ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

ІМЕНЕМ України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі судового засідання ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7,

розглянула 23 червня 2015 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 листопада 2014 року про застосування амністії щодо засудженого ОСОБА_1

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_2 про звільнення засудженого ОСОБА_1 від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

Як встановлено судом, ОСОБА_1 неодноразово судимий, а саме:

- 08.10.2004 за ч. 2 ст. 185, ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 190 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку;

- 09.12.2005 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку;

- 06.10.2006 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку у 2 роки 6 місяців;

- 09.09.2008 за ч. 1 ст. 296 КК України до 8500 грн штрафу;

- 20.12.2010 за ч. 3 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_1 раніше судимий за вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, суд першої інстанції визнав, що відповідно до п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні » та ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» підстав для застосування до засудженого останнього акту амністії немає.

Апеляційний суд Тернопільської області 26.11.2014 року скасував це рішення місцевого суду та звільнив ОСОБА_1 з місць позбавлення волі на підставі ст. 7 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки невідбута частина покарання на день набрання чинності вказаним законом становила менше одного року.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду з «направленням справи на новий судовий розгляд».

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів визнає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Як правильно встановлено апеляційним судом, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.05.2009 за поданням Тернопільського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДДУПВП в Тернопільській області ОСОБА_1 звільнено від покарання, призначеного вироком від 06.10.2006, у зв'язку із закінченням іспитового строку.

Вказаним вироком від 06.10.2006 ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, але оскільки цей злочин він вчинив до постановлення попереднього вироку остаточне покарання призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

При цьому попереднім вироком від 09.12.2005 ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 289 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку.

Отже, як правильно встановив апеляційний суд, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.05.2009 ОСОБА_1 фактично звільнено від призначених із застосуванням ст. 75 КК України покарань як за вироком від 06.10.2006 (ч. 2 ст. 185 КК України), так і за вироком від 09.12.2005 (ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 289 КК України).

За таких обставин твердження прокурора в касаційній скарзі про те, що судимість ОСОБА_1 від 09.12.2005 за особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України, не погашена, є необґрунтованим і таким, що суперечить положенням п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України.

Прокурор обґрунтовано стверджує в касаційній скарзі, що апеляційний суд помилково визнав погашеною судимість ОСОБА_1 від 09.09.2008 за ч. 1 ст. 296 КК України до 8500 грн штрафу. Але ця помилка не має значення для правильного вирішення справи щодо застосування амністії, оскільки вказана судимість за злочин невеликої тяжкості не є перешкодою для застосування положень ст. 7 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Інших доводів в касаційній скарзі прокурора не зазначено.

Отже, передбачених ст. 438 КПК України підстав для скасування оскарженого рішення не встановлено.

Зважаючи на зазначене, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5