г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/216/15-к
Номер провадження 1-кп/213/83/15
В И Р О К
Іменем України
14 травня 2015 року Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000017

у відношенні

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, освіта базова вища, пенсіонера, не судимого,

за ст. 172 ч.1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

- з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ;

- з боку захисту - захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , згідно свідоцтву про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця В02 №537955 від 17.01.2008 року, виданого Виконавчим комітетом Криворізької міської ради Дніпропетровської області, є фізичною особою - підприємцем.

Будучи фізичною особою-підприємцем та здійснюючи діяльність, пов`язану зі здаванням в оренду нерухомого майна, на території комплексу розташованого за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 грубо порушив законодавство про працю при наступних обставинах.

ОСОБА_6 в період з грудня 2010 року по 06 січня 2012 року, діючи умисно, з метою мінімізації податкових та інших обов`язкових платежів до бюджету та державних цільових фондів, порушуючи вимоги: ст.21 ч.1 Кодексу законів про працю ( далі КЗпП) України, якою визначено, що трудовий договір - це угода між працівником і фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену угодою, із дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю; ст. 24 ч.1 п. 6 КЗпП України, в якій зазначено, що дотримання письмової форми обов`язково при укладанні трудового договору з фізичною особою; ст. 24-1 КЗпП України, в якій зазначено, що фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допуску працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання; ст.48 ч.2 КЗпП України, в якій зазначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють у фізичної особи понад п`ять днів; ст.253 КЗпП України, згідно якої особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню,- прийняв на роботу ОСОБА_7 сторожем території комплексу розташованого за адресою АДРЕСА_2 , без укладання трудового договору та реєстрації його в центрі зайнятості. При цьому ОСОБА_7 виконуючи свої трудові обов`язки, перебувала у фактичних трудових відносинах з ОСОБА_6 без їх офіційного оформлення до 06.01.2012 року.

Використовуючи найману працю ОСОБА_7 , ОСОБА_8 грубо порушив її права на працю, гарантовані ст.ст. 43, 45, 46 Конституції України, якими передбачено право людини на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, щорічну оплачувану відпустку, право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом і гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій; ст.ст.253-256 КЗпП України та ст.ст.11,14 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно яких роботодавець повинен сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб, працю яких використовує на умовах трудового договору, що є гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком.

Крім цього, ОСОБА_6 в період з 14 травня 2012 року по 06 листопада 2012 року діючи умисно, з метою мінімізації податкових та інших обов`язкових платежів до бюджету та державних цільових фондів, порушуючи вимоги: ст.21 ч.1 Кодексу законів про працю (КЗпП) України, в якій зазначено, що трудовий договір - це угода між працівником і фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену угодою, із дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю; ст.24 ч.1 п.6 КЗпП України, в якій зазначено, що дотримання письмової форми обов`язково при укладанні трудового договору з фізичною особою; ст.24-1 КЗпП України, в якій зазначено, що фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допуску працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання; ст.48 ч.2 КЗпП України, в якій зазначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють у фізичної особи понад п`ять днів; ст.253 КЗпП України, згідно якої особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, усвідомлено обмежуючи і ігноруючи трудові права громадян, - прийняв на роботу ОСОБА_9 сторожем території комплексу розташованого за адресою АДРЕСА_2 , без укладання трудового договору та реєстрації його в центрі зайнятості. При цьому ОСОБА_9 виконуючи свої трудові обов`язки, перебувала у фактичних трудових відносинах з ОСОБА_6 без їх офіційного оформлення до 06.11.2012 року.

Використовуючи найману працю ОСОБА_9 , ОСОБА_8 грубо порушив її права на працю, гарантовані ст.ст. 43, 45, 46 Конституції України, якими передбачено право людини на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, щорічну оплачувану відпустку, право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом і гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій; ст.ст.253-256 КЗпП України та ст.ст.11,14 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно яких роботодавець повинен сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб, працю яких використовує на умовах трудового договору, що є гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком.

Крім цього, ОСОБА_6 , в період з червня 2012 року по 30 вересня 2012 року діючи умисно, з метою мінімізації податкових та інших обов`язкових платежів до бюджету та державних цільових фондів, порушуючи вимоги: ст.21 ч.1 КЗпП України, в якій зазначено, що трудовий договір-це угода між працівником і фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену угодою, із дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю; ст. 24 ч.1 п.6 КЗпП України, в якій зазначено, що дотримання письмової форми обов`язково при укладанні трудового договору з фізичною особою; ст.24-1 КЗпП України, в якій зазначено, що фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допуску працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання; ст.48 ч.2 КЗпП України, в якій зазначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють у фізичної особи понад п`ять днів; ст. 253 КЗпП України, згідно якої особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, усвідомлено обмежуючи і ігноруючи трудові права громадян, - прийняв на роботу ОСОБА_10 двірником території комплексу розташованого за адресою АДРЕСА_2 , без укладання трудового договору та реєстрації його в центрі зайнятості. При цьому ОСОБА_10 виконуючи свої трудові обов`язки, перебувала у фактичних трудових відносинах з ОСОБА_6 без їх офіційного оформлення до 30.09.2012 року.

Використовуючи найману працю ОСОБА_10 , ОСОБА_8 грубо порушив її права на працю, гарантовані ст.ст. 43, 45, 46 Конституції України, якими передбачено право людини на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, щорічну оплачувану відпустку, право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом і гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій; ст.ст.253-256 КЗпП України та ст.ст. 11,14 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно яких роботодавець повинен сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб, працю яких використовує на умовах трудового договору, що є гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком.

Крім цього, ОСОБА_6 , у період з 08 липня 2011 року по 01 листопада 2012 року діючи умисно, з метою мінімізації податкових та інших обов`язкових платежів до бюджету та державних цільових фондів, порушуючи вимоги: ст.21 ч.1 КЗпП України, в якій зазначено, що трудовий договір - це угода між працівником і фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену угодою, із дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю; ст. 24 ч.1 п.6 КЗпП України, в якій зазначено, що дотримання письмової форми обов`язково при укладанні трудового договору з фізичною особою; ст. 24-1 КЗпП України, в якій зазначено, що фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допуску працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання; ст.48 ч.2 КЗпП України, в якій зазначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють у фізичної особи понад п`ять днів; ст. 253 КЗпП України, згідно якої особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, усвідомлено обмежуючи і ігноруючи трудові права громадян, прийняв на роботу ОСОБА_11 сторожем території комплексу розташованого за адресою АДРЕСА_2 , без укладання трудового договору та реєстрації його в центрі зайнятості. При цьому ОСОБА_11 виконуючи свої трудові обов`язки, перебувала у фактичних трудових відносинах з ОСОБА_6 без їх офіційного оформлення до 01.11.2012 року.

Використовуючи найману працю ОСОБА_11 , ОСОБА_8 грубо порушив її права на працю, гарантовані ст.ст. 43, 45, 46 Конституції України, якими передбачено право людини на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, щорічну оплачувану відпустку, право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом і гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій; ст.ст.253-256 КЗпП України та ст.ст. 11,14 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно яких роботодавець повинен сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб, працю яких використовує на умовах трудового договору, що є гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком.

Крім цього, ОСОБА_6 , в період з 17 серпня 2011 року по 9 травня 2012 року діючи умисно, з метою мінімізації податкових та інших обов`язкових платежів до бюджету та державних цільових фондів, порушуючи вимоги: ст.21 ч.1КЗпП України, в якій зазначено, що трудовий договір - це угода між працівником і фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену угодою, із дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю; ст.24 ч.1 п.6 КЗпП України, в якій зазначено, що дотримання письмової форми обов`язково при укладанні трудового договору з фізичною особою; ст.24-1 КЗпП України, в якій зазначено, що фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допуску працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання; ст.48 ч.2 КЗпП України, в якій зазначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють у фізичної особи понад п`ять днів; ст. 253 КЗпП України, згідно якої особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, усвідомлено обмежуючи і ігноруючи трудові права громадян, - прийняв на роботу ОСОБА_12 сторожем території комплексу розташованого за адресою АДРЕСА_2 , без укладання трудового договору та реєстрації його в центрі зайнятості. При цьому ОСОБА_12 виконуючи свої трудові обов`язки, перебувала у фактичних трудових відносинах з ОСОБА_6 без їх офіційного оформлення до 09.05.2012 року.

Використовуючи найману працю ОСОБА_12 , ОСОБА_8 грубо порушив її права на працю, гарантовані ст.ст. 43, 45, 46 Конституції України, якими передбачено право людини на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, щорічну оплачувану відпустку, право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом і гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій; ст.ст.253-256 КЗпП України та ст.ст.11,14 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно яких роботодавець повинен сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб, працю яких використовує на умовах трудового договору, що є гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком.

Крім цього, ОСОБА_6 в період з 22 серпня 2012 року по 26 жовтня 2012 року діючи умисно, з метою мінімізації податкових та інших обов`язкових платежів до бюджету та державних цільових фондів, порушуючи вимоги: ст.21 ч.1 КЗпП України, в якій зазначено, що трудовий договір - це угода між працівником і фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену угодою, із дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю; ст. 24 ч.1 п.6 КЗпП України, в якій зазначено, що дотримання письмової форми обов`язково при укладанні трудового договору з фізичною особою; ст. 24-1 КЗпП України, в якій зазначено, що фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допуску працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання; ст.48 ч.2 КЗпП України, в якій зазначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють у фізичної особи понад п`ять днів; ст. 253 КЗпП України, згідно якої особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, усвідомлено обмежуючи і ігноруючи трудові права громадян, прийняв на роботу ОСОБА_13 сторожем території комплексу розташованого за адресою АДРЕСА_2 , без укладання трудового договору та реєстрації його в центрі зайнятості. При цьому ОСОБА_13 виконуючи свої трудові обов`язки, перебувала у фактичних трудових відносинах з ОСОБА_6 без їх офіційного оформлення до 26.10.2012 року.

Використовуючи найману працю ОСОБА_13 , ОСОБА_8 грубо порушив її права на працю, гарантовані ст.ст. 43, 45, 46 Конституції України, якими передбачено право людини на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, щорічну оплачувану відпустку, право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом і гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій; ст.ст.253-256 КЗпП України та ст.ст.11,14 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно яких роботодавець повинен сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб, працю яких використовує на умовах трудового договору, що є гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком.

Крім цього ОСОБА_6 будучи фізичною особою-підприємцем в період з 06 січня 2012 року по 23 серпня 2012 року, перебуваючи в офіційних трудових відносинах з ОСОБА_7 , 23 серпня 2012 року під час звільнення останньої, умисно грубо порушив вимоги ст. 47 КЗпП України, згідно якої власник зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок, не виплатив ОСОБА_7 заробітну плату за період з квітня 2012 року по 26 серпня 2012 року, та грошову компенсацію за невикористану відпустку.

Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст.172 ч.1 КК України, за ознаками інше грубе порушення законодавства про працю.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.172 ч.1 КК України визнав повністю, та суду пояснив, що все відбувалося саме так, як зазначено в обвинувальному акті. На той час у нього було скрутне матеріальне становище, оскільки внаслідок кризи, договори з підприємствами не укладалися, а в нього було нерухоме майно, яке необхідно було охороняти. Всі потерпілі працювали сторожами в різні періоди часу. Офіційно він їх не оформляв, оскільки це б потягло додаткові витрати, а платити було нічим, так як господарська діяльність на той час не велася. На цей час він задовольнив всі матеріальні вимоги потерпілих, які своїми заявами та розписками підтвердили, що матеріальна шкода їм відшкодована, та ніяких претензій до нього вони не мають. Вину свою він визнає, у скоєному щиросердечно розкаюється.

Суд, приймаючи до уваги, що фактичні обставини справи визнаються сторонами, обвинувачений свою вину у скоєнні кримінального правопорушення за ст.172 ч.1 КК України визнає повністю, підтверджує всі обставини скоєння злочину, з`ясувавши, що обвинувачений ОСОБА_6 правильно розуміє зміст цих обставин, що дає підстави не сумніватися в їх добровільності та істинності позиції обвинуваченого, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, вважає недоцільним досліджування доказів, щодо тих обставин справи, які не оспорюються сторонами та можливим обмежитися допитом обвинуваченого, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, та щодо долучених речових доказів.

Суд вважає доведеною в судовому засіданні винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення за ст.172 ч.1 КК України, за ознаками інше грубе порушення законодавства про працю. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ст. 172 ч.1 КК України.

Визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, його особу, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не виявлено.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд відносить, те, що він щиро розкаюється у скоєному злочині, добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілим, які про таку заявляли.

Суд також враховує, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно, на цей час пенсіонер, зареєстрований, як фізична-особа підприємець, але зі слів підприємницьку діяльність не здійснює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи особу обвинуваченого, який щиросердечно розкаюється у скоєному, характеризується позитивно, а також те, що потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 надали суду письмові заяви, в яких зазначили, що ніяких претензій до обвинуваченого не мають, та просять визначити йому мінімальне покарання, потерпіла ОСОБА_11 померла, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у відношенні ОСОБА_6 не обирати, оскільки ОСОБА_6 належним чином виконував покладені на нього обов`язки під час судового розгляду, щодо явки до суду, вину визнав у повному обсязі, щиросердечно розкаюється.

Керуючись ст.ст. 373-375 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу на користь держави в сумі 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.

Речові докази: ухвали Інгулецького районного суду, які зазначені в постанові про приєднання речових доказів від 13.01.2015 року /а.с.124.т.2/, та зберігаються у кримінальному провадженні, залишити при кримінальному провадженні.

Матеріали кримінального провадження №0000017 зберігати при кримінальному провадженні № 1кп/213/83/15, справа № 213/216/15-к.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику кримінального провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя