АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/217/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/151/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.185 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі :
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора ОСОБА_6 ;

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ;

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Тернопільської області на вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від " 28 " травня 2014 року, -

Встановила:
Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого:

· 27 вересня 2001 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 229-6 КК України (в редакції 1960 року) на 1 рік позбавлення волі;
· 15 жовтня 2002 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі. 5 вересня 2003 року звільненого від відбування покарання відповідно до Закону України Про амністію;
· 30 грудня 2004 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ст. 395, 70 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі. 25 квітня 2007 року Крижопільським районним судом Вінницької області звільненого від покарання умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 6 місяців 17 днів;
· 15 червня 2011 року Жовківським районним судом Львівської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. 31 липня 2012 року звільненого по відбуттю покарання;
· 20 лютого 2014 року Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі, -
засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року і остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України строк відбування покарання постановлено рахувати з 18 грудня 2013 року.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволено і постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь: ОСОБА_8 - 8800 гривень та ОСОБА_9 - 3479 гривень, на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Даним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 24 вересня 2013 року приблизно о 10 годині з метою крадіжки, шляхом зламу замка вхідних дверей, проник у квартиру АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_8 : ноутбук, чоловічі та жіночі золоті вироби, набір викруток, спричинивши останньому матеріальних збитків на загальну суму 8800 грн.

Крім того, 4 жовтня 2013 року приблизно о 11год. 30хв. ОСОБА_7 з метою крадіжки, шляхом зламу замка вхідних дверей, проник у квартиру АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав золоті вироби потерпілої ОСОБА_9 , спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 3479 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України, просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного йому покарання внаслідок його м`якості ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року і остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не взяв до уваги стійкий та систематичний характер його протиправної поведінки і підвищену суспільну небезпечність, оскільки останній неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів і знову вчинив умисний тяжкий злочин, заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував.

Заслухавши суддю-доповідача, провівши часткове судове слідство, під час якого дослідивши дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , заслухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте ним покарання за попереднім вироком від 20 лютого 2014 року та остаточне покарання за сукупністю злочинів призначити у виді 5 років позбавлення волі, в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_7 , який вважає апеляційні вимоги прокурора безпідставними і просить вирок суду залишити без зміни, потерпілого ОСОБА_8 , який у вирішенні питання щодо задоволення апеляційних вимог прокурора покладається на думку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів і прокурором в апеляційній скарзі, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України, не оспорюється, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Разом з тим, твердження прокурора щодо м`якості призначеного судом ОСОБА_7 покарання внаслідок його невідповідності тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є обґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційні вимоги прокурора підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до змісту ст.ст. 50,65 КК України покарання має бути призначене в межах відповідної статті Особливої частини Кримінального кодексу України з врахуванням характеру і ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особи винного, пом`якшуючих та обтяжуючих обставин. Покарання особі, яка вчинила злочин, має бути достатнім та необхідним для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно із ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, не відповідає тяжкості вчинених злочинів та даним щодо його особи внаслідок м`якості.

Судом першої інстанції у вироку хоча й зазначено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання враховано: як пом`якшуючі обставини, так і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які є тяжкими злочинами та що заподіяна потерпілим шкода обвинуваченим у добровільному порядку не відшкодована й він не робив жодних спроб до її відшкодування, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів і що це свідчить про стійкий та систематичний характер його протиправної поведінки та підвищену суспільну небезпечність, однак в достатній мірі дані обставини не враховано та призначено за ч.3 ст.185 КК України покарання наближене до мінімального у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, тоді як санкцією ч.3 ст.185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, та на підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано невідбуте покарання (3 місяці позбавлення волі) за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року, яким останнього було засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі і остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно вимог п.3 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції слід скасувати у зв`язку з м`якістю призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в межах, що буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження скоєння нових злочинів, як це закріплено в ст.65 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, а також те, що шкода, яка заподіяна обвинуваченим потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у добровільному порядку не відшкодована і ОСОБА_7 не робив жодних спроб до її відшкодування, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (5 разів), в тому числі за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, що свідчить про стійкий та систематичний характер його протиправної поведінки та підвищену суспільну небезпечність.

Разом з тим, при призначенні покарання ОСОБА_7 , колегія суддів також враховує його щире каяття та активне сприяння слідству у розкритті злочинів, що відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України є обставинами, які пом`якшують покарання.

Як зазначено вище, вироком Острозького районного суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі.

Крадіжки майна з квартир ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за які ОСОБА_7 засуджений останнім вироком, який оскаржений прокурором, а саме вироком Бережанського районного суду від 28 травня 2014 року, вчинені відповідно 23 вересня та 4 жовтня 2013 року, тобто до постановлення попереднього вироку Острозького районного суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити більш суворе покарання як за ч.3 ст.185 КК України, так і за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Тернопільської області задовольнити частково.

Вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 травня 2014 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання покарань за ч.3 ст.185 КК України, призначеного за даним вироком, та за ч.3 ст.185 КК України, призначеного вироком Острозького районного суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року, остаточне покарання призначити ОСОБА_7 у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 18 грудня 2013 року.

В решті вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 травня 2014 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2