АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/434/15 Справа № 204/2687/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0004276 за апеляційними скаргами та доповненнями до них, прокурора, який брав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та самого обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2014 року,

за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: , АДРЕСА_2 , раніше судимого:

27 грудня 1999 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська: за ст.141 ч.2, ст.140 ч.3, ст.145 ч.1, ст.142 ч.2, ст.140 ч.2, ст.42, ст.94 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна,( звільненого умовно-достроково).

За участю:

прокурора: ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, та призначено покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
В апеляціях:
Прокурор не згоден з даним вироком, оскільки, на його думку, судом першої інстанції при призначенні покарання порушено вимоги ст.ст. 65, 67 КК України і не враховано обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , а саме: вчинення злочину щодо особи, що перебуває в безпорадному стані, оскільки потерпілий ОСОБА_9 був інвалідом ІІ групи.
Просить вирок змінити, зазначити в мотивувальній частині вироку обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , а саме: вчинення злочину щодо особи, що перебуває в безпорадному стані.
Захисник ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до необґрунтованого засудження, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. Сторона захисту вважає, що неможливим було настання таких наслідків, як смерть ОСОБА_9 , від отриманих тілесних ушкоджень, які йому наніс обвинувачений ОСОБА_7 . Посилається, що 09.01.2013 року загиблий ОСОБА_9 почував себе нормально, відмовився викликати швидку медичну допомогу та самостійно добирався від місця мешкання своєї сестри до свого дому, та в цей день вживав спиртні напої разом з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , що підтверджується показами допитаного в якості свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні 12.02.2014 року. На думку захисника, неможливість настання смерті потерпілого від його побиття 09.01.2013 року ОСОБА_7 , підтверджено поясненнями експерта ОСОБА_12 , які він надав в судовому засіданні 10.04.2014 року, що смерть ОСОБА_9 наступила в результаті черепно-мозкової травми не менше, ніж за 1,5-2 доби до дня настання смерті. Тобто, на думку захисника, смерть потерпілого повинна була б настати в період з 10.01.2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли фактично помер ОСОБА_9 . Окрім того, захисник посилається на те, що відповідно до судово-медичної експертизи № 40/Л-Е/28 від 15.03.2013 року на тілі загиблого були виявлені тілесні ушкодження, які ОСОБА_7 тому не спричиняв, і які відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 40/Л-ЕД/35 від 05.04.2013 року не могли утворитися при тих обставинах, на які вказував обвинувачений та потерпіла ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту 27.03.2013 року. Крім того, захисник вважає, що в показах свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які вони надали в судових засіданнях і тих, які ними були дані в ході досудового розслідування, мають місце суттєві суперечності, що не виключає вірогідності щодо приховання ними дійсних обставин справи та введення судового слідства в оману. Вважає, що вину ОСОБА_7 у скоєному не доведено.
Просить вирок скасувати, та постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 , в апеляції та послідуючих доповненнях до неї посилається на незаконність вироку, неповноту, однобічність досудового і судового розгляду, невідповідність висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, недоведеність його вини вважаючи засудження необґрунтованим. На його думку матеріали провадження сфабриковані та сфальсифіковані слідством. Вважає, що в ході досудового розгляду справи були проведені судово-медичні експертизи, де міститься висновок експерта ОСОБА_12 від 14.01.2013 року про те, що смерть ОСОБА_9 наступила від травми, яка спричинена ІНФОРМАЦІЯ_2 , але вказану обставину не було прийнято до уваги. Вважає, що було неналежно з`ясовані причина та механізм спричинення смерті потерпілого, чи наступила смерть в результаті ударів, чи в результаті механічної дії (наприклад: падіння) настала смерть ОСОБА_9 . На його думку, слідством був знищений важливий речовий доказ - речі ОСОБА_14 , в яких він знаходився в момент смерті і при обставинах, які мали місце ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що замість того, слідчим ОСОБА_15 речовими доказами були визнані речі загиблого, які були вилучені в квартирі потерпілого при огляді місця події, які ніким не опізнано зі свідків. Також вважає, що при проведенні імунологічної експертизи слідчим були не в повній мірі враховані обставини справи, поставлені суб`єктивні питання експерту при дослідженні зразків крові загиблого та обвинуваченого, щодо їх групової належності, внаслідок чого заключення не відповідають дійсності. Посилається, що в квартирі загиблого в період 09.01.-11.01.2013 року, знаходились свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , які розпивали спиртні напої разом з загиблим, могли його побити, від чого той і міг померти ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що слідчий допустив суттєві порушення вимог Закону, а при складанні обвинувального акту посилався на висновки експертизи № 191е від 17.01.2013 року, однак дана експертиза в матеріалах справи відсутня. На його думку, всі докази обвинувачення базуються лише на суперечливих показах свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , а також ОСОБА_17 , які пов`язані з подіями 09.01.2013 року, а районним судом не було перевірено розбіжності в показах між ОСОБА_13 і свідком ОСОБА_17 , та не надано належної оцінки. ОСОБА_7 в апеляції також ставиться під сумнів правдивість показів свідка ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які плуталися в подіях 09.01.2013 року і 10.01.2013 року. Вважає, що суд не приділив належну увагу показам свідка ОСОБА_16 про те, що приблизно о 13.00 год. 10.01.2013 року вона прийшла за місцем проживання загиблого, де в той час знаходились ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які їй розповіли, що вмили від крові ОСОБА_9 , а сама вона побачила на обличчі у ОСОБА_9 свіжі тілесні ушкодження, синяки під очима, гематоми і набряки. На його думку, мали місце протиріччя з показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , потерпілої ОСОБА_13 при допиті в судовому засіданні, які пояснювали, що у загиблого після подій 09.01.2013 року, що сталися по АДРЕСА_3 , ніяких свіжих тілесних ушкоджень крім синяків-не було. Вважає, що вироку не відповідає вимогам Закону, побудовиний на припущеннях, а пояснення свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_17 від 30.01.2013 року викладені невірно, а покази експерта ОСОБА_20 від 10.04.2014 року не викладені взагалі.
Просив винести виправдовувальний вирок за недоведеністю вини в скоєнні вказаного злочину, або змінити правову кваліфікацію кримінального злочину та застосувати Закон України про кримінальну відповідальність за менш тяжкий злочин, або вирок скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд, в іншому складі суду.

Вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що приблизно о 17.30 годині 07.01.2013 року, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, прибув за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тому тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , умисно наніс йому не менше двох ударів в область голови рукою стиснутою в кулак, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

09.01.2013 року у невстановлений час ОСОБА_9 з метою розмови прибув за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де в під`їзді будинку на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 у ОСОБА_7 знову виник злочинний умисел, спрямований на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень. При цьому ОСОБА_7 умисно правою рукою штовхнув останнього у верхню частину тулубу, внаслідок чого ОСОБА_9 впав зі сходів, що знаходились в під`їзді, вдарившись головою о бетонну підлогу. Піднявшись ОСОБА_9 вийшов з під`їзду у двір будинку, де ОСОБА_7 не зупиняючись на досягнутому, умисно наніс ОСОБА_9 не менше одного удару рукою, стиснутою в кулак в область голови, а потім пішов з місця вчинення кримінального правопорушення.

Внаслідок завданих ОСОБА_7 07.01.2013 року та 09.01.2013 року ударів, ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: синців на верхній та нижній повіках праворуч, які розповсюдились на виличну ділянку; на верхню та нижню повіки ліворуч; на чолі ліворуч; а також ссадна на внутрішньому кінці лівої брови, в правій виличній ділянці; крововиливи в м`які покровні тканини голови, в лобній ділянці по центру та в правій скроневій ділянці; субдуральні крововиливи, які супроводжувались стисненням речовини мозку; субарахноїдальні крововиливи ділянок забиття головного мозку, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 40/Л-Е/28 від 15.03.2013 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які у своїй сукупності перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , яка настала у проміжок часу з 09.50 години до 12.50 години 12.01.2013 року.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який прохав перекваліфікувати ним скоєне на ст..125 КК України, пом`якшити покарання до фактично відбутого та звільнити з під варти, думку захисника ОСОБА_6 , яка прохала винести виправдовувальний вирок щодо обвинуваченого, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляції обвинуваченого та захисника обвинуваченого визнати такими, що задоволенню не підлягають, проаналізувавши доводи, викладені в апеляціях в запереченнях до апеляції, та в судовому засіданні, дослідивши відповідні документи, колегія суддів вважає, що апеляції захисника обвинуваченого, самого обвинуваченого та прокурора- задоволенню не підлягають, а вирок є законим та обґрунтованим з наступних підстав.

Висновки суду щодо винності ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за обставин, викладених у вироку, суд зробив на основі доказів, ретельно досліджених у судовому засіданні і дані висновки є правильними.

Незважаючи на те, що захист та обвинувачений заперечували причетність ОСОБА_7 до навмисного спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до смерті потерпілого, вина останнього у скоєному встановлена судом на підставі сукупності належно добутих, та проаналізованих доказів.

Так, доводи захисту та засудженого про недоведеність вини у скоєні даного злочину, спростовано поясненнями потерпілої ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_9 був її братом, а ОСОБА_7 співмешканцем. 07.01.2013 року близько 17.00 - 18.00 години, вона приїхала до брата зі своєю знайомою та ОСОБА_7 де під час бесіди ОСОБА_9 почав її проганяти, та під час сварки брат почав кидався на неї. Тоді ОСОБА_7 штовхнув брата на ліжко, а потім вдарив його 2 рази рукою по обличчю, розбивши до крові ніс. Коли вона з ОСОБА_21 пішла додому, то повідомила брата що взяла його DVD, щоб його не вкрали. 09.01.2013 року до неї приїхав ОСОБА_9 , і вимагав, щоб йому повернули ДВД, але ОСОБА_7 відніс його на ремонт, ОСОБА_13 пояснила, що DVD вони повернути вона не може. Після цього між ними почалася сварка, і ОСОБА_21 почав виштовхувати ОСОБА_9 з під`їзду, той впав на сходи, які ведуть у під`їзд, правим боком, та декілька разів вдарив останнього руками у щелепу. Тоді вона підбігла до них, відштовхнула ОСОБА_7 , допомогла підвестися брату, спитала його, чи дійде він сам, брат сказав, що дійде сам, і пішов з якимись жінкою та двома чоловіками. Про смерть брата вона взнала від співробітників міліції 15.01.2013 року.

Свідок ОСОБА_11 поясняв суду, що 08.01.2013 року він бачив, що у ОСОБА_9 сильно побите обличчя, на оці була гематома. Поїхавши потім зі знайомими та ОСОБА_9 до його сестри ОСОБА_13 , щоб забрати його речі, він побачив, що між ОСОБА_9 та його сестрою почалася сварка. Далі ОСОБА_17 , вибігла з підїзду, та пояснила, що б`ють ОСОБА_9 після цього, він викликав працівників міліції. Через декілька днів ОСОБА_9 помер.

Аналогічні пояснення надавала в суді і свідок ОСОБА_17 ..

Свідок ОСОБА_16 поясняла суду, що 09.01.2013 року вона побачила, що ОСОБА_9 був сильно побитий, а 12.01.2013 року вона зранку зайшла додому до ОСОБА_9 , який важко дихав і в цей день помер.

Свідок ОСОБА_10 поясняв, що ОСОБА_9 на день народження він подарував телевізор, відеомагнітофон, 2 мобільних телефони. Ввечері 07.01.2013 року він, з друзями зібрались у ОСОБА_9 вдома, та в цей час додому прийшли ОСОБА_22 з ОСОБА_7 , тому вони вимушені були піти додому, а вранці 08.01.2013 року вони прийшли до ОСОБА_23 , побачили його побитим. При цьому ОСОБА_9 розповів, що його сестра разом з ОСОБА_21 забрали телевізор, магнітофон, два телефони. 09.01.2013 року вони поїхали до його сестри, яка почала на них кричати, після чого вибіг ОСОБА_7 і вдарив ОСОБА_9 , та бачив, що ОСОБА_9 був дуже побитий, обличчя було в крові. Далі приїхавши до ОСОБА_9 додому, вони разом випили самогон, і ОСОБА_9 пішов спати. 12.01.2013 року він прийшов до ОСОБА_9 , та побачив, що той помер і його тіло виносили з квартири.

Свідченнями свідка ОСОБА_24 встановлено, що 09.01.2013 року він побачив сусіда ОСОБА_25 , який розповів співробітникам міліції, що його побив саме ОСОБА_7 .

Тобто вказані свідки поясняли про те, що саме ОСОБА_7 , 7 та 9 січня 2013 року побив ОСОБА_9 .. Будь-яких даних про те, що у вказані дні, хтось інший міг побити потерпілого, добуто не було. Більш того, вказані свідки поясняли, що після 9 січня 2013 року вони спілкувалися з ОСОБА_9 , який знаходився вдома, і не бачили, що б хто-небудь зі сторонніх осіб міг його в цей період побити. Самі ж вони з ОСОБА_9 знаходились у дружніх стосунках, ніякого фізичного насильства до нього не застосовували, та напроти підтримували його.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що вказані свідки побили ОСОБА_9 , який від цього помер, або свідки надавали суду неправдиві свідчення, перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Тому доводи ОСОБА_7 про те, що вказані свідки, чи інші особи в період з 09 по 12 01. 2013 року побили ОСОБА_9 , суперечать зібраним судом доказам, є безпідставними, та задоволенню не підлягають.

Винність обвинуваченого у скоєному доведена і висновком експерта № 40/Л-Е/28 від 15.03.2013 року, відповідно до якого на трупі ОСОБА_9 виявлено: синці: на верхній та нижній повіках праворуч, які розповсюдились на виличну ділянку, на верхній та нижній повіках ліворуч, розповсюдились на виличну ділянку; на чолі ліворуч; садна: на внутрішньому кінці лівої брови, в правій виличній ділянці; крововиливи в м`які покровні тканини голови, в лобній ділянці по центру та в правій скроневій ділянці; субдуральні крововиливи, які супроводжувались стисненням речовини мозку; субарахноїдальні крововиливи, ділянки забиття головного мозку.

Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого, твердого предмету (предметів) або при ударі об такий. Цей предмет мав значну масу та жорстку конструкцію, на що вказує наявність ділянок забиття тканин мозку.

Тому враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень та дані судово-гістологічного дослідження, експерт прийшов до висновку, що зазначені тілесні ушкодження прижиттєві, виникли не менше ніж за 1,5 2 доби до настання смерті, що не виключає вторинної травматизації потерпілого в більш пізній термін. Смерть ОСОБА_9 настала від внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась крововиливами під оболонку головного мозку його забиттям, та ускладнилась набряком головного мозку.

Тілесні ушкодження в ділянці голови у своїй сукупності перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, тому що вони супроводжувались загрозливими для життя явищами.

Враховуючи наявність субдуральної гематоми відносно малого об`єму та давність пошкоджень не виключено, що до втрати свідомості потерпілий міг пересуватись та виконувати самостійні дії. Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ можна вважати, що смерть його могла настати не менше ніж за 3-6 годин до огляду трупа (т.1, а.п.81-85).

Також висновком експерта № 40/Л-ЕД/35 від 05.04.2013 року встановлено, що враховуючи кількість та локалізацію, виявлених при експертизі трупа вказаних тілесних ушкоджень, та те, що ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту не вказували детальну локалізацію та механізм спричинення, тілесних ушкоджень потерпілому, можна вважати, що всі виявлені при експертизі тілесні ушкодження утворитися не могли. Однак враховуючи, що під час зазначеного слідчого експерименту, ОСОБА_7 та потерпіла вказували, що ОСОБА_9 отримав численні травматичні впливи, як по передній частині голови в праву скронево-тім`яну ділянку, не виключено, що виявлені при експертизі тілесні ушкодження в ділянці голови (ті що перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого), могли утворитися за вказаних обставин (т.2, а.п.122-125).

При цьому, допитаний в апеляційному суді експерт ОСОБА_20 поясняв суду, що надані ним раніше висновки експертиз, він підтверджує в повному обсязі, та повністю підтвердив свої пояснення, надані в суді 1 інстанції. При цьому він уточнив, що смерть потерпілого настала від внутрішньочерепної травми, та настала не менше ніж за 3 6 годин до огляду трупа, а тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_9 не менше ніж 1 - 1,5 доби до настання його смерті . Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету, удари могли бути спричинені рукою стиснутою в кулак. При цьому в апеляційному суді експерт ОСОБА_20 пояснив про те, що тілесні ушкодження були спричинені потерпілому . не менше ніж 1 - 1,5 доби до настання смерті, тобто більше цього строку на декілька днів, що відповідно не виключає їх спричинення 07 та 09 січня 2013 року.
Також протоколом проведення слідчого експерименту від 27.03.2013 року за участю судово-медичного експерта ОСОБА_20 , потерпілої ОСОБА_13 встановлено, що остання розказала і показала механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 , а саме, що 07.01.2013 року, приблизно о 18.00 годині ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 не менше 3-4 ударів в обличчя, а саме: перший удар кулаком правої руки у нижню ділянку лівої щелепи, другий удар лівою рукою, стиснутою в кулак в нижню ділянку правої щелепи, третій та четвертий удар кулаком правої руки в обличчя, в ділянку носа, внаслідок чого у ОСОБА_9 пішла кров з носа. ОСОБА_13 також поясняла, що 09.01.2013 року ОСОБА_7 почав виштовхувати ОСОБА_9 з під`їзду, який від поштовху впав вниз зі сходів, вдарився правим боком і продовжував лежати, тоді вона допомогла йому піднятися, а ОСОБА_7 знову наблизився до нього, схопив ОСОБА_9 і наніс йому декілька ударів в область лівої щелепи. Розуміючи, що ОСОБА_7 поводиться агресивно, ОСОБА_13 попросила брата піти. Крім того, ОСОБА_13 поясняла, що 09.01.2013 року у ОСОБА_9 під обома очима були синці, один з яких на її думку міг утворитися від нанесених йому 07.01.2013 року ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (т.2,а.п.89-103).

Тому колегія суддів вважає обгрунтованим висновки суду щодо правильності висновків експертів, які співпадають і з іншими належно добутими доказами, наведеними у вироку, а також з вищенаведеними показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_13 , які відповідно підтверджували , що потерпілий після побиття його ОСОБА_7 як 07.01.2013 року, так і 9.01.2013 року міг певний час самостійно пересуватись, а після останнього побиття він також, ще декілька днів був дієздатним, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Підстав для сумніву в об`єктивності та правильності заключень експертів, колегією суддів не виявлено.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 27.03.2013 року за участю ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_6 , судово-медичного експерта ОСОБА_20 встановлено, що ОСОБА_7 розказав та показав, що 07.01.2013 року, приблизно о 17.00 18.00 годині він, будучи обуреним поведінкою ОСОБА_9 , умисно наніс йому один удар кулаком своєї правої руки в область лівої щелепи, внаслідок чого ОСОБА_9 , втративши рівновагу сів на диван, однак продовжував висловлюватися нецензурною лайкою. Розлютившись, він наніс йому один удар кулаком лівої руки в область нижньої правої щелепи, один удар долонею правої руки в область носа, внаслідок чого у ОСОБА_23 пішла кров.

Проведеною у кримінальному провадженні судово-медичної експертизою № 40/Л-ЕД/35 від 05.04.2013 року підтверджено той факт, що характер ушкоджень, їх локалізація у потерпілого, а також дії, які були показані ОСОБА_7 та ОСОБА_13 при проведенні слідчого експерименту 27.03.2014 року, співпадають по локалізації та характеру з виявленими у ОСОБА_9 тілесними ушкодженнями.

Крім того, даною експертизою підтверджено покази надані при проведені слідчих експериментів ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , про те, що ОСОБА_9 після поштовхів обвинуваченим на сходах будинку, впав на правий бік, вдарившись на бетоній підлозі.

Стосовно побиття ОСОБА_9 09.01.2013 року, ОСОБА_7 поясняв, що відштовхнув потерпілого від ОСОБА_13 , взяв його за комір дублянки, почав виштовхувати до виходу з під`їзду, і ОСОБА_9 не втримавшись, впав на підлогу на на правий бік, вдарившись вилично-тім`яною оболонкою голови о бетонну підлогу. Вийшовши з підїзду, він наніс ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область лівої щелепи (т.2, а.п.75-88).

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що районний суд правильно прийшов до висновку, що під час зазначених слідчих експериментів, та в поясненнях, потерпіла, а також обвинувачений, та вказані вище свідки поясняли, що ОСОБА_9 отримав саме від побиття ОСОБА_7 численні травматичні впливи, не тільки по передній частині голови в праву скронево-тім`яну ділянку, та не виключено, що виявлені при експертизі - тілесні ушкодження в ділянці голови (ті що перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого), могли утворитися за вказаних вище обставин.

В зв`язку з цим, доводи захисту та ОСОБА_7 , в частині того, що від його ударів не могла наступити смерть потерпілого, що він наносив не сильні удари потерпілому по обличчю, не хотів завдати тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , які призвели до його смерті, та лише повинен нести відповідальність за спричинення легких тілесних ушкоджень, суперечать сукупності зібраних судом доказів, наведених у вироку, та є безпідставними.

Колегією суддів перевірено і доводи захисту та обвинуваченого, що у ОСОБА_9 при огляді трупа були виявлені на тулубі, кінцівках і інші тілесні ушкодження, які ОСОБА_7 не спричиняв, то останньому не інкримінувалось спричинення вказаних тілесних ушкоджень, які могли бути спричинені потерпілому до 07.01.2013 року, в тому числі і синець під оком, який бачила по приходу до брата у вказаний день свідок ОСОБА_13 .. Згідно поясненням експерта ОСОБА_20 вказані тілесні ушкодження не перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, та викладене підтверджено і висновками експертів, які визнані научно-обгрунтованими, об`єктивними та правильними. Районим судом належно досліджено і висновки імунологічної експертизи, щодо зразків крові загиблого та обвинуваченого, щодо їх групової належності, та обгрунтовано покладено висновки експерта стосовно доведеності вини ОСОБА_7 у скоєному, та повністю дане заключення експерта узгоджується і з іншими, належно добутими судом доказами. Отже доводи обвинуваченого і в цій частині є безпідставними.

Також є безпідставними доводи ОСОБА_7 , що слідчий допустив суттєві порушення вимог Закону, бо при складанні обвинувального акту посилався на висновки експертизи № 191е від 17.01.2013 року, яка ніби-то в матеріалах справи відсутня. Насправді ж в т.1 а.п.93-94 знаходиться дана експертиза.Перевіркою матеріалів провадження не встановлено порушень Закону з боку слідчого ОСОБА_15 відносно визнання речовими доказами речей, які були вилучені в квартирі потерпілого при огляді місця події, та не виявлено даних, які б свідчили про суттєве порушення слідчим вимог КПК України, або про фальсифікацію матнріалів слідчим в ході кримінального провадження.

Отже відповідні доводи обвинуваченого про недоведеність його вини в скоєному злочині, про суперечливість, незаконність добутих слідчим доказів, є безпідставними та задоволенню не підлягають..

Крім цього, судом апеляційної інстанції перевірені і доводи обвинуваченого про те, що при проведенні слідчого експерименту на нього чинився тиск з боку слідчого, яка говорила йому, які саме необхідно надавати покази. З матеріалів провадження убачається, що за результатами відповідних перевірок, було винесено постанови про закриття кримінального провадження відносно співробітників Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

При цьому покази обвинуваченого про те, що на нього був здійснений моральний тиск з боку працівників міліції, а слідчий йому розповідала, як необхідно показувати на слідчому експерименті спростовується і тим, що ОСОБА_7 детально описував обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які до цього співробітникам міліції відомі бути не могли.

Тому підстав вважати проведену перевірку необ`єктивною, а постанову незаконною, колегія суддів не вбачає.

Як вбачається з вироку, суд належним чином мотивував прийняте рішення, та правильно зробив обґрунтований висновок щодо доведеності вини обвинуваченого обвинуваченого ОСОБА_7 у фактично скоєному, правильно виклав всі обставини справи, в тому числі мотив, спосіб скоєного злочину, правильно кваліфікував ним скоєне, підтвердив їх добутими доказами, які проаналізував і дав їм належну оцінку, також навів мотиви, чому він приймає до уваги одні та відхиляє інші докази. Тим самим суд в повній мірі виконав вимоги закону. Тобто вирок складений у відповідності до вимог чинного КПК України і будь-яких даних, які свідчили б про його незаконність не вбачається, а тому відповідні доводи в апеляціях захисника та обвинуваченого, про неправильність та необґрунтованість судового рішення, - є необґрунтованими.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що докази зібрані у законний спосіб, є достовірними, допустимими та достатніми, належно проаналізовані та правильно покладені судом в обґрунтування вини обвинуваченого.

Юридична кваліфікація скоєного злочину ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, є правильною.

Колегією суддів також перевірена обґрунтованість призначеного покарання ОСОБА_7 .

У відповідності до ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З вироку вбачається, що суд, при призначенні покарання ОСОБА_7 взяв до уваги тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра, нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно (т.2, а.п.188 216).

Обставинами, обтяжуючими покарання ОСОБА_7 суд правильно врахував рецидив злочину, та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Обставин, пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 ,районим судом не встановлено.

Перевіркою матеріалів встановлено, що дані аргументи суду щодо призначення покарання, - є правильними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом ОСОБА_7 у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі, за своїм видом та розміром є справедливим. необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а будь-яких підстав для призначення йому більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо зміни вироку з підстав неврахування судом першої інстанції обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , - вчинення злочину щодо особи, що перебуває в безпорадному стані, посилаючись на наявність у потерпілого інвалідності ІІ групи, також задоволенню не підлягають, остільки вказана обставина в обвинувальному акті обвинуваченому не інкриміновувалась.
Порушень в ході досудового слідства та у судовому засіданні вимог кримінально-процесуального законодавства, які б тягнули за собою зміну або скасування вироку, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 18 липня 2014 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_7 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим,що тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4