Справа№ 1-4/07
ВИРОК ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2007
року.

Любарський
районний суд Житомирської області

у складі:
головуючого-судді: І.І.Замеги

секретаря: Н.В.Чаюн за участю прокурора: І.Г.Марцуна

адвоката: ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Любар кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_1ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, українця, громадянина України,
освіта базова вища, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей,
військовозобов"язаного, працює начальником відділу ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не
судимого,

у скоєні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2006
року біля 16-ї години підсудній ОСОБА_1 керуючи
автомобілем "ЗАЗ - ДЕО Сенс " державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись на
21-му кілометрі автодороги
Любар-Хмільник не вибрав безпечної швидкості руху і несправившись з
керуванням з"їхав в кювет, від чого автомобіль перекинувся. Внаслідок
дорожньоо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у
вигляді відкритого перелому правої гомілки, що відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх причинения.

Причиною даної
дорожньо-транспортної пригоди стало грубе порушення водієм ОСОБА_1 п.12.1
„Правил дорожнього руху України": - під час вибору у встановлених межах
безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також
особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати
змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Невідповідність
дій підсудним технічним вимогам названого пункту „Правил дорожнього руху
України" з технічної точки зору знаходиться у прямому причинному
зв"язку із створенням аварійної обстановки і виникненням наведеної
дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В судовому засіданні підсудній ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю і дав покази по встановлених судом обставинах
справи, які наведені вище.

Крім повного
зізнання, його вина у скоєнні даного злочину також стверджується зібраними по
справі доказами.

Представник
потерпілої ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 15 січня 2007 року суду
пояснила, що її довірителька ніяких притензій до підсуднього не має, так як він
повністю відшкодував заподіяну їй шкоду і просила суд не притягувати його до
кримінальної відповідальності.

Так з протоколу огляду місця пригоди від 03 вересня
2006 року вбачається, що на 21-му кілометрі автодороги
Хмільник - Любар ОСОБА_1 керуючи
автомобілем "ЗАЗ -ДЕО Сенс " державний номерний знак НОМЕР_1 допустив його
перекидання.

Відповідно до
висновку судово-медичної еспертизи № НОМЕР_2внаслідок ДТП спричиненої
підсуднім, потерпілій ОСОБА_3 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді саден
голови, тулуба, забою правого променево-зап"ястного суглобу, які
відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень без короткочасного розладу
здоров"я та відкритого перелому правої гомілки, що відноситься до тяжких
тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент їх причинения.

Аналізуючи всі
зібрані та перевірені матеріали справи суд вважає, що вина ОСОБА_1 в порушенні
правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що
заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, доведена в повному об'ємі і
кваліфікує його дії за ст. 286 ч.2 КК України.

Обираючи
покарання ОСОБА_1 суд враховує,
його щире каяття і сприяння розкриттю злочину, що він вперше притягується до
кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи, має
на вихованні двох малолітніх дітей, добровільно
відшкодував заподіяну шкоду потерпілій, яка просила не притягувати його до кримінальної
відповідальності, а тому суд вважає, за можливе призначити йому більш
м"який вид основного покарання не зазначеного в ст.286 ч.2 КК України із
застосуванням ст.69 КК України.

Враховуючи
вищевказані обставини суд також вважає за доцільне не застосовувати до ОСОБА_1 додаткове
покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Керуючись ст.
ст. 323,324 КПК України

суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України і з застосуванням ст.69 КК
України обрати йому покарання за даним законом у вигляді штрафу в сумі
850 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Міру запобіжного
заходу до вступу вироку у законну силу залишити попередню -підписку про
невиїзд.

На вирок може
бути подана апеляція в апеляційний суд Житомирської області через Любарський
районний суд протягом п'ятнадцяти діб з дня його проголошення.