Справа №
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2007 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд
Черкаської області в складі: головуючого-судді: Бурлаки М.В.

при секретарі: Кучир Р.І., Шмунь Л.І. з участю
прокурора: Бебешко М.М. за участю
адвоката підсудної: ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду,
в м. Монастирище, кримінальну справу по обвинуваченню: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженка м. Дрезден Німеччина, українка, громадянка України, освіта
незакінчена вища, не працює, раніше не
судима, проживає: АДРЕСА_1, за ч.1 ст. 286
КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 4 лютого 2006 року о 14 годині 30 хвилин, керуючи
за дорученням автомобілем "Пежо-405" д/н НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_2, рухаючись із швидкістю 40
км/год. по вул. Леніна с.
Бачкурине Монастирищенського району Черкаської
області, порушила наступні Правила дорожнього руху України:

-п.12.1 Під час
вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати
дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно
контролювати його рух та безпечно керувати ним.

-п. 12.3 Уразі виникнення
небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення
швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших
учасників руху об'їзду перешкоди.

В результаті
невиконання даних пунктів Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 не була
достатньо уважною до дорожніх умов, не впоралася з керуванням транспортного
засобу, на заокругленому відрізку дороги виїхала на праве узбіччя дороги, в
результаті чого скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_3, який рухався в попутному
напрямку по узбіччю дороги за межами її проїжджої частини, внаслідок чого
потерпілий ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, у
вигляді: тупої травми лівого колінного суглобу у вигляді пошкодження зв'язок,
внутрішньо - суглобової
кровотечі, що спричинили тривалий розлад здоров"я.

Підсудна ОСОБА_1 на стадії
досудового слідства свою вину визнавала повністю.

Під час судового слідства свою вину не визнала. Не заперечуючи факту наїзду
на ОСОБА_3. 4
лютого 2006 року,
підтримала думку адвоката та вважає, що її вина органами досудового слідства не
доведена, оскільки не встановлено причинного зв"язку між наїздом на
пішохода ОСОБА_3 і наслідками травми, від якої лікувався потерпілий ОСОБА_3. Не
усунуті дані недоліки і в ході судового слідства. Вважає, що в медичних
документах чітко не вказано від якого саме захворювання
лікувався потерпілий. В медичній карті вказано, що у потерпілого разом з
травмою лівої ноги була травма і правої ноги.

Вважає, що
механізм утворення тілесних ушкоджень також не встановлений, оскільки допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 дали покази, що потерпілого "...тільки зачепило правим
крилом і удар було спричинено правим зовнішнім дзеркалом автомобіля."
Вважає також, що потерпілий симулює хворобу ноги. Вважає, що цивільний позов
може бути задоволений в розумних межах, а не в такій сумі, як заявлено
потерпілим. Просить її виправдати.

Не дивлячись на
невизнання вини підсудною, суд вважає, що її вина доведена в ході судового
слідства.

Потерпілий
ОСОБА_3 показав суду, що 4
лютого 2006 року
приблизно о 14 годині 30 хвилин він був
збитий автомобілем під керуванням ОСОБА_1 в той час коли рухався по обочині дороги і перебував за межами
її проїжджої частини. Він був збитий передньою частиною автомобіля. Удар
прийшовся в ліву ногу, в область коліна, після чого він упав на капот

автомобіля і
ударився грудною кліткою. Спочатку біль не відчувалась, тому автомобілем
ОСОБА_1його було доставлено додому. Через деякий час йому стало
погано, тому він був доставлений в приміщення швидкої допомоги районної
лікарні, де йому було зроблено рентгенівські знімки та надана допомога. В цей
день від госпіталізації він відмовився, але йому стало гірше, тому 6 лютого 2006 року він був
госпіталізований. Вважає, що травма колінного суглоба лівої ноги ним отримана в
результаті наїзду на нього автомобілем під керуванням ОСОБА_1. Цивільний позов,
заявлений до початку розгляду справи по суті на суму 10 501, 25 грн. підтримав
частково та просить стягнути з підсудної 1500
грн. моральної та 1500
грн. матеріальної шкоди. Матеріальну шкоду обґрунтовує витратами на ліки в
сумі 400 грн.,
оплата за поїздки до судово-медичного експерта
в сумі 32 грн., оплата за судово-медичне
дослідження в сумі 69,25 грн. Моральну шкоду обґрунтовує
тим, що до даного часу біль в коліні не пройшла, він проживає в селі і має
підсобне господарство. Отримана в результаті ДТП травма не дає йому змоги
доглядати за господарством та обробляти землю. В селі проживають престарілі
батьки, мати є інвалідом 1
групи, про що свідчить довідка Бачкуринської сільської ради, вони
потребують сторонньої допомоги, а він не мав можливості її надати у
зв"язку з тим, що боліла нога і він не мав змоги пересуватись. Сама ж ОСОБА_1ні разу не поцікавилась станом його
здоров"я, ніяким чином не намагалась відшкодувати шкоду, завдану
його здоров"ю, і це також впливало на його психологічний стан.

Свідок ОСОБА_4 показала суду, що була свідком вчинення ДТП ОСОБА_1 4 лютого 2006 року, в ході
якого ОСОБА_1 вчинила наїзд на потерпілого ОСОБА_3,
який знаходився за межами проїжджої частини дороги. Наїзд стався з причини того,
що автомобіль, яким керувала ОСОБА_1, занесло, він виїхав на узбіччя
дороги і там вчинив наїзд на пішохода. Фактично удару тілу потерпілого завдано
не було. Його тільки зачепило правим крилом, а потім правим дзеркалом
автомобіля. Потерпілий впав на сідниці.

Аналогічні покази дала свідок ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_6
показав суду, що бачив, як автомобіль під керуванням ОСОБА_1вчинив наїзд на
пішохода ОСОБА_3, який рухався в попутньому напрямку і йшов за межами проїжджої частини дороги. Удар прийшовся
по лівій нозі потерпілого передньою правою фарою автомобіля, потім
потерпілого почало крутити. Він упав на капот, а потім на снігове покриття.
Зразу ж потерпілий скаржився на болі в коліні лівої ноги та грудної клітки.

Актами
судово-медичного дослідження №
53 від 8 лютого
та № 134 м/д від 20 лютого 2006 року та
висновком судово-медичної експертизи 106
м/д 354 від 24 травня 2006 року підтверджено, що у ОСОБА_3. виявлено тупу травму
лівого колінного суглобу у вигляді пошкодження його зв"язок та
внутрішньої кровотечі. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії
середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров"я і могли
утворитись в результаті ДТП 4
лютого 2006 року.

(а.с.
14-15,22,46)

В судовому
засіданні експерт підтвердив свій висновок та показав суду, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_3утворені в
результаті ДТП і саме 4 лютого 2006 року на що вказує те, як протікало захворювання.

З протоколу зводин віч-на-віч випливає, що зразу
ж після ДТП потерпілий ОСОБА_3

скаржився на болі в лівому колінному суглобі і це не
заперечувала підсудна.

(а.с. 48-49)

Оцінюючи зібрані
у справі докази в їх сукупності, в результаті повного, всестороннього та
об'єктивного дослідження їх в судовому засіданні, суд вважає пред'явлене
ОСОБА_1 обвинувачення доведеним і виходить з наступного:

Факт, місце та
час наїзду автомобілем під керуванням ОСОБА_1на ОСОБА_3 підсудною не
оспорюється.

Заперечення
підсудної та адвоката про відсутність причинного зв"язку між ДТП, яке скоїла ОСОБА_1, та травмою колінного суглобу
лівої ноги потерпілого спростовується наступним:

4 лютого 2006
року за № 111 в
журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини

зареєстровано рапорт про те, що з приміщення "швидкої допомоги" о
15 годині надійшло

повідомлення про те, що до "швидкої допомоги" з тілесними ушкодженнями
після ДТП поступив

ОСОБА_3

(а.с. 4)

Довідкою лікарів
"швидкої допомоги" та довідкою головного лікаря Монастирищенської ЦРЛ
підтверджено факт звернення за допомогою до лікарні ОСОБА_3. о 14 год. 50 хв. 4

лютого
2006 року. Йому було встановлено діагноз "перелом ребер - під знаком
питання та забій лівої ноги". В цей же час зроблено рентгенографію.
Кісткової патології в ребрах та колінному суглобі не виявлено.

Це дає суду
право зробити висновок, що саме наїзд підсудною на потерпілого є прямим причинним
зв"язком з тілесними ушкодженнями у потерпілого і на це вказують - скарги
потерпілого на біль в лівому колінному суглобі на місці ДТП, що підтверджено
показами свідків та підсудної, висновком судово-медичної експертизи про час
отримання тілесних ушкоджень потерпілим, зверненням потерпілого до
"швидкої допомоги" через декілька хвилин після ДТП із скаргами на
біль у лівому суглобі. Часовий розрив між ДТП та зверненням потерпілого до
"швидкої допомоги" практично відсутній.

Посилання
підсудної на той факт, що потерпілий скаржився на біль у правій нозі спростовується записами у медичній карті
стаціонарного хворого, де вказано, що основний діагноз - гемартроз лівого
колінного суглобу, забій грудної клітки ускладнено супутнім діагнозом у вигляді
гемартрозу правого колінного суглобу.

Суд критично
оцінює покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5
з приводу наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 на потерпілого та
механізму отримання ним тілесних ушкоджень, оскільки вони є зацікавленими
особами, натомість свідок ОСОБА_6,
який був допитаний судом за клопотанням захисту підсудної, повністю
підтвердив покази потерпілого та висновку
судово-медичної експертизи щодо механізму наїзду автомобіля під керуванням
ОСОБА_1 на потерпілого ОСОБА_3, показавши суду, що удар потерпілому був
спричинений передньою частиною автомобіля в
районі передньої правої фари, потім його розкрутило і він упав на капот
і тільки після цього його ударило правим зовнішнім дзеркалом автомобіля.

Таким чином, суд вважає, що наїзд автомобілем під керуванням підсудної
ОСОБА_1 на потерпілого ОСОБА_3. знаходиться у прямому причинному зв"язку з
наслідками, що настали, тобто з тілесними ушкодженнями, які отримав потерпілий
ОСОБА_3 в результаті ДТП.

Дії підсудної ОСОБА_1 за фактом наїзду автомобілем на ОСОБА_3. суд кваліфікує
за ч.1 ст. 286 КК України, як
порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому
середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Призначаючи підсудній ОСОБА_1 покарання, суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом"якшують та
обтяжують покарання.

Обставини, які
пом'якшують чи обтяжують призначення покарання підсудній судом не встановлено.

Підсудна ОСОБА_1
вчинила злочин невеликої тяжкості, вона раніше не судима, позитивно
характеризується за місцем проживання, тому суд вважає, що виправлення та перевиховання підсудної можливе без ізоляції від
суспільства. Разом з тим, враховуючи ставлення підсудної до вчинення злочину,
те, що вона не розкаялась у вчиненому, не відшкодувала збитки, завдані
злочином, суд находить за необхідне призначити їй найтяжче покарання,
передбачене санкцією ч.1
ст. 286 КК
України, тобто обмеження волі, звільнивши її від відбування покарання з
випробуванням, поклавши на неї певні обов"язки. Суд приходить до висновку,
що підстав для застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення
підсудної права керувати транспортними засобами не має.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд
не вбачає.

Суд вважає, що
цивільний позов потерпілого в частині стягнення з підсудної 1500 грн. в якості
відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню, оскільки, на думку суду, потерпілий привів переконливі докази завдання
йому моральної шкоді на вказану суму.

Цивільний позов
в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, оскільки потерпілим надано докази на
спричинення йому матеріальної шкоди тільки на суму 268,42 грн., з яких:
вартість проїзду для проведення експертизи на суму 31,55 грн., вартість
ліків - 188,05 грн.,
оплата проведення експертизи -
48,82 грн. На решту суми заявленого позову потерпілим доказів суду не надано.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Підсудну ОСОБА_1
визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286
КК України.

Призначити ОСОБА_1 покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керувати
транспортними засобами.

Керуючись ст. 75-76 КК України, засуджену ОСОБА_1
звільнити від відбування призначеного їй покарання з
випробуванням, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку тривалістю у 2 (два) роки не вчинить нового
злочину і виконає покладені на неї обов'язки:

1. Не виїжджати за межі України на постійне проживання без
дозволу органу кримінально-

виконавчої
системи.

2. Повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання,

роботи або навчання.

3. Періодично
з'являтися для реєстрації в органи кримінально- виконавчої системи.

Цивільний позов ОСОБА_3 задовільнити
частково.

Стягнути з засудженої ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1768,42 грн., з яких 1500 грн. - моральної шкоди та 268,42 грн. матеріальної шкоди.

Міру запобіжного заходу відносно засудженої ОСОБА_1 до вступу вироку в
законну силу залишити попередню -
підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду
Черкаської області протягом 15 діб з дня його проголошення через Монастирищенський
районний суд.