У Х В А Л А
Справа №377/238/15-к
Провадження №1-кп/377/14/15
12 березня 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю:
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колибань Брагинського району Гомельської області, Республіка Білорусь, освіта середня, не одруженого, пенсіонера по інвалідності, громадянина України, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -
2 березня 2015 року до суду надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, розпискою обвинуваченого про отримання їх копій, списком осіб, яких необхідно викликати в судове засідання та угодою про визнання винуватості від 28 лютого 2015 року.
Виконавши вимоги ст.. 474 КПК України, вислухавши думку прокурора, який просив затвердити угоду та ухвалити вирок, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам ст.. 468-470, 472, 474 КПК України, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Відповідно до ст.. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначається, зокрема, формулювання підозри чи обвинувачення.
Згідно правила ч. 1 ст. 474 цього Кодексу якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.
Крім того, відповідно до п. 3 цієї частини суд має відмовити у затвердженні угоди, якщо її умови порушують права сторін.
При порівнянні формулювання обвинувачення в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості видно, що вони істотно відрізняються.
Так, в обвинувальному акті, затвердженому 28.02.2015 р., зазначено, що ОСОБА_4 07.02.2015 р. при невстановлених обставинах придбав та зберігав при собі без мети збуту наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, вагою 0,0388 гр..
В угоді про визнання винуватості від 28.02.2015 р. зазначено, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру в тому, що 07.02.2015 р. в м. Славутичі зустрів раніше незнайомого чоловіка, від якого отримав пропозицію придбати у нього наркотичний засіб. Маючи умисел на придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, ОСОБА_4 придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, вагою 0,0388 гр..
Формулювання підозри чи обвинувачення у будь-якому випадку має ґрунтуватися на обставинах, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначених у ч. 1 ст.. 91 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 475 КПК України мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити, зокрема, формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.
Виходячи з цього, формулювання підозри чи обвинувачення, викладене в угоді про визнання винуватості, повинно обов`язково відповідати формулюванню обвинувачення, викладеному в обвинувальному акті, оскільки воно покладається в основу вироку на підставі угоди про визнання винуватості.
У разі їх невідповідності суд позбавлений можливості ухвалити вирок на підставі угоди про визнання винуватості.
Крім того, неконкретне формулювання обвинувачення порушує право особи на захист.
Згідно положень ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має насамперед вирішити питання про затвердження угоди або відмови у затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Водночас цими положеннями не передбачено повернення угоди разом з обвинувальним актом у випадку невідповідності його вимогам цього Кодексу.
Виходячи з цього, суд вважає правильним відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, оскільки умови угоди про визнання винуватості суперечать вимогам КПК України та порушують право обвинуваченого на захист.
Керуючись ст. 314, 469-474 КПК України, -
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 28 лютого 2015 року, укладеної між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 і повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Ухвала не може бути оскаржена і набирає законної сили в момент ухвалення.

Суддя ОСОБА_5