Справа № 480/2400/14-к
В И Р О К

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши 29 січня 2015 року в місті Миколаєві у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

· ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, призваного 28.08.2014 р. за мобілізацією Білгород-Дністровським ОРВК Одеської обл., який проходить військову службу на посаді старшого радіотелеграфіста-гранатометника відділення зв`язку взводу управління мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 , у військовому званні солдат, раніше не судимого, який зареєстрований та до призову проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

? у вчиненні злочину передбаченого ст. 406 ч. 1 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 607/2014 від 21.07.2014 р. «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України Законом України № 1595-VII від 22.07.2014 р., ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянин ОСОБА_5 був призваний у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України 28 серпня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №181 від 28.08.2014 року ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого радіо-телеграфіста-гранатометника відділення зв`язку взводу управління мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокується на території ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу АДРЕСА_2 .

Разом з ним у військовій частині НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 проходить строкову військову службу за штатом солдат ОСОБА_4 , який з солдатом ОСОБА_5 у відносинах підлеглості не перебував.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний:

· свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

· беззастережно виконувати накази командирів (начальників);

· виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

· виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою;

· сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України;

· дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

· додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Разом з тим, солдат ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог вище зазначених нормативних актів, обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, за наступних обставин:

31.08.2014 року близько 20 год. 30 хв. військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 , знаходячись в наметі польового штабу 3 механізованого батальйону, на території ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу АДРЕСА_2 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, прагнучи продемонструвати ОСОБА_4 свою уявну перевагу над ним та фізичну силу, підкорити ОСОБА_4 своїй волі, шляхом застосування щодо останнього насильства підняти свій авторитет у військовому колективі, пред`явив ОСОБА_4 надумані претензії з приводу неналежного, як на думку ОСОБА_5 , виконання обов`язків з несення військової служби, після чого вчинив порушення наведених вище статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, яке виявилося у завданні ОСОБА_4 побоїв, при цьому ОСОБА_5 завдав два сильних удари кулаком правої руки в щелепу, заподіявши останньому сильний фізичний біль та страждання.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу під час мобілізації на посаді старшого радіотелеграфіста-гранатометника відділення зв`язку взводу управління мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 п.п. В0095 ( АДРЕСА_3 ), діючи в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 31 серпня 2014 року близько 20 год. 30 хв., знаходячись на території ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу АДРЕСА_2 в наметі польового штабу 3 механізованого батальйону, з прямим умислом, вчинив порушення наведених вище статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, яке виявилося у завданні солдату військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 побоїв у вигляді двох сильних ударів кулаком правої руки в щелепу, заподіявши останньому сильний фізичний біль та страждання, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 406 ч. 1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений і потерпілий заявили клопотання про затвердження угоди про примирення між ними.

По суті заявленого клопотання судом встановлено, що 29.09.2014 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 471 КПК України укладено угоду про примирення.

Згідно з даною угодою, потерпілий та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 406 ч. 1 КК України. При цьому обвинувачений беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 має понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: з урахуванням положень ст. 69-1 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільняється від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Розглядаючи в порядку ч.ч. 3, 5 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до положень ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Так, вчинений ОСОБА_5 злочин, у вчиненні якого він визнав свою вину, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 просили затвердити угоду про примирення між ними та призначити узгоджену в ній міру покарання. При цьому прокурор підтримав затвердження угоди.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним. Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 повністю усвідомлюють зміст угоди про примирення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч.5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що умови угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Цивільний позов не заявлений. Судові витрати та речові докази відсутні.

Круючись ст. ст. 369, 373, 374, 469, 471, 475 КПК України, суд, -

п р и с у д и в :

Затвердити угоду про примирення укладену 29.09.2014 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 406 ч. 1 КК України і, з урахуванням положень ст. 69-1 КК України, призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладаються наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

29.01.2015