Провадження 11-кп/792/700/14
Справа № 674/1149/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.369-2, ч.2 ст.358 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , на вирок Дунаєвецького районного суду від 13 жовтня 2014 року, -

В с т а н о в и л а:

Вироком Дунаєвецького районного суду від 13 жовтня 2014 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодруженого, лікаря-уролога Дунаєвецької ЦРЛ, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.369-2, ч.2 ст.358 КК України та призначено покарання за ч.3 ст.369-2 КК України у виді трьох років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна, за ч.2 ст.358 КК України - 1 року обмеження волі.

Відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 707 грн. 62 коп. процесуальних витрат по справі.

Вирішено питання про речові докази , зокрема, ухвалено:

диск CD - R 700 mb 80 min, 52Х, з записом розмови, три micro SD картки 4 GB з надписом 28т, 29т, 30т, диск CD - R 700 mb 80 min, 52Х, з записом розмови залишити в матеріалах кримінального провадження;

медичні документи: журнали викликів на дому; журнал урологічного хворого; дві колби металеві з печатками; медичну карту амбулаторного хворого на прізвище ОСОБА_11 , медичну карту амбулаторного хворого з 7 епікризами, медичну карту амбулаторного хворого на прізвище ОСОБА_12 , 3 виписки епікризів, клінічне дослідження, медичну карту амбулаторного хворого з 7 епікризами на прізвище ОСОБА_13 ; бланк акту дослідження стану здоров`я, вкладиш до амбулаторної картки на прізвище ОСОБА_14 -повернути Дунаєвецькій ЦРЛ;

паспорт громадянина України та закордонний паспорт, виданий на прізвище ОСОБА_15 , залишити в Дунаєвецькому РВ УМВС України в Хмельницькій області, картку платника податків на прізвище ОСОБА_15 - повернути останньому;

мобільний телефон «Соні Еріксон 750 І» з IMEI НОМЕР_1 , зі стартовим пакетом « Діджус» з номером НОМЕР_2 , телевізор «Соні» № 1004140, кошти в сумі 10873 грн. - звернути в конфіскацію всього майна, яке є особистою власністю ОСОБА_16 ;

кошти в сумі 800 доларів США - повернути ОСОБА_13 ;

автомобіль « BMW 346 L», реєстраційний номер НОМЕР_3 - залишити за Дунаєвецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області до вирішення питання членами сім`ї померлого через Міністерство соціальної політики України, про належність автомобіля.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 обрано у виді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Ухвалено зарахувати ОСОБА_8 до строку відбування покарання час перебування його під вартою з 11 червня 2014 року по 13 червня 2014 року включно.

За вироком суду ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді лікаря-уролога Дунаєвецької ЦРЛ, з корисливих мотивів, використовуючи свої службові повноваження та пов`язані з ними можливості, з метою одержання неправомірної вигоди для передачі третій особі, за вплив на прийняття рішення посадовими особами Хмельницької обласної медико-соціальної експертної комісії, які відповідно до ст.3 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та п.4 Положення „Про медико-соціальну експертизу, затвердженого Кабінетом Міністрів України, є органом медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади в сфері охорони здоров`я та відповідно до п. ж ч.1 ст.4 Закону України „Про засади запобігання і протидії корупції є суб`єктами відповідальності за корупційні діяння, та є особами, уповноваженими на виконання функцій держави в частині встановлення інвалідності, на початку вересня 2012 року, в приміщенні хірургічного відділення, вимагав у ОСОБА_13 неправомірну вигоду - 1000 доларів США, погрожуючи тим, що в разі відмови, обмежить її законне право на отримання групи інвалідності при проходженні медико-соціальної експертизи, незважаючи на те, що остання, за медичними обстеженнями, мала право на її отримання.

Після цього, на виконання свого злочинного умислу, наприкінці вересня 2012 року в приміщенні хірургічного відділення Дунаєвецької ЦРЛ, по вул. Горького,7 м.Дунаївці ОСОБА_15 умисно, з корисливою метою, одержав від ОСОБА_13 неправомірну вигоду в сумі 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 3996 грн. 50 коп. та в вересні 2013 року в господарстві №6 с. Великий Жванчик Дунаєвецького району отримав від останньої ще 300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 2397 грн.90 коп. А всього отримав неправомірної вигоди на загальну суму 800 доларів США.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 30 травня 2014 року близько 9 год. 45 хв., в своєму службовому кабінеті в приміщенні поліклінічного відділення Дунаєвецької ЦРЛ, ОСОБА_15 умисно, з корисливих мотивів, за вплив на прийняття рішення посадовими особами Хмельницької обласної медико-соціальної експертної комісії, погрожуючи при цьому, що у разі відмови передачі йому неправомірної вигоди, буде обмежене законне право ОСОБА_13 на оформлення групи інвалідності, вимагав в останньої неправомірну вигоду в сумі 200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 2355 грн. і 4 червня 2014 року, близько 12 год. 10 хв., в своєму ж кабінеті, ОСОБА_15 повторно поставив вимогу ОСОБА_13 на вказану суму неправомірної вигоди.

Також ОСОБА_15 , перебуваючи на посаді лікаря-уролога комунальної установи Дунаєвецької районної ради „Дунаєвецька ЦРЛ, яка є юридичною особою, не являючись службовою особою, здійснюючи свою професійну діяльність з березня по 11 червня 2014 року в своєму службовому кабінеті поліклініки ІНФОРМАЦІЯ_2 , з корисливих мотивів та з метою отримання неправомірної вигоди, за оформлення документації в Хмельницьку обласну медико-соціальну експертну комісію для визначення групи інвалідності ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , склав 12 завідомо підроблених офіційних документів - епікризів, які є формами первинної облікової документації № 027/о „Виписка із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного ) хворого, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 р. №110, які заповнюються лікарями закладів охорони здоров`я, що надають амбулаторно- поліклінічну допомогу при направленні хворого в інші заклади охорони здоров`я, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці, в тому числі і на лікарсько-контрольну комісію.

В дані офіційні документи, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення та надають певні права, ОСОБА_15 вніс завідомо неправдиві відомості про перебування ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Дунаєвецької ЦРЛ, відповідно в період часу:

ОСОБА_13 з 19.05 по 02.06.2013р.; з 19.09 по 06.10.2013р.; з 26.10 по 11.11.2013р.; з 18.12.2013р. по 01.01.2014р.; з 17.01 по 06.02.2014р.; з 09.03 по 22.03.2014 p.; з 29.03 по 18.04.2014 р.;

ОСОБА_17 з 12.10 по 23.10.2013р.; з 06.12 по 18.12.2013 p.; з 25.01 по 08.02. 2014р.; з 02.03 по 17.03.2014р.; з 09.05 по21.05.2014р., хоча зазначені особи у вказаний період на стаціонарному лікуванні в Дунаєвецькій ЦРЛ не перебували.

Дії ОСОБА_16 кваліфіковані відповідно за ч.3 ст.369-2 та ч.2 ст. 358 КК України.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 з уточненням обвинуваченим та його новим захисником апеляційних вимог у апеляційному суді, вони просять перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.3 ст.369-2 КК України на ч.1 ст.190 КК України, посилаючись на те, що така кваліфікуюча ознака злочину як вимагання в діях обвинуваченого відсутня і коштами потерпілої ОСОБА_13 він заволодів шляхом обману, не маючи наміру їх будь-кому передавати , а також вказуючи, що він не міг вплинути на прийняття рішення щодо встановлення групи інвалідності потерпілій МСЕК. Вимоги щодо перекваліфікації дій з ч.2 на ч.1 ст.358 КК України не підтримали, але просили призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

На думку захисника, ОСОБА_8 призначено несправедливе, суворе покарання у виді позбавлення волі, оскільки судом не було враховано особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують покарання, зокрема у вироку не зазначено про те, що попри відсутність цивільного позову у справі, в якості відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_13 передано грошові кошти в сумі 50000 грн., не взято в повній мірі до уваги те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має сім`ю, постійне місце роботи, проживання, де характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримавши подану апеляційну скаргу, просили вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.3 ст.369-2 КК України на ч.1 ст.190 КК України, пом`якшити покарання за ч.2 ст.358 КК України, за сукупністю злочинів призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, а покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінальної справи в межах пред`явленого обвинувачення та апеляційних вимог , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у складанні завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення та надають певні права , підтверджуються зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами. Кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.358 КК України сторони в апеляційному суді не оспорювали.

Разом з тим, місцевий суд дійшов помилкового висновку, кваліфікувавши дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.369-2 КК України (не зазначивши у якій редакції Закону) як одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Диспозиція ч.3 ст.369-2 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умови, що винна особа вимагала та в подальшому одержала неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Згідно з обвинуваченням, визнаним судом доведеним , обвинувачений ОСОБА_8 вимагав у ОСОБА_13 неправомірну вигоду, погрожуючи тим, що в разі відмови, обмежить її законне право на отримання групи інвалідності при проходженні медико-соціальної експертизи, незважаючи на те, що остання за медичними обстеженнями мала право на її отримання. Однак колегія суддів вважає, що така кваліфікуюча ознака злочину як вимагання в діях ОСОБА_8 відсутня.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 отримав від потерпілої ОСОБА_13 неправомірну вигоду в сумі 800 доларів США за сприяння в оформленні групи інвалідності. Даний факт потерпіла ОСОБА_13 підтвердила у судовому засіданні.

На відміну від вимагання хабара, що є кваліфікуючою ознакою «одержання хабара», вимагання неправомірної вигоди як кваліфікуюча ознака «зловживання впливом» здійснюється не самою особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а тією особою, яка береться вплинути на неї. Для констатації вимагання, незалежно від його форми, обов`язковим є те, що воно спрямоване на порушення прав та законних інтересів особи, щодо якої здійснено вимагання.

Відповідно до правової позиції Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, вимагання хабара може бути поставлено за провину лише у тому випадку, якщо винна особа з метою її одержання, погрожує вчиненням або не вчиненням дій, які можуть завдати шкоди, що є визначальним, правам чи законним інтересам того, хто дає незаконну вигоду, або створює такі умови, за яких особа не повинна була, а вимушена дати її із метою запобігання шкідливим наслідкам чи законним інтересам (постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від: 04 жовтня 2012 року, 23 травня 2013 року, 30 травня 2013 року, справи № 5-12кс12, №5-13кс13, № 5-14кс13).

Такий самий підхід має бути витриманий і щодо розуміння змісту «вимагання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави».

Із матеріалів справи вбачається, що хоча ОСОБА_8 із використанням своїх повноважень отримав неправомірну вигоду від ОСОБА_13 за сприяння в оформленні групи інвалідності, але остання, даючи неправомірну вигоду, усвідомлювала незаконність такого сприяння та що в такий спосіб вона отримає групу інвалідності поза визначеною законом процедурою.

Окрім показань потерпілої ОСОБА_13 , у вироку не наведено будь-яких інших доказів, які б підтверджували вимагання обвинуваченим ОСОБА_8 неправомірної вигоди та погрози з його боку, як зазначено у вироку , що у разі відмови надати неправомірну вигоду, він обмежить її законне право на встановлення інвалідності в зв`язку із відсутністю в неї нирки (фактично у ОСОБА_13 була хвороба нирки з дитинства, а не відсутність останньої , як вказано у вироку).

Згідно з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , які узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в судовому засіданні, та не спростовані стороною обвинувачення, ОСОБА_13 за наявності у неї хвороби нирки мала б право на встановлення їй групи інвалідності при умові, що протягом року вона б хворіла і лікувалася стаціонарно (амбулаторно) протягом 120 днів. Фактично, як встановлено в суді першої інстанції , ОСОБА_13 такий тривалий час протягом року ні у 2012, ні у 2013 році, ні у 2014 році не лікувалася, а відповідно ОСОБА_8 як лікуючий лікар не міг будь-яким чином обмежити її право на отримання групи інвалідності, так як такого права вона не мала. По суті цю обставину підтвердила в суді і сама ОСОБА_13 , яка пояснила, що навіть отримавши посильний лист на ЛКК та направлення на МСЕК, у встановленні групи інвалідності їй у 2014 році відмовлено, оскільки в неї не було необхідної кількості виписок про перебування на лікуванні. Крім того, з наданого ОСОБА_13 запису розмови з ОСОБА_8 від 14.05.2014 року також вбачається, що їй було відомо , за яких умов їй може бути встановлена група інвалідності і , відповідно, призначена пенсія. Саме тому, усвідомлюючи, що за відсутності необхідної кількості виписок про її лікування протягом року їй не може бути встановлена інвалідність, ОСОБА_13 і просила ОСОБА_8 за винагороду надати їй допомогу в цьому, на що останній погодився. Отримавши неправомірну вигоду у вересні 2012 року в сумі 500 доларів США та у вересні 2013 року у сумі 300 доларів США, він підробив епікризи, зазначивши в них неправдиві відомості, що ніби-то ОСОБА_13 120 днів проходила лікування протягом року, хоч фактично за такий період вона стільки разів не лікувалася.

За таких обставин у разі, коли особа хоче отримати неправомірну вигоду, а особа, яка її дає, при цьому усвідомлює, що завдяки цьому буде прийнято рішення на її користь поза встановленим порядком (процедурою) його прийняття, то такі дії за своїми ознаками не утворюють її вимагання.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскільки в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутня така кваліфікуюча ознака злочину, як вимагання, його дії слід перекваліфікувати з ч.3 ст.369-2 КК України на ч.2 ст.369-2 КК України в ред. Закону від 07.04.2011 року, що діяв на момент отримання неправомірної вигоди.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися з доводами обвинуваченого та його захисника в апеляційному суді про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 в цій частині обвинувачення за ч.1 ст.190 КК України, як шахрайство, оскільки як з показань ОСОБА_13 , так і з показань самого ОСОБА_8 в суді першої інстанції вбачається, що він , підробивши необхідну кількість епікризів, шляхом передачі певних коштів членам МСЕК, за отриману від ОСОБА_13 неправомірну вигоду мав намір допомогти останній у встановленні їй групи інвалідності. Дані обставини також підтверджуються записами телефонної розмови між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , даними відеозаписів, на яких в установленому законом порядку зафіксовано зустрічі та розмови між ними, згідно з якими обвинувачений брав кошти у ОСОБА_13 за сприяння в оформленні групи інвалідності, в тому числі, для передачі особам, від яких це залежало. Таким чином, неправомірну вигоду обвинувачений отримав саме за вплив на членів МСЕК при прийнятті рішення щодо встановлення ОСОБА_13 групи інвалідності з порушенням встановленого порядку.

Судом також встановлено, що ОСОБА_8 повернув ОСОБА_13 на вимогу останньої отриману від неї у вересні 2012 року та у вересні 2013 року неправомірну вигоду всього в розмірі 800 доларів США до пред`явлення йому підозри, а також не передав їй підроблені ним епікризи, які пізніше були виявлені та вилучені на його робочому місці. Однак колегія суддів вважає, що в даному випадку не можна вважати, що ОСОБА_8 добровільно відмовився від вчинення злочину, оскільки добровільна відмова виключається на стадії закінченого злочину. В даному випадку добровільна відмова від одержання неправомірної вигоди могла мати місце тільки до її прийняття, як це мало місце щодо 200 доларів США, які ОСОБА_8 відмовився взяти у ОСОБА_13 30.05.2014 року, а наступне повернення коштів незалежно від мотивів не звільняє особу від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання , повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. У вироку суду першої інстанції обґрунтовано зазначено про відсутність обставин, вичерпний перелік яких даний у ч.1 ст..67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_8 , а також визнано обставинами, що пом`якшують його покарання те? що він раніше не судимий, працює. Разом з тим судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у підробленні документів визнав повністю, фактично визнав вину в отриманні неправомірної вигоди від потерпілої ОСОБА_13 , хоч і не погоджувався з правильністю кваліфікації його дій, відшкодував останній моральну шкоду в розмірі 50 тис.грн., а тому колегія суддів вважає безпідставними висновки місцевого суду про відсутність каяття та небажання його стати на шлях виправлення і необхідність призначення реального покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства. Крім того, згідно з вимогами ч.3 ст.67 КК України при призначенні покарання суд не може визнати такими, що обтяжують , обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно з роз`ясненням, даним у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з наступними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`яке покарання, у разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано .

Враховуючи, що санкція як ч.2 ст.358 КК України, так і ч.2 ст.369-2 КК України ( в ред.. від 07.04.2011) , передбачає нарівні з іншими таке покарання як штраф, колегія суддів, зважаючи на майновий стан обвинуваченого, вважає необхідним призначити ОСОБА_8 реальне покарання у виді штрафу, але ближче до мінімальної межі, беручи до уваги, що ОСОБА_8 з 13 жовтня 2014 року тримається під вартою, а відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України при призначенні покарань, не зазначених в частині першій цієї статті (в даному випадку штрафу), суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування. Можливість звільнення від відбування покарання у виді штрафу з випробуванням статтею 75 КК України не передбачена.

В зв`язку з перекваліфікацією дій ОСОБА_8 з ч.3 ст.369-2 КК України на ч.2 ст.369-2 КК України( в ред. від 07.04.2011), якою не передбачено застосування такого додаткового покарання як конфіскація майна, а також призначення покарання у виді штрафу в порядку ст..404 КПК України слід змінити рішення суду щодо вилучених у ОСОБА_8 в ході додаткового розслідування мобільного телефону, телевізора, коштів в сумі 10873 грн., автомобіля , повернувши вказане майно ОСОБА_8 , оскільки вони не були об`єктом кримінального правопорушення і доказів, які б підтверджували, що вони одержані внаслідок вчинення такого, не здобуті. Підлягають поверненню ОСОБА_8 також паспорт громадянина України та закордонний паспорт на його ім`я. В решті вирок слід залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. 407 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Дунаєвецького районного суду від 13 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.3 ст.369-2 КК України на ч.2 ст.369 -2 КК України ( в ред. Закону від 07.04.2011 р.№ 3207-УІ) і призначити за цим законом покарання у виді штрафу в розмірі 15000 грн., за ч.2 ст.358 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 3400 грн. На підставі ст.70 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 15000 грн.

ОСОБА_8 звільнити з-під варти негайно в залі суду.

В порядку ст..404 КПК України змінити рішення місцевого суду в частині вирішення питання про вилучені у ОСОБА_8 мобільний телефон, телевізор, кошти в сумі 10873 грн., автомобіль , паспорт громадянина України та закордонний паспорт на його ім`я.

Паспорт громадянина України та закордонний паспорт, виданий на прізвище ОСОБА_15 , мобільний телефон «Соні Еріксон 750 І» з IMEI НОМЕР_1 , з стартовим пакетом « Діджус з номером НОМЕР_2 , телевізор «Соні» № 1004140, кошти в сумі 10873 грн, автомобіль « BMW 346 L», реєстраційний номер НОМЕР_3 повернути ОСОБА_8 .

В решті вирок залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий /підпис/
Судді /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2