Справа № 761/1358/15-к
Провадження № 1-кп/761/319/2015
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2015 року
Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 0011494 від 20.10.2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні уважає, що обвинувальний акт може бути призначений до судового розгляду. Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 , потерпілі також вважають відсутніми підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інше), але вказані вимоги КПК України не виконані належним чином.

Так, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, відповідно до якої розбій - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров*я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Частиною 2 ст.187 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб.

Як убачається з викладення фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 здійснили напад із погрозою застосування насильства відносно потерпілих, заволоділи грошовими коштами потерпілих - в сумі 7 000 доларів США та 5 000 грн., при цьому прокурором в обвинувальному акті не викладено обставини щодо характеру насильства, яким обвинувачені погрожували потерпілим.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 висунуто обвинувачення, в якому зазначені обставини заволодіння окрім грошових коштів, також жіночою сумкою вартістю 250 доларів США, що становить 3237 грн. 50 коп., що протирічить викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення щодо обставин заволодіння лише грошовими коштами потерпілих.

У формулюванні обвинувачення ОСОБА_4 прокурором зазначено, що ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії відносно потерпілих, вчинив погрозу застосування насильства без зазначення характеру насильства. Одночасно в кваліфікації його дій зазначено про вчинення ОСОБА_9 нападу з метою заволодіння чужим майном за попередньою змовою групою осіб, в поєднанні з насильством, небезпечним для життя.

Стосовно ОСОБА_5 у формулюванні обвинувачення вказано про обставини вчинення нападу за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров*я особи.

Таким чином, судом встановлено, що в обвинувальному акті містяться протиріччя між обставинами, викладеними в обвинуваченні, посиланні на кваліфікацію дій обвинувачених та викладенням встановлених під час досудового розслідування фактичних обставин кримінального правопорушення, щодо нападу обвинувачених осіб в поєднанні з насильством чи погрозою його застосуванням, переліку майна, з метою заволодіння якого здійснено напад, характеру застосованого насильства.

Зазначене вказує на істотну неконкретність обвинувачення та позбавляє суд визначити межі судового розгляду стосовного обвинувачених та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч.1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Такі фактичні обставини є такими, що підлягають доказуванню прокурором, які належить викласти в обвинувальному акті, однак вимоги ст.ст.91,291 КПК України не виконані належним чином в обвинувальному акті.

Зазначені фактичні дані не є новими, відомі на період досудового розслідування, стосовно них не може бути змінене обвинувачення в суді.

При цьому суд ґрунтується на тому, що пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п. (а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Статтями 370, 374 КПК України закріплені вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості вироку суду з вирішенням питання про визнання доведеним формулювання обвинувачення, зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Проте на підставі вказаного обвинувального акту, в якому викладення фактичних обставини, обставин обвинувачення та кваліфікація дій кожної особи містить суттєві протиріччя, суд позбавлений можливості в подальшому за результатами судового розгляду постановити передбачене законом законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування, який є невід*ємною частиною обвинувального акту, не відповідає вимогам ст. 109 КПК України в частині зазначення часу проведення процесуальної дії під час досудового розслідування, оскільки в реєстрі зазначено час проведення процесуальних дій в серпні 2014 року, що передує події злочину, у вчиненні 19.10.2014 року якого обвинувачуються ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

З урахуванням наведеного обвинувальний акт, який не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, з додатками реєстром, який суперечить вимогам ст. 109 КПК України, необхідно повернути прокурору.

Окрім того, відповідно до реєстру досудових розслідувань строк дії ухвали про дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 визначений до 02 лютого 2015 року .

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 на домашній арешт за адресою його фактичного проживання в АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_5 має сімейні зв*язки, перебуває в фактичних шлюбних відносинах, має постійне місце проживання в м. Києві на підставі договору оренди квартири від 26.06.2013 року, є особою, яка відповідно до довідки від 14.11.2014 року взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, за попереднім місцем проживання позитивно характеризується.

Вислухавши думку сторін та учасників кримінального провадженні, суд дійшов наступних висновків, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 на домашній арешт виходячи з наступного.

Як убачається з доводів клопотання, захисником в обґрунтування необхідності зміни запобіжного заходу наведено обставини, які вже існували на час прийняття судового рішення від 08.12.2014 року щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , яке оскаржено та набрало законної сили, а наведені в клопотанні обставини не є новими та такими, що виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, при цьому не свідчать про зменшення ризиків, встановлених попереднього відповідно до ст. 177 КПК України, що на даний час не зменшилися та не змінилися. Також захисник не навів переконливих доводів та належних доказів на підтвердження наявності постійного місця проживання на відповідній правовій підставі у ОСОБА_5 на території м. Києва.

При вирішенні питання про запобіжних захід суд враховує обставини щодо тяжкості кримінального правопорушення, в якому особа обвинувачується, майновий та сімейний стан обвинуваченого, його стан здоров`я, існування ризиків переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, впливати на свідків та потерпілих з огляду на особу обвинуваченого, який не має постійного зареєстрованого місця проживання в м. Києві, роботи, відсутність у нього міцних сімейних та соціальних зв*язків, наявність зв*язків в межах території України, яка є тимчасово окупованою, - АРК Крим. При цьому також суд враховує тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, обставини обвинувачення вчинення злочину стосовно потерпілих.

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

При цьому суд вважає, що запобігти встановленим ризикам можливо виключно шляхом продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою, про що свідчать зазначені вище обставини та дані, що характеризують його особу, тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.314 - 315 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0022494 від 20.10.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України - повернути прокурору Шевченківського району м. Києва.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 до 27 лютого 2015 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою,- в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1