Справа № 591/1799/14-к Провадження № 1-кс/591/274/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2014 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,
Слідчий звернувся до суду з клопотанням, узгодженим з прокурором про продовження обраного підозрюваному ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке мотивував тим, що ним здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відкритого 13 березня 2013 року за фактом вчинення впродовж 2012 року заступником начальника управління ОДА ОСОБА_5 , його дружиною ОСОБА_6 , директором ТОВ «Профтехбуд» ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 заволодіння бюджетними коштами за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України.
Оскільки підозрюваний ОСОБА_5 має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також чинитиме тиск на свідків та учасників провадження, а завершити досудове розслідування у встановлені законом терміни неможливо в зв`язку зі значним обсягом слідчих та процесуальних дій, просив продовжити обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прокурор клопотання слідчого підтримав з мотивів, наведених в ньому.
Підозрюваний та його захисник заперечили проти задоволення клопотання, мотивуючи це безпідставністю та необґрунтованістю вимог, а також тим, що підозрюваний не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду та не чинитиме тиск на свідків, а ризики заявлені раніше значно зменшились. Також підозрюваний в усній формі просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши сторони, дослідивши надані до клопотання матеріали та докази подані сторонами, суд приходить наступних висновків.
Судом встановлено, що до ЄРДР внесено відомості за фактом вчинення впродовж 2012 року заступником начальника управління ОДА ОСОБА_5 , його дружиною ОСОБА_6 , директором ТОВ «Профтехбуд» ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 заволодіння бюджетними коштами за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України.
05 лютого 2014 року слідчим суддею Зарічного районного суду м. Сум обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в 150000 гривень зі строком дії ухвали до 26 березня 2014 року.
18 лютого 2014 року Ухвалою Апеляційного суду Сумської області наведену ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу залишено без змін.
18 березня 2014 року прокурором строк досудового слідства продовжено до 27 червня 2014 року.
Виходячи з приписів ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, прокурор (слідчий) повинен довести суду наявність обставин стосовно того, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою та наявність обставин, що перешкоджають завершенню досудового слідства.
Суд вважає доведеним прокурором наявність обставин, щодо перешкод в завершенні досудового слідства, з огляду на складність та великий обсяг слідчих дій, необхідних для його завершення, підтвердженням чому слугують надані витяги з ЄРДР та копії матеріалів справи.
На обґрунтування того, що заявлені раніше ризики не зменшились та з`явились нові ризики, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, прокурор послався на вчинення правопорушень в складі організованої групи, не встановлення кола причетних до вчинення злочинів осіб, не встановлення місцезнаходження майна та коштів, здобутих злочинним шляхом та можливість вчинення нового злочину підозрюваним при його перебуванні на займаній посаді директора Сумського професійного ліцею будівництва та автотранспорту та необхідність проведення додаткових слідчих та процесуальних за участю підозрюваного після отримання висновків експертиз.
На думку суду безпідставним є посилання прокурора на ризик щодо можливості вчинення нового кримінального правопорушення, оскільки обґрунтованих доказів цьому суду не надано, беручи до уваги ту обставину, що відомості по наведеному прокурором факту до ЄРДР не внесені, а обґрунтуванням цьому слугує виключено не змістовне посилання на матеріали негласних слідчих дій, з яких неможливо визначити саме намір на вчинення нового злочину, а крім того, запобігти цьому ризику прокурор не позбавлений можливості шляхом звернення до суду з відповідним клопотанням про відсторонення від посади чи стосовно застосування інших передбачених КПК України заходів забезпечення кримінального провадження.
Крім того, що стосується заявленого раніше ризику перешкоджання встановленню істини у справі шляхом впливу на свідків та інших учасників провадження, то суд в цій частині зважає на ту обставину, що досудове розслідування по кримінальному провадженню розпочато 03 березня 2013 року. Заявлені раніше ризики, що приймались до уваги під час обрання запобіжного заходу, на теперішній момент значно зменшились, оскільки органами досудового розслідування неодноразово проводились допити фігурантів у справі і їх позиція у справі фіксувалась слідчими. Тому на теперішній момент цей ризик втратив свою значущість, з огляду на наведене, а також на ту обставину, що прокурором не обґрунтовано можливості запобігти їм шляхом покладення на підозрюваного певних обов`язків та застосування більш м`яких запобіжних заходів.
А крім того, у разі наявності підстав вважати наявною зміну позиції того чи іншого свідка у справі прокурор не був позбавлений можливості ініціювати клопотання в порядку ст. 225 КПК України.
Стосовно цих позицій також неодноразово зазначалось в практиці Європейського суду з прав людини, а саме, що на початку слідства такі ризики можуть враховуватись судом при обранні найсуворішого запобіжного заходу, а в подальшому, поступово, у міру того, як просувалось досудове розслідування, позиція підозрюваного у справі, так і сам ризик негативного впливу на хід розслідування, неминуче втрачає своє значення («Летельє проти Франції» рішення від 26 червня 1991 року, «І.А. проти Франції» рішення від 23 вересня 1998 року).
Що стосується інших обставин, на які посилається прокурор як на підставу для продовження строку тримання під вартою, зокрема на те, що не встановлені інші особи, причетні до злочину, не встановлено місцезнаходження майна здобутого злочинним шляхом та грошей, то на думку суду, ці обставини взагалі не можуть враховуватись для продовження тримання під вартою підозрюваного, з огляду на те, що фактично прокурором цими посиланнями підтверджується лише нездатність органів досудового розслідування повно, своєчасно та всесторонньо провести досудове слідство, беручи до уваги час з якого проводиться досудове розслідування з 03 березня 2013 року. Це вбачається і з того, що прокурором не було доведено суду тих обставин, що слідчі були позбавлені можливості своєчасно вчинити ці дії впродовж річного терміну, на протязі якого триває слідство.
Стосовно відсутності даних щодо місцезнаходження коштів та грошей, здобутих злочинним шляхом, то в цій частині також суду не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що органи досудового слідства взагалі вдавались до заходів для з`ясування цих питань, шляхом проведення гласних слідчих та процесуальних дій. Іншими словами, прокурор обґрунтовуючи таким чином доцільність тримання під вартою, помилково вважає запобіжний захід заходом примусу до спонукання особи видати накопичене злочинним шляхом майно, при бездіяльності органу досудового розслідування щодо цього питання, що суперечить визначеній ст. 177 КПК України меті застосування запобіжного заходу.
Що стосується відсутності можливості завершення досудового слідства в розумні строки, визначені законом, то суд не може враховувати і це як підставу для продовження строків тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено, яким чином зможе перешкодити ОСОБА_5 отриманню висновків вже призначених експертних досліджень та інформації, що вже витребовується. Відносно не встановлення інших причетних до вчинення злочину осіб, то суду також не надано жодного переконливого та допустимого доказу на підтвердження того, що слідчі з об`єктивних причин були позбавлені можливості вчинити ці дії раніше впродовж значного терміну, на протязі якого триває слідство та впродовж майже двомісячного терміну перебування під вартою підозрюваного.
Слід зазначити також, що у суду достатньо даних, які підтверджують зменшення заявлених раніше ризиків. Зокрема, з огляду на стан завершеності досудового розслідування, згідно наданих матеріалів до клопотання прокурора та його пояснень, ним проведені майже всі необхідні слідчі дії, в тому числі допит свідків та інших підозрюваних, призначені експертизи, що виключає можливість у підозрюваного негативно вплинути на хід розслідування кримінального провадження, перебуваючи на волі.
Наведені мотиви суду узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, а саме, що «на початку слідства є виправданим тримання під вартою особи, з огляду на наведені прокурором ризики. Однак з плином часу вони неминуче втрачають свою релевантність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати в тому, що тривале позбавлення волі може бути виправдане з огляду на п. 3 ст. 5 Конвенції»
Вважаючи зменшеним ризик ухилення підозрюваного, суд зважає і на ту обставину, що одним з підозрюваних є дружина ОСОБА_5 , яка перебуває на волі та відносно якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави, а родина має неповнолітню дитину, що свідчить про зменшення ризику ухилення підозрюваного від слідства та суду. Що стосується показів свідка, які прокурор покладає в основу цього ризику, то на думку суду він також втратив своє значення, з огляду на те, що вони є неконкретизованими, а впродовж тривалого часу слідчий не вдався до жодних спроб перевірити їх достовірність та обґрунтувати іншими даними, які б свідчили про наявність у підозрюваного мети зникнути.
Таким чином, на думку суду, прокурором не доведено виправданості подальшого тримання під вартою підозрюваного, а наведені прокурором підстави для продовження строків тримання під вартою, виправдовують виключно нездатність органів досудового розслідування вчиняти дії, спрямовані на своєчасне, об`єктивне та без зайвих зволікань проведення досудового слідства, а також використання запобіжного заходу як заходу примусу для надання слідству необхідної інформації, що не може слугувати підставою для позбавлення волі людини, а запобігти заявленим прокурором ризикам здатні більш м`які запобіжні заходи на цій стадії провадження.
Стосовно підозри ОСОБА_5 в тому, що саме він є організатором та центральною фігурою в оборутці з бюджетними коштами, то це на думку суду є необґрунтованим та невмотивованим припущенням слідчого, оскільки суду не надано жодного переконливого доказу на підтвердження такої підозри, а наданими суду висновками експертів ставиться під сумнів завдання збитків в інкримінованому розмірі.
Враховуючи наведене, а також в сукупності з позитивними даними, що характеризують особу підозрюваного (має постійне місце проживання, є не судимою особою, має непрацюючу дружину та неповнолітню дитину, за місцем роботи характеризується позитивно) та стан його здоров`я, а також ту обставину, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину не пов`язаного з насильницькими діями до потерпілих, суд вважає зазначені обставини такими, що переважають над суворістю покарання, що може бути призначено за його скоєння, тому в задоволенні клопотання прокурора належить відмовити.
Щодо заявленого клопотання підозрюваного, про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то суд вважає, що воно також не підлягає задоволенню, оскільки потребує окремого дослідження, з його поданням до відповідного суду у встановленій формі, з викладенням мотивів та наданням доказів на його підтвердження, в порядку передбаченому діючим КПК України. Крім цього, вирішення питання про обрання чи зміну запобіжного заходу не є предметом розгляду цієї справи, що вбачається з вимог ч. 4 ст. 199 КПК України, яка, на думку суду є відсилочною на ст. 193 КПК України, якою врегульована виключно процедура судового розгляду клопотання про продовження строку і не передбачено можливості вирішення клопотання в порядку ст. 201 КПК України про зміну запобіжного заходу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 193-199 КПК України, слідчий суддя
В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_9 , про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
В задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу, відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1