Ухвала іменем україни 17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,

суддів: ОСОБА_10, ОСОБА_11,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_12,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 00000296 від

20 листопада 2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого, останнього разу - за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від

29 травня 2013 року за ч. 2 ст. 185, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років

6 місяців,

за ч. 1 ст. 115 КК,

за участю прокурора ОСОБА_13,

засудженого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_2 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор указує на те, що матеріали провадження не містять даних про те, що обвинуваченому вручено пам'ятку про його права та обов'язки, а також вказує на те, що в ухвалі апеляційного суду не зазначено узагальненого викладу позиції обвинуваченого з приводу апеляційних скарг.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить постановлені судові рішення щодо нього скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_2 посилається на те, що місцевий суд до початку судового розгляду прийняв в повному обсязі матеріали досудового розслідування. На думку засудженого, в справі допущена неповнота й однобічність досудового та судового слідства внаслідок чого місцевий суд неправильно встановив фактичні обставини справи та неправильно застосував кримінальний закон.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4, наводячи доводи, що умислу на вчинення вбивства його підзахисний не мав, а в даному випадку має місце вбивство через необережність внаслідок злочинної недбалості. На думку останнього, в справі допущена неповнота й однобічність досудового та судового слідства внаслідок чого місцевий суд неправильно встановив фактичні обставини справи та неправильно застосував кримінальний закон, що потягло призначення йому покарання, яке є несправедливим внаслідок суворості. У своїй скарзі захисник просить постановлені у справі судові рішення щодо ОСОБА_2 змінити, перекваліфікувати дії останнього з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 КК і призначити йому покарання в межах санкції вказаної норми з урахуванням пом'якшуючих обставин.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений

ОСОБА_2, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від

17 січня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків ОСОБА_2 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 27 березня

2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 змінив в частині стягнення судових витрат. В решті залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним і засуджено за те, він

24 червня 2013 року приблизно о 19.00 год. у стані алкогольного сп'яніння в будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 на ґрунті особистих неприязних стосунків умисно вдарив дерев'яною дощечкою по голові та в груди ОСОБА_5, яка лежала на ліжку. Потім стягнув жінку з ліжка на підлогу і завдав їй ударів по голові та тулубу, від яких

ОСОБА_5 втратила свідомість.

Потім ОСОБА_2 виволік тіло ОСОБА_5 за волосся з будинку, запхав їй у рот шмат туалетного паперу, що призвело до механічної асфікції, від чого ОСОБА_5 померла.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_2, який при вирішенні касаційної скарги прокурора поклався на розсуд суду, а касаційні скарги його та захисника ОСОБА_4 просив задовольнити, пояснення захисника ОСОБА_3, який у задоволенні касаційної скарги прокурора просив відмовити, а касаційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_4 підтримав, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційних скарг учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах та запереченні на неї доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі засудженого та його захисника, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.

Під час перевірки матеріалів справи встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні умисного вбивства за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у кримінальному провадженні, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінених у вироку.

При цьому місцевий суд виходив із показань самого засудженого ОСОБА_2 у судовому засіданні про те, що того дня під час конфлікту він у стані алкогольного сп'яніння завдав ударів у тіло ОСОБА_5 Спочатку жінка пручалась, а потім втратила свідомість, а він, витягнувши її на подвір'я, запхав їй у рот шмат туалетного паперу та пішов до магазину. Повернувшись додому, він перетягнув тіло від будинку в кущі, а коли стемніло, перевіз тіло ОСОБА_5 на тачці в кінець городу. Ці показання об'єктивно узгоджуються: з показаннями свідків ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8; з даними, що містяться у протоколі слідчих дій, висновку судово-медичної експертизи від 26 червня-16 серпня 2013 року про характер та локалізацію виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень та з іншими доказами, достовірність яких сумніву в колегії суддів не викликає.

При цьому як вбачається із висновку судово-психіатричної експертизи, засуджений в період вчинення злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Отже, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що обставини справи й характер дій засудженого свідчать про те, що

ОСОБА_2, який наносив удари потерпілій дерев'яною дощечкою, а потім стягнув потерпілу з ліжка на підлогу та продовжив наносити удари жінці в життєво важливі органи, від яких вона втратила свідомість, а потім не зупинившись, ОСОБА_2 витягнув її за волосся та руку з будинку, запхав їй у рот шмат туалетного паперу, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його наслідки та свідомо допускав заподіяння смерті.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що твердження засудженого ОСОБА_2 та його захисника про те, що він не мав умислу на позбавлення життя ОСОБА_5, а вчинив вбивство через необережність, колегія суддів вважає безпідставними.

Дій ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковано правильно.

Відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд урахував всі обставини справи, ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_2 злочину, пом'якшуючу обставину - наявність на утриманні малолітньої доньки, 2012 року народження та наявність обтяжуючої - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, а також урахував особу засудженого та дійшов правильного висновку про призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі.

Суд апеляційної інстанцій, перевіряючи дане кримінальне провадження в апеляційному порядку, доводи поданих на вирок суду першої інстанції апеляцій учасників судового розгляду, які аналогічні доводам касаційних скарг засудженого та захисника ОСОБА_4 щодо доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину належним чином проаналізував та прийняв відповідне рішення про залишення апеляційних скарг без задоволення, яке є достатньою мірою вмотивоване. Свої висновки, з якими погоджується колегія суддів із цього питання, суд належним чином умотивував.

Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, а тому доводи прокурора в касаційній скарзі про невідповідність рішення апеляційного суду вимогам вказаній нормі кримінального процесуального закону вважає необґрунтованими.

Порушень кримінально-процесуального закону, які би могли бути підставою для зміни чи скасування судових рішень у справі не встановлено.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від

17 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від

27 березня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11