УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2015 року, -
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Малин Житомирської області, громадянина України, проживаючого АДРЕСА_1 , одруженого, раніше судимого:
-30.06.2005 року Малинським районним судом Житомирської області за ст.ст. 185 ч. 3, 75 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
-14.07.2006 року Малинським районним судом Житомирської області за ст.ст. 186 ч. 2, 304, 70 ч. 1, 71 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі; постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 1.04.2009 року замінено невідбуту частину покарання на 2 роки виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в доход держави;
-12.10.2009 року Малинським районним судом Житомирської області за ст.ст. 187 ч. 1, 187 ч. 2, 186 ч. 2, 70, 72 КК України на 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна; ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.03.2013 року у відповідності до ст. 82 КК України покарання у вигляді позбавлення волі замінено на 3 роки 6 місяців 18 днів обмеження волі, -
засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України на 6 років позбавлення волі, виправдано за ст.ст. 152 ч. 1, 187 ч. 2 КК України у зв`язку з недоведеністю.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 12.10.2009 року та ухвали Коростенського міськрайонного суду від 18.03.2013 року, якою замінено покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі, з врахуванням вимог п. б ч. 1 ст. 72 КК України, призначено обвинуваченому ОСОБА_10 остаточне покарання 6 років 6 місяців позбавлення волі.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Червона Волока Лугинського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_2 , не одруженого, раніше судимого:
-10.01.2013 року Богунським районним судом м. Житомира за ст.ст. 307 ч. 2, 69 КК України на 3 роки обмеження волі з конфіскацією 1/2 частини майна, -
засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 10.01.2013 року, з врахуванням вимог п. б ч. 1 ст. 72 КК України, призначено обвинуваченому ОСОБА_9 остаточне покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу, залишений без зміни - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання обом обвинуваченими вирішено рахувати з 03.04.2015 року.
Зараховано в строк відбуття покарання час знаходження під вартою: обвинуваченому ОСОБА_10 з 11.10.2013 року, обвинуваченому ОСОБА_9 з 07.11.2013 року.
Відмовлено в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_10 в зв`язку з відсутністю підстав.
Згідно вироку суду, 07 жовтня 2013 року біля 7 години ОСОБА_10 повертаючись з наданої йому короткострокової відпустки приїхав в м. Радомишль Житомирської області, де у вказаний час прийшов на вул. Чкалова в м. Радомишль Житомирської області, на якій, помітивши поодиноку перехожу ОСОБА_12 , у ОСОБА_10 виник злочинний намір, направлений на відкрите викрадення її майна. Реалізовуючи вищевказаний злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_10 , розуміючи протиправність та відкритість для потерпілої своїх дій, діючи повторно, на АДРЕСА_3 , раптово підбіг до ОСОБА_12 та застосовуючи насильство, яке не було небезпечним для її життя та здоров`я і виразилось в поштовху та нанесенні удару по голові, від якого ОСОБА_12 впала на землю, відкрито викрав у останньої жіночу сумочку вартістю 250 гривень, в якій знаходились наступні речі: мобільний телефон «NOKIA С2-06», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , на дві сім-картки «Київстар» та «Діджус», з флеш-картою розширення пам`яті на 2 Gb, загальною вартістю з урахуванням зносу 800 гривень; косметичне приладдя - губна помада «Ейвон» вартістю 18 гривень, туш «Максфактор» вартістю 120 гривень, три косметичні олівці вартістю 15 гривень кожний, тональна крем-пудра «Ейвон» вартістю 50 гривень - всього на суму 233 гривні; гаманець вартістю 100 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 4 гривні; ключі від замків, накопичувальна картка магазину «Сільпо», дві картки рахунків у банку «Приватбанк», що матеріальної цінності не мають, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1377 гривень.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 09 жовтня 2013 року біля 00-00 годин ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , з усного дозволу інспектора відділу нагляду і безпеки Бердичівського виправного центру №108 ст. л-та внутр. служби ОСОБА_14 , залишивши місце обмеження волі, знаходячись на вул. Шевченка в м. Радомишлі Житомирської області, де помітивши ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_17 відкрито викрасти майно вказаних осіб, після чого у них виник спільний злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізовуючи вищевказаний злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , за попередньою змовою між собою, а ОСОБА_10 повторно, розуміючи протиправність і відкритість для потерпілих своїх дій, на перехресті вул. Шевченка та вул. Міськради в м. Радомишль Житомирської області біля міського парку, наблизились до ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , та, застосовуючи насильство, яке не було небезпечним для їх здоров`я і виразилось в нанесенні ударів руками по голові кожного, заподіявши потерпілому ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді садна на волосистій частині голови, садна та крововиливу на обличчі, що відносяться до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, відкрито викрали при цьому у ОСОБА_15 наступне майно: зимову шкіряну куртку, залишковою вартістю 120 гривень, мобільний телефон «NOKIA 1208», залишковою вартістю 150 гривень, чоловічі перчатки вартістю 60 гривень, а також відкрито викрали у ОСОБА_16 балонову куртку вартістю 120 гривень та гроші в сумі 160 гривень.
Таким чином ОСОБА_10 та ОСОБА_13 відкрито викрали майно ОСОБА_18 на суму 330 гривень та майно ОСОБА_16 на суму 280 гривень, яким розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілим матеріальну шкода на вказані суми.
В подальшому, 09 жовтня 2013 року біля 00-20 години, засуджений ОСОБА_10 та засуджений ОСОБА_13 з усного дозволу інспектора відділу нагляду і безпеки Бердичівського виправного центру № 108 ст. л-та внутрішньої служби ОСОБА_14 , залишивши місце обмеження волі, знаходячись на вул. Мала Житомирська в м. Радомишль Житомирської області, де помітивши поодиноку перехожу ОСОБА_19 , ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_17 відкрито викрасти її майно, після чого у них виник спільний злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізовуючи вищевказаний злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , за попередньою змовою між собою, діючи повторно, розуміючи протиправність і відкритість для потерпілої своїх дій, на вул. Мала Житомирська в м. Радомишль Житомирської області, підійшли до ОСОБА_19 , та застосовуючи насильство, яке не було небезпечним для її життя та здоров`я і виразилось в нанесенні ударів руками по голові та зваленні на землю, заподіявши потерпілій ОСОБА_19 тілесні ушкодження у вигляді синця, садна та крововиливу на обличчі, синця та садна на лівій кисті, що відносяться до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, відкрито викрали при цьому наступне майно: жіночу сумочку вартістю 250 гривень, гаманець вартістю 100 гривень, в якому знаходились гроші у сумі 882 гривні, парасольку вартістю 60 гривень; картки рахунків у банках та документи, що матеріальної цінності не мають.
Таким чином ОСОБА_10 та ОСОБА_13 відкрито викрали майно ОСОБА_19 на загальну суму 1292 гривні, яким розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкода на вказану суму.
Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненим повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили злочини, передбачені ч. 2 ст. 186 КК України.
В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію скоєного кримінального правопорушення, просить змінити вирок суду, в зв`язку з суворістю призначеного останньому покарання та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вважає, що суд обрав відносно ОСОБА_9 надто сувору міру покарання, недостатньо врахував його особу та обставини, що пом`якшують покарання. Зазначає, що судом не враховано обставину повного відшкодування ОСОБА_9 завданого збитку та думку потерпілих, які просили суд суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_9 ;
- захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію скоєного кримінального правопорушення, просить змінити вирок суду, в зв`язку з суворістю призначеного останньому покарання та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вважає, що суд обрав відносно ОСОБА_10 надто сувору міру покарання, недостатньо врахував його особу та обставини, що пом`якшують покарання. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 визнав свою вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину та повністю відшкодував заподіяні збитки.
Заслухавши доповідача, пояснення захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в підтримання своїх апеляційних скарг, міркування прокурора ОСОБА_6 в заперечення апеляційних скарг захисників, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, вчиненим повторно, за попередньою змовою групою осіб, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку і в апеляційних скаргах не оспорюється. Дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за ст. 186 ч. 2 КК України судом кваліфіковані правильно.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 суд послався на те, що обставинами, які пом`якшують покарання обом обвинуваченим є щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, обставиною, яка обтяжує покарання обох обвинувачених є рецидив злочинів.
Суд також врахував характер і ступінь тяжкості скоєних обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, особи обох обвинувачених, які вчинили тяжкий злочин під час відбуття покарання, характеристику обох обвинувачених за місцем відбуття покарання, згідно якої обвинувачений ОСОБА_10 характеризується позитивно, а обвинувачений ОСОБА_9 - посередньо.
Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень неможливе без їх ізоляції від суспільства та призначив покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст. 186 ч. 2 КК України.
З наведеним висновком місцевого суду погоджується і апеляційний суд, оскільки ні з матеріалів кримінального провадження, ні з доводів апеляційних скарг не вбачається підстав для призначення обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 ч. 1 КК України.
Доводи апеляційних скарг про суворість призначеного обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання апеляційний суд вважає безпідставними та відмічає, що обвинувачений ОСОБА_10 , який раніше неодноразово судимий за скоєння умисних корисливих злочинів, та обвинувачений ОСОБА_9 відбували покарання, але продовжували злочинну діяльність, їм призначено остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 ч. 1 КК України, що свідчить про небажання останніх стати на шлях виправлення.
Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , залишити без задоволення.
Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2015 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 протягом трьох місяців з дня вручення останнім копії ухвали.
Судді: