Дата документу Справа № 310/2376/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/280/15
Єдиний унікальний № 310/2376/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 125 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002922, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмака Запорізької області, громадянина України, інваліда 3-ї групи з дитинства, з середньо - технічною освітою, працюючого чабаном в ПСП АФ Росія в с. Новопетрівка Бердянського району Запорізької області, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 195, ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання: за ст. 195 КК України у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 510 гривень; за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково та ухвалено стягнути на користь останнього з ОСОБА_7 витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5 000 грн. та на відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 19.05.2013 р., приблизно о 16 годині 30 хвилин, знаходячись на автостоянці, розташованій на території ПСП АФ Росія в с. Новопетрівка Бердянського району Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи умисно, на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_8 , підійшов до автомобіля GEELY СК-2 1.5 comfort CBU, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 66 900 грн., який належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тримаючи в руках відкриту каністру з бензином, погрожував облити ним вказаний автомобіль та в подальшому підпалити його, тим самим знищити чуже майно.

Крім того, 19.05.2013 р., приблизно о 16 годині 35 хвилин, знаходячись на автостоянці, розташованій на території ПСП АФ Росія с. Новопетрівка Бердянського району Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи умисно, на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_8 , з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_8 та наніс йому 4 удари кулаками по обличчю. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, штовхнув ОСОБА_8 , від чого останній впав, вдарившись об землю правим ліктьовим суглобом, та наніс йому 3 удари ногами по тулубу. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 207 від 23.05.2013 р., множинні садна на обличчі, в області правого ліктьового суглоба, крововилив на грудній клітині. Травматичні впливи в область голови потягли за собою перелом кісток носа зі зміщенням ускладнені явищами струсу головного мозку. Вказані садна та крововилив кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Перелом кісток носа зі зміщенням, ускладнені явищами струсу головного мозку кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилаючись на незаконність вироку зазначає, що він частково визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень, допомагав слідству і суду встановити істину у справі, наміру ухилятися від слідства і суду, не мав, має постійне місце проживання та роботи, за якими позитивно характеризується, має середньо технічну освіту, працює чабаном у ПСП АФ Росія, є інвалідом 3 групи з дитинства та потребує постійного медичного контролю за станом здоров`я, одружений, а тому підпадає під дію п г ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році. Крім того, вказує, що вирішуючи цивільний позов ОСОБА_8 , суд не врахував норми закону, та, що потерпілий та його представник не надали суду розрахунок годин, затрачених представником потерпілого за надання правової допомоги, а також, не врахував положення вимог ч. 2 ст. 120 КПК, згідно до яких, потерпілий повинен самостійно нести витрати пов`язані з наданням йому правової допомоги. Окрім того, зазначає, що враховуючи, що конфлікт стався з вини потерпілого ОСОБА_8 , що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд безпідставно стягнув на користь останнього моральну шкоду, яка йому спричинена не була.

На підставі викладеного, просить змінити (скасувати) вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким застосувати до нього положення п. г ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році та звільнити від відбування покарання. В позовних вимогам потерпілого ОСОБА_8 відмовити у повному обсязі.

Під час апеляційного провадження обвинувачений змінив свої апеляційні вимоги і просив скасувати вирок в частині відшкодування моральної шкоди та звільнити його від відбування призначеного покарання, на підставі Закону України Про амністію у 2014 році.

У запереченнях на апеляційну скаргу, потерпілий ОСОБА_8 просить відмовити у задоволенні скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, який підтримав свою змінену апеляційну скаргу; прокурора, який вважав, що вирок необхідно змінити і застосувати до обвинуваченого амністію а у іншій частині вирок залишити без змін; колегія суддів перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 195 КК України, та за ч.2 ст. 125 КК України, кваліфіковані правильно.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який частково визнав вину у скоєному, вперше вчинив злочини невеликої тяжкості, є інвалідом 3-ї групи з дитинства, зайнятий суспільно корисною працею, позитивно характеризується за місцем мешкання і посередньо за місцем роботи, та призначив йому покарання, у межах санкцій інкримінованих статей кримінального закону, у виді штрафу.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення саме такого покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів, а тому підстав для скасування судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчинених ОСОБА_7 , злочинів, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, на думку колегії суду, рішення суду про відшкодування обвинуваченим моральної шкоди потерпілому у сумі 5 000 гривень, є помилковим, а стягнута сума невиправдано великою.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди вказано, що при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд повинен виходити у тому числі і з принципів законності, зваженості і справедливості.

При визначені розміру моральної шкоди з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 , суд виходив без наявності будь - яких підтверджень про матеріальне становище обвинуваченого, даних про його доходи: заробітну плату, пенсію і таке інше, і не врахувавши розмір цих доходів, скрутний матеріальний стан обвинуваченого, інших даних, які суттєво впливають на визначення розміру моральної шкоди, фактично не обґрунтував стягнення саме такої суми, а саме 5000 гривень, яка, на думку колегії суддів, є явно незваженою та несправедливою, а тому підлягає зниженню.

Разом з тим, прохання обвинуваченого про застосування щодо нього Закону України Про амністію у 2014 році є слушним.

Так, матеріалами кримінального провадження підтверджується 3 група інвалідності з дитинства обвинуваченого, що у свою чергу дає підстави для його звільнення від відбування покарання у відповідності до пункту г ст. 1 Закону України про амністію у 2014 році.

Отже, оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 змінити.

Знизити розмір стягнутих з ОСОБА_7 витрат у частині відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_8 до 2 000 гривень.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у відповідності до пункту г ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4