Справа № 646/2273/14-к
№ провадження 1-кп/646/292/2014
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2014 року Червонозаводський
районний суд міста Харкова у складі
головуючого судді Міндарьової М.Ю., за
участю секретаря судових засідань
Губатюк Х.В., прокурора Власової О.Ю.,
обвинуваченої ОСОБА_2, потерпілої
ОСОБА_3, представника потерпілої -
адвоката ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
кримінальну справу за кримінальним
провадженням відносно обвинуваченої
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 рокународження,
уродженки міста Тбілісі, республіка
Грузія, громадянки України, з вищою
освітою, одруженої, працюючої ФОП
«ОСОБА_2»,мешкаючої без реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимої, у
вчиненні злочину, передбаченого: ч. 1 ст.
175 КК України,-

встановив:

ОСОБА_2, будучи директором Товариства з
обмеженою відповідальністю «Група
Компаній Стіс», що розташоване за
адресою: місто Харків, вулиця
Вернадського, 1 офіс №3, будучи
керівником підприємства, службовою
особою, наділеною
адміністративно-господарськими та
організаційно-розпорядчими функціями,
умисно безпідставно не виплатила
заробітну плату бухгалтеру
підприємства ОСОБА_3 більш ніж за один
місяць. ОСОБА_2 порушила вимоги ч. 4 та ч.
7 ст. 43 Конституції України, відповідно
до яких кожен має право на оплату праці
та право на своєчасне одержання
винагороди за працю, яке захищається
законом; ч. 5 ст. 97 Кодексу Законів про
Працю України та ч. 3 ст. 15 Закону
України «Про оплату праці», відповідно
до яких оплата праці працівникам
здійснюється в першочерговому порядку,
а всі інші платежі здійснюються
власником або уповноваженим ним
органом після виконання зобов'язань
щодо оплати праці.В порушення вимог ст.
115 КЗпП України, а також ст. 24 Закону
України «Про оплату праці», відповідно
до яких заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні в
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує 16 календарних днів, в
порушення ст. 22 Закону України «Про
оплату праці», відповідно до якого
суб'єкти організації оплати праці не
мають права в односторонньому порядку
приймати рішення з питань оплати праці,
які погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами та колективним
договором, станом на 13.03.2013 року
безпідставно, умисно не виплатила
заробітну плату бухгалтеру
підприємства ОСОБА_3 більше ніж за один
місяць, а саме за серпень 2011 року та
вересень 2011 року на загальну суму 2 541,01
гривень.Бухгалтер ТОВ «Група Компаній
Стіс» ОСОБА_3 у вищевказаний період
виконувала трудові обов'язки, а тому
мала право отримати плату за виконану
роботу. Незважаючи на це ОСОБА_2,
достовірно знаючи, що у серпні та
вересні 2011 року на рахунки та в касу
підприємства надійшло 112600,00 гривень,
тобто у підприємства були кошти, яких
достатньо для того, щоб своєчасно
виплатити заробітну плату працівникам
у повному обсязі, не направила їх в
першу чергу на виплату заробітної
плати всім працівникам
підприємства.Так, на виплату
заробітної плати було використано 6100,00
гривень, на сплату податків та інших
обов'язкових платежів - 4700,00 гривень, на
ремонт адмінприміщень, легкового
автотранспорту, придбання оргтехніки,
цінних паперів, зворотної допомоги -
18000,00 гривень, на інші видатки - 83800,00
гривень.

Внаслідок таких протиправних дій
ОСОБА_2 на підприємстві виникла
заборгованість перед бухгалтером
підприємства ОСОБА_3 більш ніж за один
місяць, а саме за період
серпень-вересень 2011 року.

Обвинувачена ОСОБА_2 в судовому
засіданні повністю визнала свою вину у
вчиненні інкримінованого
кримінального правопорушення в межах
висунутого обвинувачення та в ході
допиту надала суду показання як це
викладено у даному вироку. Цивільний
позов потерпілої ОСОБА_3 не визнала,
зазначивши, що останній повинен
розглядатися в порядку цивільного
судочинства. Заяв, клопотань про
застосування амністії відповідно до
статті 9 ЗУ «Про амністію у 2014 році» не
заявляла.

Потерпіла ОСОБА_3 та її представник -
адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснили про обставини викладені в
обвинувальному акті, зазначили, що
заробітна плата за серпень - вересень
2011 року потерпілій не виплачена,
наполягали на задоволенні своїх
позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що обвинувачена
повністю визнала свою вину у вчиненні
злочину в межах висунутого
обвинувачення, її показання в судовому
засіданні відповідають фактичним
обставин справи, положення ч. 3 ст. 349 КПК
України обвинуваченій та іншим
учасникам судового розгляду
роз'яснені, і вони не наполягали на
досліджені інших доказів у справі, при
цьому у суду не було сумнівів в
добровільності та істинності їх
позиції, суд визнав недоцільним
дослідження решти доказів щодо
фактичних обставин вчинення злочину,
які сторонами кримінального
провадження не оспорювались і судом
було допитано обвинувачену, потерпілу,
надав пояснення представник
потерпілої - адвокат ОСОБА_4, досліджено
матеріали справи, що характеризують
особу обвинуваченої та обґрунтовують
цивільний позов.

Визнавши показання обвинуваченої
ОСОБА_2 допустимим доказом у справі, суд
приходить до висновку про доведеність
її вини у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, а
самебезпідставна невиплата заробітної
плати громадянам більше як за один
місяць, вчинена умисно керівником
підприємства.

При призначенні покарання суд, у
відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК
України, враховує ступінь тяжкості та
конкретні обставини вчинення злочину,
дані, які характеризують особу
обвинуваченоїОСОБА_2., наявність
обставин, що пом'якшують покарання.

ОСОБА_2 вчинила злочин невеликої
тяжкості, є не судимою особою, за місцем
проживання негативних характеристик
не має, на обліку у лікаря нарколога та
психіатра не перебуває. Обставинною, що
пом'якшує покарання, в силу ст. 66 КК
України, суд визнає визнання обставин
викладених в обвинувальному акті,
молодий вік обвинуваченої, те, що
обвинувачена працює, є самозайнятою
особою.

Визначаючи вид та міру покарання суд
керується положеннями частини 2 статті
50 КК України відповідно до якої
покарання має на меті не тільки кару,
а й виправлення засуджених, а також
запобігання вчиненню нових злочинів
як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи те,що відповідно до
зазначеної норми Закону суд призначає
більш суворий вид покарання з числа
передбачених за вчинений злочин лише у
разі якщо менш суворий вид покарання
буде недостатній для виправлення особи
та попередження вчинення нею нових
злочинів.

З урахуванням викладеного, суд вважає
можливим призначити ОСОБА_2 основне
покарання у виді штрафу у розмірі
п'ятсот неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, оскільки у суду не
має даних, які свідчили, що даний вид та
розмір покарання не можуть забезпечити
досягнення цілей покарання, з
призначенням додаткового покарання.

Цивільний позов потерпілої поданий нею
в судовому засіданні 27.03.2014 року (від
17.03.2014 року) задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 96 Цивільного
Кодексу України, юридична особа
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями.

Як вбачається з позовних вимог
потерпілої, остання просить суд
стягнути з ОСОБА_2 невиплачену
заробітну плату у сумі 2541,01 гривень та
компенсацію по невиплаченій
заробітній платі, однак заробітну
плату працівнику виплачує
підприємство, а його керівник (ОСОБА_2)
зобов'язаний лише забезпечити таку.

Крім цього, об'єктом злочину за статтею
175 КК України є трудові , а не майнові
права особи, а відповідно до статті 32 ЗУ
«Про оплату праці» трудові спори
розглядаються і вирішуються згідно із
законодавством про трудові спори
(Глава ХVКЗпП України).

Щодо вимог потерпілої про стягнення з
ОСОБА_2 моральної шкоди та витрат на
правову допомогу, то останні також
задоволенню не підлягають виходячи з
наступного:

Відповідно до ППВСУ від 31.03.1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», за моральну (немайнову) шкоду,
заподіяну працівником під час
виконання трудових обов'язків,
відповідальність несе організація з
якою цей працівник перебуває у
трудових відносинах, а останній
відповідає перед нею в порядку
регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України).

Статтею 120 КПК України встановлено, що
витрати пов'язані з оплатою допомоги
представника потерпілого, цивільного
позивача та цивільного відповідача,
які надають правову допомогуза
договором, несе відповідно потерпілий,
цивільний позивач, цивільний
відповідач.

Уточнений та доповнений цивільний
позов потерпілої від 15.04.2014 року суд
повертає ОСОБА_3, оскільки останній
поданий після початку судового
розгляду (ч.1 статті 128 КПК України) і
даним позовом потерпілою фактично
змінено коло осіб, що приймають участь
у розгляді справ, в якості
співвідповідача заявлено ТОВ «Група
Компаній Стіс».

Керуючись ст. ст. 370, 371, ч. ч. 2, 3 ст. 373, ст.
374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК
України, та призначити їй покарання у
виді штрафу у розмірі 500
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а саме 8500,00 гривень з
позбавленням права займати посади
пов'язані з виконанням адміністративно
- господарських та організаційно -
розпорядчих функцій в юридичних особах
суб'єктах господарської діяльності
строком на один рік.

В задоволенні цивільного позову
потерпілої ОСОБА_3 відмовити.

Вирок набирає законної сили через
тридцять днів з дня його проголошення,
у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Харківської області
через Червонозаводський районний суд
міста Харкова шляхом подачі апеляції
протягом тридцяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
М.Ю.
Міндарьова