Справа № 1-99
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4
вересня 2007 року Ружинський
районний суд Житомирської області

у
складі:

головуючого - судді Нейла В.М.

при секретарі - Новаківська К.І.

з участю прокурора - Драчука І.С.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в смт Ружині
справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с. Войково Баришівського району Київської області і жителя
АДРЕСА_1, українця, громадянина України, освіта середня, непрацюючого,
військовозобов'язаного,
неодруженого, засудженого
Ружинським районним судом Житомиської області за ст. 310 ч.2 КК України до 3 років позбавлення
волі з застосуванням ст. 75 КК України з
випробуванням з іспитовим строком 2 роки

за ст. 164 ч.1
КК України

ВСТАНОВИВ:

Згідно рішення
Любарського районного суду від 10.10.2005 року ОСОБА_1 зобов"язаний
сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мініміму
доходів громадян на користь Любарської спе­ціальної загальноосвітньої школи
інтернату на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досяг­нення останнім
повноліття.

Однак підсудний
ОСОБА_1 злісно ухиляється від сплати аліментів. Він не працює , на обліку в центрі зайнятості населення не
перебуває та добровільно не надає іншої матеріальної допомоги на утримання
дитини і допустив заборгованость по алімен­там на користь Любарської
спеціальної загальноосвітньої школи- інтернату на утримання неповнолітнього
ОСОБА_2 за період з 03.10.2005 року по 13.11. 2006 року становить 1674 грн.94коп..

Згідно рішення
Любарського районного суду від 07.12.2006 року ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати
аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше тридцяти відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку на ко­ристь опікуна ОСОБА_3 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення останнім повноліття..

Однак підсудний
ОСОБА_1 злісно ухиляється від сплати аліментів. Він ніде не працює , на обліку в центрі зайнятості населення не
перебуває і добровільно не надає

іншої
матеріальної допомоги на утримання дитини. Сума заборгованості на користь
опікуна ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 за період з
13.11.2006 року по 01.07. 2007 року становить 1294 грн.98 коп..

В судовому
засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненому визнав повністю та
пояснив, що він дійсно не сплачує
аліменти, оскільки не працює, матері­альної допомоги в добровільному
порядку неповнолітньому синові не надає,
на обліку в центрі зайнятості населення не перебуває.

Крім
визнавальних показань підсудного його вина у вчиненому доводиться зібра­ними по
справі і дослідженими судом доказами.

Показаннями
потерпілої ОСОБА_3 на досудовому слідстві,
оголошеними і перевіреними у судовому засіданні, яка показала,
що ОСОБА_1 не надає мате­ріальної/юпомоги на утримання неповнолітнього
сина (а.с. 170).

Показаннями
свідка ОСОБА_4, начальника відділу
державної виконавчої служби Ружинського районного управління юстиції, який у судовому засіданні ствердив, що ОСОБА_1 заборгував аліменти на користь
Любарської спеціальної загально­освітньої школи -інтернату за період з
03.10.2005 року по 13.11.2006 року в сумі 1674 грн.94 коп., не сплачує аліменти на користь опікуна
ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина,
неодноразово попереджався про злісне ухилення від сплати встановлених
рішенням суду аліментів, не повідомляв
відділ державної виконавчої служби Ружинського районного управління юстиції про
те, що він працював в ПСП
„Батьківщина" с. Шпиченці Ружинського району з січня 2007 року по травень
2007 року.

Свідок
доповнив, що відповідно до вимог ст. 88 Закону України „Про виконавче
провадження" ОСОБА_1 зобов'язаний був повідомити відділ державної
виконавчої служби Ружинського районного управління юстиції про своє
працевлаштування.

Показаннями
свідка ОСОБА_5, яка в суді дала
аналогічні пояснення.

Рішенням
Любарського районного суду від 10.10.2005 року,
з якого вбачається, що ОСОБА_1
повинен платити аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку на користь Любарської
спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату на утримання неповноліт­нього
сина ОСОБА_2 до повноліття дитини ( а.с. 43, 44).

Рішенням
Любарського районного суду від 07.12.2006 року,
з якого видно, що ОСОБА_1 повинен
платити аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку на користь опікуна ОСОБА_3 на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 до пов­ноліття дитини (а.с. 172).

Попередженнями
Державної виконавчої служби Ружинського районного управ­ління юстиції ( а.с. 4,
196, 197 ) з яких вбачається, що ОСОБА_1
неодноразово попереджався про кримінальну відповідальність за злісне ухилення
від сплати аліментів.

Довідкою відділу
державної виконавчої служби Ружинського районного управління юстиції про розмір
заборгованості по аліментах (а.с. 3, 160 ),
з якої видно, що загальна сума
боргу по сплаті аліментів станом на 01.07.2007 року складає 2969 грн.60 коп..

Аналізуючи
зібрані по справі і досліджені судом докази суд прийшов до впевне­ності, що вина підсудного ОСОБА_1 у злісному ухиленні від сплати встанов­лених
рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) в судовому засіданні дове­дена
повністю.

Твердження
підсудного про те, що він повідомляв
відділ державної виконавчої служби Ружинського районного управління юстиції про
своє працевлаштування, спростовується
показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Оскільки
ОСОБА_1 злісно ухилився від сплати встанов­лених рішенням суду коштів на
утримання дітей (аліментів), то він
повинен нести кри­мінальну відповідальність за
ст. 164 ч.1 КК України.

Призначаючи
підсудному покарання, суд, відповідно до
ст. 65 КК України, вра-

ховує ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особу
винного та обставини, що пом'як­шують та
обтяжують покарання.

Відповідно до
вимог ст. ст. 66, 67 КК України, обставин,
які пом'якшують або обтя­жують покарання не встановлено.

Призначаючи
підсудному ОСОБА_1 покарання, суд
приймає до уваги позитивну характеристику за місцем проживання.

Однак, ОСОБА_1 вчинив злочини протягом іспитового
строку , а тому суд призначає йому
покарання у виді одного року обмеження волі.

Так як ОСОБА_1
засуджений вироком Ружинського районного суду 04.10.2004 року за ст. 310 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення
волі, а санкція ч.1 ст. 164 КК України передбачає найбільш суворе
покарання у виді обмеження волі, а тому
суд відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК
України та на підставі ч.1 п."б"
ст. 72 КК України до покарання,
за цим вироком частково приєднує невідбуте покарання за попереднім
вироком шляхом переводення менш суворого виду покарання в більш суворий вид
покарання, виходячи з їх співвідношення:
один день позбавлення волі- два дні обмеження волі і знаходить необхідним
призначити підсудному остаточне покарання у виді позбав­лення волі строком 3
роки 1 місяць.

Цивільний позов
не заявлявся.

Речові докази до
набрання вироком законної сили або прийняття іншого рішення необхідно зберігати
при кримінальній справі.

Керуючись ст. . ст. 323, 324 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 164 ч.1 КК
України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один)
рік.

Відповідно
до ст. 71 КК України частково приєднати
покарання, визначене вироком Ружинського
районного суду Житомирської області від 04.10.2004 року і, з застосуванням ч.1 п."б" ст. 72 КК України, визначити засудженому остаточне покарання у
виді позбав­лення волі строком 3 роки 1 місяць.

Речові докази:
п'ять аркушів з текстом попередження ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність
за несплату аліментів до набрання вироком законної сили або прийняття іншого
рішення зберігати при матеріалах кримінальної справи.

Запобіжний
захід до вступу вироку в законну силу залишити попередній- підписку про
невиїзд.

Вирок може бути
оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Ружинський районний
суд протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.