АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2007
року. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного
суду Тернопільської області в складі:

Головуючого:
Коваленка Є.П.

суддів: Стадника О.Б., Гавриш Г.П.

з участю
прокурора - Парусова
А.М.

захисника ОСОБА_3

засудженого
ОСОБА_1 та
потерпілої ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Тернополі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок
Бучацького районного суду від 12
жовтня 2006 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і
житель АДРЕСА_1
українець, гр. України, з середньою спеціальною
освітою, працюючийІНФОРМАЦІЯ_2, не судимий, визнаний винним у вчиненні
злочину, передбаченому ст. 98
КК України в редакції 1960
року та звільнений від покарання у зв'язку з закінченням строків давності
притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов задоволено частково, стягнуто з
засудженого ОСОБА_1 в
користь потерпілої ОСОБА_2 12300
грн. матеріальної та 10
000 грн. моральної шкоди заподіяної злочином.

Згідно вироку суду, засуджений ОСОБА_1. отримавши дозвіл на право
зберігання та носіння мисливської вогнепальної зброї - рушниці ГЖ-43 12 калібру, будучи членом Українського товариства мисливців та рибалок і маючи
дозвіл на добування водоболотної дичини був проінструктований з правил безпеки при полюванні та встановленими при цьому
заборонами.

Згідно сезонної картки
для відстрілу водоболотної дичини в
угідді Осівецького первинного
мисливського колективу Бучацького району ІНФОРМАЦІЯ_3

Справа № 11-16 2007 року Головуючий у 1 інстанції Федорончук В.Б..

категорія: 98 КК України 1960 р доповідач Стадник О.Б.

засуджений ОСОБА_1. разом з
мисливцями ОСОБА_4 і "
ОСОБА_5, а також неповнолітнім ОСОБА_6,
що не був мисливцем, знаходився на полюванні на ставку вказаного угіддя.

В порушення
вимог ст. 20 Закону
України «Про мисливське господарство та
полювання» від 22.02.2000 року № 1478-111, продовжуючи полювання після 21
години, тобто в темний період доби, нехтуючи вимогами п.п. 16,17,19 «Правил по
техніці безпеки при полюванні з мисливською зброєю в побуті і при полюванні»,
затверджених міністром Лісового господарства YPCP та
першим міністром МВС УРСР 31.03.1989
року, п.п. 3.6, 3.8,
3.9 «Інструкції з охорони праці при поводженні з мисливською зброєю, проведення
полювання та боротьбі з бракон'єством» №
105, затвердженої директором Бучацького держлісгоспу 16.10.1998 року, при появі
у повітрі водоболотної дичини після пострілу, проведеного мисливцем ОСОБА_5 по
налетілій на ставок качці, засуджений ОСОБА_1.
без умислу на вбивство, внаслідок своєї злочинної
недбалості, не переконавшись у тому, що в напрямку пострілу немає людей,
здійснив постріл зі своєї рушниці та влучив у потерпілого ОСОБА_6 Внаслідок
цього останній отримав наскрізне вогнепальне поранення в голову, що
супроводжувалось грубим руйнуванням кісток черепа та речовини головного мозку,
від чого настала його смерть. Тим самим засуджений ОСОБА_1. вчинив вбивство
ОСОБА_6 з необережності.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати, а справу закрити
за п. 2 ст. 6 КПК України за з
недоведеністю його участі у вчиненні злочину
або направити для проведення додаткового розслідування.

Зокрема,
засуджений ОСОБА_1. зазначає, що досудовим слідством та судом допущено істотні
порушенням вимог кримінального та кримінально -процесуального закону, а саме:

· під час
досудового слідства та у вироку обвинувачення у вчиненні ним злочину викладено
не конкретно, у ньому не зазначено місце та час вчинення злочину;

· у вироку
невірно трактовані його показання, показання потерпілої ОСОБА_2 та свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8;

· судом
необгрунтовано не прийнято до уваги його свідчень в суді та на досудовому слідстві, а прийнято до уваги
свідчення свідка ОСОБА_5 який насправді давав непослідовні та
суперечливі покази;

- суд у вироку послався на висновок комплексної медико-
криміналістичної експертизи, висновків якої він не визнає і про що заявляв
клопотання під час досудового слідства та в суді;

- при обґрунтуванні вини суд послався на його покази при
допиті в якості свідка (т.1 а.с.38-40) та відтворенні обстановки та обставин
події злочину (т. 1 а.с. 43-47), які визнані
апеляційним судом нелегітимними (т.1 а.с. 227)
і посилання на них у вироку є незаконним;

- судом допущено порушення вимог ч. З ст. 28 КПК України при
вирішенні цивільного позову, що полягало у тому, що позовна заява про
відшкодування матеріальної шкоди подана потерпілою під час судового слідства;

- в порушення ст.
324, 327 КПК України, визнавши його винним у

вчиненні злочину
суд у вироку не призначивши йому покарання звільнив від покарання;

·
не здобуто доказів його вини у вчиненні злочину, проте з
матеріалів справи вбачається, що вбивство
потерпілого ОСОБА_6 з необережності міг вчинити свідок ОСОБА_5, але цього судом
до уваги не прийнято;

·
органами досудового слідства не в повному обсязі виконано
вказівки судових інстанцій, що давались при поверненні справи для проведення
додаткового розслідування, зокрема не долучено до матеріалів справи відеокасети
проведеної слідчбї дії від 21.08.2001
року;

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просить вирок суду залишити
без змін, засудженого ОСОБА_1
та його захисника, які просять вирок суду скасувати, а справу направити для
проведення додаткового розслідування, потерпілу ОСОБА_2, яка просить вирок суду
залишити без змін, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши
доводи апеляції, колегія суддів вважає, що
вони підлягають частковому задоволенню з таких підстав:

Засуджений ОСОБА_1. визнаний
судом винним у вчиненні злочину, передбаченому ст. 98 КК України в
редакції 1960 року, та
звільнений від покарання у зв'язку з закінченням строків давності, відповідно
до ст. 49 КК України. Міра покарання засудженому ОСОБА_1 не призначена.

Відповідно до ч. З ст. 327 КПК України обвинувальним вироком суду особі за вчинений
злочин завжди призначається конкретна міра" покарання. Якщо засуджений визнається винним у вчиненні
злочину, з дня вчинення якого минули вказані у ст. 49 КК України
строки, суд постановляє обвинувальний вирок і призначає покарання, передбачене
кримінальним законом, а потім звільняє його від призначеного покарання,
виклавши в резолютивній частині вироку окреме рішення про таке звільнення.
Звільнення від покарання без призначення покарання взагалі як окремий різновид
звільнення від покарання Кримінальний
кодекс України і кримінально процесуальний кодекс України не передбачають.

Отже є обґрунтованою і підлягає задоволенню апеляційна скарга засудженого ОСОБА_1 про необхідність
скасування вироку щодо нього в у зв'язку з порушенням судом ст. 327 КПК України щодо
постановления обвинувального вироку та неправильним застосуванням
кримінального закону щодо звільнення його від покарання.

З цих підстав, які передбачені у п.
4 ст. 367 КПК України, судове рішення щодо ОСОБА_1 підлягає
скасуванню, а справа направленню на новий судовий
розгляд, під час якого необхідно усунути зазначені порушення закону.

Враховуючи, що судове рішення скасовується в повному об'ємі із-за
неправильного застосування кримінального закону та порушень норм
кримінально-процесуального закону то інші доводи, які викладені засудженим в апеляційній скарзі слід перевірити суду при
розгляді справи по суті.

Керуючись ст. 365, 366, 367,371 КПК
України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Бучацького
районного суду від 12 жовтня 2006 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд
Бучацькому районному суду в іншому складі суду.