Справа №560/682/15-к
Провадження №1-кп/560/66/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2015 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000003 від 31 січня 2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою освітою, працюючої директором Залузького СБК, одруженої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч.1 ст.366 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 працюючи з 01.04.1999 року по даний час на посаді директора Залузького сільського будинку культури Залузької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, який відповідно до Статуту, затвердженого рішенням Залузької сільської ради №171 від 14.11.2009 року, є комунальним закладом, будучи службовою особою, котра відповідно до Посадової інструкції директора сільського будинку культури, затвердженої начальником відділу культури і туризму Дубровицької райдержадміністрації 04.01.2012 року, постійно виконує організаційно-розпорядчі обов`язки, пов`язані із керівництвом діяльністю культурно-освітнього закладу, здійсненням контролю за виконанням підлеглими трудової дисципліни, правил техніки безпеки, охорони праці, незаконно заволоділа чужим майном при наступних обставинах. У грудні 2014 року склала та подала до Залузької сільської ради Дубровицького району, табелі обліку робочого часу по будинку культури Залузької сільської ради за листопад 2014 року та грудень 2014 року, згідно яких вона відпрацювала на посаді директора Залузького сільського будинку культури 20 днів (160 годин) у листопаді та 12 днів (96 годин) у грудні 2014 року, в той час як згідно інформації Державної прикордонної служби України від 27.02.2015 року, ОСОБА_4 в період з 14 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року, та з 01 грудня 2014 року по 12 грудня 2014 року фактично перебувала за межами України.

На підставі зазначених табелів обліку робочого часу ОСОБА_4 було зайво нарахована та виплачена заробітна плата за рахунок коштів місцевого бюджету сільської ради за відпрацьовані години на посаді директора Залузького сільського будинку культури, протягом 13 робочих днів у листопаді 2014 року з 14.11.2014 року по 30.11.2014 року у сумі 1 166,04 грн. та протягом 10 робочих днів у грудні 2014 року з 01.12.2014 року по 12.12.2014 року у сумі 791,69 грн., а всього у сумі 1957,73 грн., чим заподіяно шкоду державним інтересам в особі Залузької сільської ради на зазначену суму.

Крім цього ОСОБА_4 , працюючи з 01.04.1999 року по даний час на посаді директора Залузького сільського будинку культури Залузької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, який відповідно до Статуту, затвердженого рішенням Залузької сільської ради №171 від 14.11.2009 року, є комунальним закладом, будучи службовою особою, котра відповідно до Посадової інструкції директора сільського будинку культури, затвердженої начальником відділу культури і туризму Дубровицької райдержадміністрації 04.01.2012 року, постійно виконує організаційно-розпорядчі обов`язки, пов`язані із керівництвом діяльністю культурно-освітнього закладу, здійсненням контролю за виконанням підлеглими трудової дисципліни, правил техніки безпеки, охорони праці, маючи умисел на службове підроблення, у грудні 2014 року внесла до офіційних документів, а саме Табелів обліку робочого часу по будинку культури Залузької сільської ради, які затверджені наказом Державного комітету статистики України від 5 грудня 2008 року № 489, завідомо неправдиві відомості, про відпрацювання нею 13 робочих днів у листопаді 2014 року з 14.11.2014 року по 30.11.2014 року та 10 робочих днів у грудні 2014 року з 01.12.2014 року по 12.12.2014 року та подала їх до Залузької сільської ради Дубровицького району, в той час як згідно інформації Державної прикордонної служби України від 27.02.2015 року, остання в період з 14 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року та з 01 грудня 2014 року по 12 грудня 2014 року фактично перебувала за межами України.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями, які виразились у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою, своїм службовим становищем та внесені до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

29 квітня 2015 р. між старшим прокурором Дубровицького району ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 00000003 від 31.01.2015 року, з одного боку та ОСОБА_4 , а також її захисником ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до вказаної угоди прокурор, обвинувачена та її захисник дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних обставин для даного кримінального провадження та правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 191 та ч.1 ст.366 КК України, підозрювана у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні даного злочину.

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинна понести за вчинені правопорушення, а саме:

- за ч.2 ст. 191 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно- розпорядчих функцій строком на 1 рік 6 місяців;

- за ч.1 ст.366 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно- розпорядчих функцій строком на 1 рік;

Відповідно до ст.70 КК України, сторони погоджуються на визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 1 рік 6 місяців.

Проте, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, позитивну характеристику за місцем проживання, а також те, що сторонами було досягнуто згоди у призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше 5 років, керуючись ст. 75 КК України сторони погоджуються на звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробовуванням, із встановленням іспитового строку терміном 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження вищевказаної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримано правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене в ній покарання.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.191 та ч.1 ст. 366 КК України, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнала себе винною, відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої та невеликої тяжкості.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкціям, які передбачені ч.2 ст.191 та ч.1 ст. 366 КК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між старшим прокурором Дубровицького району ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також її захисником ОСОБА_5 , відповідають вимогам КПК та КК України, а також виконавши в судовому засіданні вимоги ч. 4 і ч. 6 ст. 474 КПК України та переконавшись у відсутності підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених у ч. 7 ст. 474 КПК України і враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, суд, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження вищевказаної угоди.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , що передбачені ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України щодо обвинуваченої, не встановлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченої не застосовувались.

Процесуальних витрат по кримінальному провадженню немає.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 373, 374-376, 394-395, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості, яка була укладена 29 квітня 2015 року між старшим прокурором Дубровицького району ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також її захисником ОСОБА_5 затвердити.

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України та призначити їй покарання:

- за ч.2 ст.191 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати керівни посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

- за ч.1 ст.366 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права обіймати керівни посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Керуючись ст.75 КК України, звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи.

Іспитовий строк засудженій ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку лише з підстав, визначених у ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис
З оригіналом згідно
Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_1 .