Справа №485/2538/14-к 26.05.2015 26.05.2015 26.05.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000543, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 5 лютого 2015 року, відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Себине Новоодеського району Миколаївської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , без певного місця мешкання,
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 125 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 125 КК України на перевищення меж необхідної оборони, оскільки вбивати та наносити тілесні ушкодження нікому не хотів та пом`якшити покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України.
Просить передати родичам вилучене у нього майно, а саме мобільний телефон Samsung C6712 із двома сім картами мобільних операторів МТС та Київстар.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 5 лютого 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 125 КК України 200 годин громадських робіт.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь фінансового управління Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області за лікування потерпілого ОСОБА_8 3392,77 грн., на користь держави витрати за проведення судово-дактилоскопічної експертизи та двох молекулярно-генетичних експертиз 5 715,36 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить перекваліфікувати його дії, стверджує, що не мав намірів вбивати, хотів лише налякати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які погрожували фізичною розправою сестрі та її малолітнім дітям, а згодом, і йому, характеризуються негативно, а тому він допускав наявність реальної загрози його життю з їх боку. Стверджує, що коли ОСОБА_10 почав провокувати його та декілька раз штовхнув, він кухонним ножем вдарив нецілеспрямовано один раз ОСОБА_10 . Коли в бійку втрутився ОСОБА_8 , якій першим наніс йому один удар кулаком в область шиї, захищаючись, він декілька разів нецілеспрямовано вдарив ножем останнього, не бажаючи його смерті.
Зазначає, що не допитані у судовому засіданні його сестра ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (колишній чоловік його сестри) можуть підтвердити що від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 неодноразово надходили погрози фізичної розправи. Також вказує на те, що ОСОБА_13 (батько) чув розмову по телефону між ним та його сестрою з приводу мирного залагодження конфлікту між сестрою та потерпілими.
Узагальнений виклад позиції прокурора в запереченні на апеляційну скаргу.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурор зазначає, що в судовому засіданні обвинувачений не надавав жодних свідчень щодо висловлення ОСОБА_9 або ОСОБА_8 погроз вбивством йому, його сестрі або членам родини, пояснив, що причиною бійки, яка виникла між ним та ОСОБА_9 , стала його відмова придбати горілку.
На момент бійки ОСОБА_9 і ОСОБА_8 не мали предметів, пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень, у той час, як обвинувачений відразу витягнув та почав використовувати для спричинення тілесних ушкоджень кухонний ніж, який він ще до виникнення конфлікту взяв у будинку сестри і приніс із собою за місцем проживання потерпілих з метою заподіяння ОСОБА_9 і ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Будь-яких дій, які б загрожували життю чи здоров`ю обвинуваченого з боку ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в ході судового засідання встановлено не було.
Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_5 наніс ОСОБА_8 удар ножем у життєво важливий орган серце і після заподіяння тілесного ушкодження з місця злочину втік.
З урахуванням всіх зазначених обставин суд дійшов правильного висновку про те, що обвинувачений допускав та бажав настання смерті ОСОБА_8 , а діяння, вчинені щодо останнього були для ОСОБА_5 завідомо такими, що потягнуть смерть і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.
Також на думку прокурора суд дійшов правильного висновку про те, що злочини були вчинені на ґрунті пияцтва та неприязних стосунків між учасниками конфлікту.
Щодо неповного, на думку обвинуваченого, з`ясування обставин кримінального провадження, яке полягає у не проведенні допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , то свідок ОСОБА_11 викликалась у судове засідання за ініціативою сторони обвинувачення, однак не з`явилась, а сторони на її повторному виклику не наполягали, щодо свідка ОСОБА_12 , то клопотань про його допит, як свідка, не заявлялось. Стороною захисту заявлялось клопотання про допит як свідка ОСОБА_13 , але вказане клопотання було судом відхилено, оскільки воно було заявлене після допиту обвинуваченого, потерпілого і свідків в судовому засіданні, а ОСОБА_13 в цей час перебував у залі суду.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
01.10.2014 р. близько 20.00 години у буд. АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вживали спиртні напої.
Під час вживання спиртних напоїв між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_9 виникла сварка, яка переросла у бійку, в ході якої ОСОБА_5 витягнув з кишені своїх штанів кухонний ніж, який він раніше узяв у житловому будинку за місцем проживання своєї сестри ОСОБА_11 і на ґрунті неприязних стосунків з метою заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень наніс один удар зазначеним ножем в область черевної порожнини потерпілого, заподіявши йому тілесне ушкодження у вигляді різаної рани на животі, яке відповідно висновку судово-медичної експертизи № 210 від 08.10.2014 р. відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Отримавши тілесні ушкодження ОСОБА_9 став тікати від обвинуваченого та звернувся за допомогою до ОСОБА_8 , який також перебував у житловому будинку. Між ОСОБА_14 та обвинуваченим також виникла бійка, в ході якої ОСОБА_5 , з метою вбивства ОСОБА_8 , намагався нанести йому удар кухонним ножем, який тримав у руці в область грудної клітини. ОСОБА_8 відбив руку обвинуваченого, після чого ОСОБА_5 вдруге умисно наніс ОСОБА_8 удар кухонним ножем в область правої частини грудної клітини, спричинивши поранення у вигляді пошкодження правої легені і серця, ускладнене гемопневмотораксом і постгеморогічним шоком, від яких ОСОБА_8 впав на підлогу, а обвинувачений, усвідомлюючи, що спричинив йому тілесні ушкодження, що несумісні з життям, з місця вчинення злочину втік.
ОСОБА_8 в цей же день було надано своєчасно медичну допомогу і його смерть не настала з причин, які не залежали від волі обвинуваченого.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України, як замах на вчинення умисного вбивства, виконавши усі дії, які особа вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі та заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 не має постійного місця проживання, за місцем попереднього місця проживання характеризувався позитивно, не працює, не має сім`ї, частково визнав вину та розкаяння у вчиненому.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого і його захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просив залишити її без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 в замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 та умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_9 відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими судом доказами і є обґрунтованими.
В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованих йому злочинах вину визнав частково та пояснив, що на прохання сестри 01.10.2014 р. приїхав до с. Киселівка Снігурівського району Миколаївської області для вирішення конфлікту, який виник між ОСОБА_10 та його сестрою. Разом з ОСОБА_8 він прийшов до дому, в якому мешкав ОСОБА_10 , де разом із зазначеними особами протягом дня вживали алкогольні напої. На прохання потерпілого він привів сестру з метою примирення, взяв з дому сестри кухонний ніж. Після того як сестра пішла додому, вони продовжили вживати спиртні напої. Між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_10 штовхнув його, а він у відповідь наніс удар ножем в область живота останнього. В бійку втрутився ОСОБА_8 наніс йому рукою один удар в область шиї. Він у відповідь наніс ОСОБА_8 один удар в область грудей. Після того, як ОСОБА_8 впав на підлогу, він з місця злочину втік. Намірів позбавляти будь-кого життя він не мав.
Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 09.10.2014 р., обвинувачений розповів та показав, як він за місцем проживання сестри у житловому будинку взяв ніж, яким під час сварки та бійки між потерпілим і ОСОБА_8 наносив останнім тілесні ушкодження.
З пояснень обвинуваченого, в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що під час бійки, а ні у ОСОБА_9 , а ні у ОСОБА_8 будь-яких предметів для нападу або нанесення тілесних ушкоджень не було, будь-яких реальних дій, які б загрожували життю та його здоров`ю останні не вчиняли. Сам обвинувачений стверджував, що дістав ніж і став наносити удари після того, як зрозумів, що ОСОБА_10 фізично сильніший за нього той штовхнув його і він вдарився об стіну.
За таких обставин дії потерпілого, в руках у якого не було ніяких предметів, не створювали для обвинуваченого стану необхідної оборони, що спростовує доводи обвинуваченого в цій частині.
Як вбачається з досліджених доказів, обвинувачений заздалегідь приготував і взяв із собою кухонний ніж з метою заподіяння потерпілому і ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, що спростовує доводи апелянта про бажання залагодити конфлікт мирним шляхом.
За висновком експерта № 245 від 05.12.2014 р., у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з права з пошкодженням правої легені і серця, ускладнене гемопневмотораксом і постгеморогічним шоком, різаної рани в області лівої кісті, які виникли від дії колюче ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа і відносяться: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з права з пошкодженням правої легені і серця, ускладнене гемопневмотораксом і постгеморогічним шоком до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, різана рана в області лівої кісті до легких тілесних пошкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини справи й характер дій обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_5 , який ударив ОСОБА_8 ножем у життєво-важливий орган у грудну клітину з пошкодженням правої легені і серця, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його наслідки та свідомо допускав заподіяння потерпілому смерті. А тому твердження апелянта про те, що він не мав умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 є безпідставними.
Те, що в судовому засіданні не було допитано усіх свідків не вплинуло на повноту судового слідства.
При апеляційному розгляді ОСОБА_11 пояснила, що 01.10.2014 р. ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 протягом декількох годин вживали спиртні напої. Коли вона уходила з будинку ОСОБА_9 , вона пропонувала обвинуваченому піти з нею, але він не пішов.
Що стосується свідка ОСОБА_12 , то клопотання про його допит як свідка під час розгляду провадження у суді першої інстанції не заявлялось. Клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_13 суд першої інстанції задовольнив, але він не допитаний у зв`язку з відсутністю у нього документів, які посвідчують особу.
Таким чином, усі обставини справи досліджені судом всебічно, повно й об`єктивно, наданим доказам дана належна оцінка в їх сукупності і дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно,
За даними висновку експерта № 551 від 21.12.2014 р., обвинувачений в момент вчинення злочину психічними хворобами не страждав, а виявляє ознаки змішаного розладу особистості, він міг віддавати звіт своїм діям і керувати ними під час вчинення злочину, є осудним.
Щодо покарання, то воно судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням вчинення обвинуваченим особливо тяжкого злочину та злочину невеликої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, якій не має постійного місця мешкання, за місцем попереднього проживання характеризується позитивно, не працює, не має сім`ї, його молодого віку, обставин, які пом`якшують обставини часткового визнання вини та розкаяння у вчиненому, обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а тому доводи апелянта про неврахування позитивних характеристик за місцем його мешкання є недоцільними.
Як під час судового розгляду в суді першої інстанції так і під час розгляду апеляційним судом, не встановлено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, та як наслідок, відсутні і підстави для застосування ст. 75 КК України, як того просить апелянт, оскільки вказана стаття може бути застосована лише при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Що стосується вимоги обвинуваченого щодо передачі належного йому мобільного телефону родичам, то відповідно до ч. ч. 1, 9 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданій стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю та питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази повинні зберігатися до набрання рішення законної сили.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 5 лютого 2015 року арешт на майно ОСОБА_5 накладений ухвалою слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 06.10.2014 р. скасовано. Майно на яке було накладено арешт повертається власнику даного майна і передача його іншим особам, як того просить апелянт, діючим законодавством не передбачено, а тому прохання апелянта, щодо передачі речового доказу мобільного телефону Samsung C6712 із двома сім картами мобільних операторів МТС та Київстар його родичам задоволенню не підлягає.
З огляду на наведене, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, вирок суду є законним і підстав для його зміни та перекваліфікації його дій, як того просить апелянт, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 5 лютого 2015 року відносно ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

_____________________ __________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3