Справа №162/773/15-к
09 квітня 2015 року Номер провадження 1-кс/162/27/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року смт. Любешів
Слідчий суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника скаржника ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5 ,
Як з"ясувалось, предметом крадіжки є мобільний телефон марки ІNОКІА 206, серійний номер НОМЕР_1 , тобто телефон, який перебуває у його володінні.
Вказаний телефон було вилучено, до телефону додавалися дві сім картки мобільних НОМЕР_2 та КИЇВСТАР - НОМЕР_3 , а також карта пам"яті розміром 4 І`Б.
Постановою від 28.01.2015 року мобільний телефон марки НОКІА 206, серійний помер НОМЕР_1 , дві сім картки мобільних МТС НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , а також карта памяті розміром 4 ГБ були визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні..
Ухвалою слідчого судді Любешівеького районного суду від 31.01.2015 року відмовлено у накладенні арешту на мобільний телефон з підстав відсутності доказів права власності.
Ухвалою слідчого судді Любешівеького районного суду від 05.02.2015 року у визнанні бездіяльності слідчого протиправною та поверненні вказаного телефону відмовлено з підстави визнання в якості речовим доказом телефону (постанова від 28.01.2015 року) та на той час не зясовано дійсного власника телефону, тобто чи належить він скаржнику чи потерпілій у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , оскільки остання цей телефон впізнала. Протокол впізнання та протокол допиту досліджувався слідчим суддею при розгляді клопотання про накладення арешту на майно від 31.01.2015 року.
В подальшому була прийнята ухвала слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів та інформації, яка знаходиться в мобільних операторів, з метою зясування обставини, яка сім карта працювала у вказаному телефоні.
У звязку з зазначеними діями потерпілої ОСОБА_7 та її неправдивими показаннями, він вимушено був позбавлений можливості користуватися належним йому мобільним телефоном, сімкартами та картою пам"яті на протязі півтора місяця, у зв"язку з безпідставною перевіркою, внаслідок чого йому завдана моральна шкода.
17.03.2015 року на підтвердженя права власності йому повернуто вилучені мобільний телефон і сімкарти.
Враховуючи вказані обставини, ним було подано заяву про внесення відомостей до ЄРДР щодо факту давання завідомо неправдивих показів та визнання і залучення його у кримінальному провадженні в якості потерпілого.
19 березня 2015 року повідомлення про кримінальне правопорушення внесено в ЄРДР, проте у вирішенні питання про визнання його потерпілим відмовлено.
В судовому засіданні представник скаржника- адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримала та дала пояснення аналогічні тим, що вказані в описовій частині скарги.
Взявши до уваги пояснення представника скаржника, слідчого, думку прокурора та дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Згідно положень частин 1, 2 та 3 статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов"язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв"язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Отже, з аналізу зазначених норм слідує, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути особа, якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і яка подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого вже після початку кримінального провадження.
Часткове задоволення заяви ОСОБА_6 в даному випадку суперечить положенням частин 1, 2 та 3 статті 55 КПК України.
Зокрема, ОСОБА_6 , вважаючи себе особою, якій кримінальним правопорушенням завдано шкоди, звернувся до Любешівського РВ УМВС із заявою про вчинення кримінального правопорушення та визнання його потерпілим у кримінальному провадженні.
Таким чином, приймаючи по заяві скаржника рішення про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення, слідчий ОСОБА_5 повинен був також задовольнити його заяву про визнання потерпілим у кримінальному провадженні.
Враховуючи приписи частини 1 статті 304 КПК України та досліджені в судовому засіданні обставини щодо часу отримання скаржником оскаржуваної постанови, слід констатувати, що десятиденний строк на оскарження рішення слідчого у справі не порушений.
Згідно положень ст.307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування слідчий суддя постановляє ухвалу про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
2) зобов"язання припинити дію;
3) зобов"язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
За таких обставин постанова слідчого Любешівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 підлягає до скасування, а скарга ОСОБА_6 - до задоволення. На підставі наведеного, керуючись ст.ст.306, 307 КПК України, слідчий суддя,- у х в а л и в:
Скаргу задовольнити.
Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя:/підпис/ ОСОБА_1

Оригіналу відповідає:

Суддя Любешівського

районного суду ОСОБА_1