справа 274/284/15-к провадження: 1-кп/0274/151/15
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.02.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берестовець, Коростенського району, Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, на утриманні є неповнолітня дитина, раніше несудимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ( польова пошта- НОМЕР_2 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - за ст. 407 ч. 3 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації на особливий період вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, самовільно залишив військову частину-польва пошта НОМЕР_2 з метою ухилитися від військової служби.
Так, 29 березня 2014 року військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_2 рядовий ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем дислокації вказаної військової частини за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та без поважних причин і дозволу командування самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , після чого службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд.
19 січня 2015 року військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_2 рядовий ОСОБА_3 прибув до вказаної військової частини та приступив до виконання службових обов`язків.
Своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст. 407 ч. 3 КК України.
21.01.2015 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою сторони визнають правильність кваліфікацій дій підозрюваного за ст. 407 ч. 3 КК України та узгоджують вид і розмір покарання, враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину із застосуванням ст. 69 КК України, тобто про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а саме у виді арешту на строк шість місяців.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор підтримали угоду.
Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 469 ч. 4 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочин, передбачений ст. 407 ч. 3 КК України, є злочином середньої тяжкості, об`єктом якого є установлений порядок проходження військової служби, який зобов`язує військовослужбовців постійно знаходитися в розташуванні військової частини чи місця служби, а офіцерів, прапорщиків, військовослужбовців за контрактом у службовий час і не залишати їх без дозволу відповідного начальника.
У даному кримінальному провадженні відсутній потерпілий, а тому шкоди завдано лише державним та суспільним інтересам, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ст. 469 ч. 4 КПК України.
Не встановлено і порушень вимог ст. 469 ч. 5 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_3 про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Сторонами дотримано вимоги положень ст. 470 КПК України, в угоді у відповідності до цих вимог зазначено ступінь та характер сприяння підозрюваного у проведенні кримінального провадження, щодо нього та інших осіб, характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Також дотримано вимоги ст. 472 КПК України, в угоді зазначено сторони, їх анкетні дані та статус, формулювання підозри та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначена дата її укладення та вона скріплена підписами сторін.
Укладення угоди між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.
Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та закону, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб, невідповідності умов угоди інтересам суспільства не встановлено.
Підстав вважати, що укладення угоди про визнання винуватості не було добровільним у суду немає. Для визнання винуватості ОСОБА_3 наявні фактичні підстави.
Сторони висловили одноголосну думку про затвердження угоди, що фактичні обставини, які зазначені у підозрі, відповідають дійсності.
Приймаючи до уваги узгоджене покарання, поведінку ОСОБА_3 при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, підстав для обрання щодо нього запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 369-372, 373-374, 469, 471, 474-475 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
затвердити угоду про визнання винуватості від 21.01.2015 року укладену між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту на строк шість місяців.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд.

При цьому вирок може бути оскаржений обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених ст. 474 ч.ч. 4-7 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після проголошення.

Головуючий ОСОБА_1