК України), яке ніяким чином не пов`язується з бездіяльністю по неповерненню тимчасово вилученого майна в порядку ст. 169 КПК України.
За викладеним, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3