В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 274/282/15-к
Провадження № 1-кп/0274/150/15
12.03.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого-судді ОСОБА_1 з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева кримінальне провадження № 274/282/15-к по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Ружинського р-ну Житомирської області, українця, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ч. 2 ст. 407 КК України,
з участю: прокурора - ОСОБА_4 ;
обвинуваченого ОСОБА_3 ;
20 березня 2014 року рядового ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року та в той же день рядового ОСОБА_3 направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
20 березня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) № 60 рядового ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та 03 квітня 2014 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 1 рядового ОСОБА_3 призначено солдатом на посаду номера обслуги 5 обслуги 2 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 5 гаубичного самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, та відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, де визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Так, під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Так, солдат ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом та з метою ухилення від проходження військової служби, без дозволу командування військової частини та поважних причин, маючи об`єктивні можливості для несення військової служби, 23 вересня 2014 року о 08 годині 00 хвилин не прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та до 17 жовтня 2014 року проводив час на власний розсуд, службові обов`язки не виконував.
Кримінальна відповідальність за вчинення дій в яких обвинувачується ОСОБА_3 , передбачена ст. 407 ч. 2 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
Обвинувачений ОСОБА_3 просить затвердити суд укладену угоду про визнання винуватості. Вказав, що вину у вчиненні злочину визнає повністю, розуміє наслідки затвердження судом даної угоди.
Прокурор не заперечив проти затвердження судом угоди про визнання винуватості та призначенні покарання, яке вони узгодили.
Згідно укладеної угоди про визнання винуватості, ОСОБА_3 , щиро розкаявся, надав слідству зізнавальні покази і зобовязується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри під час досудового розслідування та у судовому провадженні. Сторони узгодили покарання за ст. 407 ч. 2 КК України у виді штрафу у розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275 грн.
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості укладена між старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 відповідає ст.ст. 468, 469,470, 472 КПК України та вимогам Кримінального кодексу України. Так, вказана угода укладена у кримінальному провадженні, щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Умови угоди не суперечать вимогам Кримінально процесуального кодексу України, дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 407 КК України кваліфіковано вірно. Узгоджене сторонами покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. Умови укладеної угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. У суду немає підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним. Підстав для неможливості виконання обвинуваченим ОСОБА_3 , взятих на себе угодою зобов"язань, суд не вбачає.
Враховуючи наведене, суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Керуючись ст.ст. 314, 369, 370,371, 374, 376, 474, 475КПК України, суд -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 21 січня 2015 року в м. Житомирі між обвинуваченим ОСОБА_3 та старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_5 .
Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.2 КК України, призначивши покарання у виді штрафу у розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275 грн.
Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
обвинуваченим - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 статті 474 КПК України, в тому числі нерозяснення обвинуваченому наслідків укладення угоди;
прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий: