Справа №512/891/13-к
Провадження №1-кп/512/1/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2015 року Савранський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Саврань, Савранського району, Одеської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.09.2013р. за №0000401, по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Саврань, Савранського району, Одеської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, інваліда з дитинства третьої групи, неодруженого, утриманців не має, непрацюючого, який зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИВ:
31.03.2012р. приблизно о 04год. ОСОБА_4 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в громадському місці в центрі смт.Саврань по вул.Калініна, Одеської області, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, умисно завдав тілесні ушкодження ОСОБА_6 , а також ображав його брутальною лайкою та на зауваження ОСОБА_7 припинити хуліганські дії не реагував.

Згідно з даними висновку судово-медичного експерта №14-А від 14.11.2012р. ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та багаточисельних крововиливів і ссадин на обличчі, які спричинені дією тупих предметів рук або ніг. Дані тілесні ушкодження не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день), і по цьому критерію згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 17.01.1995р. №6, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними злочинними діями, які знайшли своє відображення угрубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 06.09.2013р. (а.п.117-118).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій не заперечує щоб справа розглядалася без його присутності (а.п.184). Цивільний позов про відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілим не пред`явлено.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого йому обвинувачення та пояснив, що в кінці березня 2012 року увечері він зі своїми знайомими відпочивав у барі «Адреналін», що знаходиться в смт.Саврань. Там він пив пиво. Побачивши в барі свою сусідку ОСОБА_8 , яка прийшла з ОСОБА_6 , він запросив її на танець, на що вона погодилась. Коли вони танцювали, то до них підійшов ОСОБА_6 , який відштовхнув його від ОСОБА_9 і став сам з нею танцювати. Коли він вийшов на вулицю, то через деякий час з бару вийшов і ОСОБА_6 , між ними виникла суперечка, в ході якої вони висловлювались один до одного брутальною лайкою, яка переросла в бійку, вони наносили кулаками один одному удари в голову та обличчя, а потім впали на дорогу і продовжували битися, але їх розборонили хлопці, які знаходились біля бару, та ОСОБА_9 .

У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся, запевнив суд, що в подальшому не вчинятиме правопорушень, а також попросив суд не досліджувати матеріали кримінального провадження, так як повністю визнає свою винуватість.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також враховуючи те, що він та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, тому учасники судового провадження визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України провів скорочений судовий розгляд вказаного кримінального провадження.
Таким чином, суд вважає, що докази, які зібрані стороною обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, є належними, допустимими і достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.
Тому суд вважає доведенною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за вказаною статтею, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

При призначенні міри покарання для обвинуваченого суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке в силу ч.3 ст.12 КК України є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, а також всі обставини кримінального провадження і дані про особу обвинуваченого.
Як особа ОСОБА_4 зареєстрований і проживає в смт.Саврань, Одеської області, неодружений (а.п.93), утриманців не має, за місцем проживання характеризується задовільно (а.п.94), є інвалідом з дитинства третьої групи (а.с.152), утримує себе за рахунок праці по найму, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра Савранської ЦРЛ не перебуває (а.п.90, 91), раніше не судимий(а.п.95).
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, що передбачені ст.67 КК України, суд відноситьвчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд відносить визнання ним своєї вини, щире каяття і вчинення кримінального правопорушення вперше.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді обмеження волі з застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.3, 4 ч.1 ст.76 цього Кодексу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього амністії,звільнивши його від відбування покарання, оскільки він є інвалідом третьої групи, вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, повністю визнає свою винуватість, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з наслідками застосування амністії ознайомлений.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Суд констатує, що 18.04.2014р. в газеті «Голос України» №77 опублікований Закон України від 08.04.2014р. №1185-VII «Про амністію у 2014 році», який відповідно до ст.17 цього Закону набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 19.04.2014р.; дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (ст.9 цього Закону).

Згідно п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, звільняються особи, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений за ч.1 ст.296 КК України ОСОБА_4 , якого в установленому порядку визнано інвалідом третьої групи (а.п.152), вперше вчинив кримінальне правопорушення (а.п.95), яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 31.03.2012р., тобто до дня набрання чинності (19.04.2014р.) Закону України «Про амністію у 2014 році». Свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 визнає повністю, щиро кається у вчиненому, цивільний позов потерпілим не заявлений.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
Речові докази і процесуальні витрати, що передбачені ст.118 КПК України, у даному кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.66, п.13 ч.1 ст.67, ст.75, п.п.3, 4 ч.1 ст.76, ст.85, ч.2 ст.86, ч.1 ст.296 КК України, ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ч.1 ст.369, ст.ст.370, 371, 374, 376 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, призначивши йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем свого проживання.
На підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» засудженого ОСОБА_4 повністюзвільнити від відбування покарання.
Цивільний позов потерпілим не пред`явлений.
Речові докази і процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Роз`яснити потерпілому ОСОБА_6 , що він має право звернутися до суду у порядку цивільного судочинства з позовом до засудженого ОСОБА_4 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим або його захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, потерпілим або його представником у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку (п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору; учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.
СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного
суду Одеської області ОСОБА_1 .