Апеляційний суд Полтавської області
Справа № 10-400 Головуючий у 1 інстанції: Завора І.М.
Категорія: постанова
Доповідач: Лісіченко Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року вересня місяця 14 дня. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді Копитько Л.І. суддів: Ландаря О.В., Лісіченко Л.М.

з участю: прокурора - Пластуна С.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 серпня 2010 року.

Цією постановою відносно ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, працюючого СТОВ «Духова» трактористом, раніше не судимого,-

відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст. 296 КК України за відсутністю в його діях складу даного злочину.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до Гадяцького районного суду зі скаргою на постанову капітана міліції Гадяцького РВ ГУМВС України в Полтавській області від 12 липня 2010 року про відмову в порушенні кримінально справи та просили скасувати її, а матеріали справи повернути до Гадяцького РВ ГУМВС України в Полтавській області для проведення додаткової перевірки та порушення стосовно винних осіб кримінальної справи.

Відмовляючи у задоволенні скарги вказаних осіб суд мотивував своє рішення тим, що при проведенні дослідної перевірки за їх заявою повно, всебічно перевірені обставини справи, а постанова про відмову в порушенні кримінальної справи ґрунтується на законі та повному дослідженні обставин справи.

В принесеній апеляції ОСОБА_1 та ОСОБА_4 порушують питання про скасування судового рішення з направленням матеріалів до Гадяцького РВ ГУМВС України в Полтавській області для проведення додаткової перевірки. В обгрунтування апеляції скаржники вказують, що в діях ОСОБА_5 містяться ознаки злочинів, передбачених ст.ст. 125, 126, 129 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважає постанову суду законною і обґрунтованою, а апеляцію - безпідставною, тому просив рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи за скаргою та витребуваного матеріалу №433 убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з письмовими заявами до Гадяцького РВ ГУМВС про притягнення до відповідальності ОСОБА_3, який спричинив їм тілесні ушкодження 8.06.2010 року.

17 червня 2010 року постановою дільничного інспектора Гадяцького РВ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 відмовлено в порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі ст.6 п.2 КПК України у звязку з відсутність ознак злочину, передбаченого ст.296 КК України.

29 червня 2010 року постановою прокурора Гадяцького району постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 17.06.2010 року скасовано, а матеріали направлено для додаткової перевірки.

Постановою дільничного інспектора Гадяцького РВ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 від 12 липня 2010 року відмовлено в порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі ст.6 п.2 КПК України у звязку з відсутністю ознак злочинів, передбачених ст.ст.296; 126; 129; 122 КК України.

Оскаржуючи до суду вказану постанову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що вважають її незаконною та прийнятою з грубим порушенням норм КПК України, оскільки, на їх думку, є сумніви у правильності висновку судово-медичної експертизи щодо тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_1; в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.126 КК України, а в діях ОСОБА_3 також і ознаки ст.129 КК України.

Суд у постанові про відмову в задоволенні скарги вказав, що постанова про відмову в порушенні кримінальної справи ґрунтується на законі та повному дослідженні обставин справи.

Так, відповідно до акту судово - медичного дослідження №106 від 23.06.2010 року в результаті обстеження та на підставі даних судово- медичної документації у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу без зміщення, закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, припухлості та крововиливів голови, саден голови, живота та правого передпліччя, які утворилися від дії тупих предметів та при вказаних обставинах і мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоровя.

Згідно акту судово - медичного дослідження №169 від 14.07.2010 року на

підставі додаткового направлення проведенням додаткового судово- медичного

обстеження г-на ОСОБА_1, враховуючи дані медичної документації на його

імя та дані акту судово - медичного обстеження №106 від 23.06.2010 року будо

виявлено тілесні ушкодження, які можна розділити на групи:

А-ЗЧМТ. Струс головного мозку. Закритий перелом кісток носу без зміщення, ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих предметів, якими могли бути

руки людини стиснуті в кулак або інші предмети з подібною характеристикою, і в

своїй сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили

короткочасний розлад здоровя.

Б-Садна обличчя, передньої черевної стінки, правого передпліччя,

гематома волосистої частини голови, крововиливи обличчя. Дані тілесні

ушкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути

руки людини стиснуті в кулак або інші предмети з подібною характеристикою, і в

своїй сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили

короткочасного розладу здоровя.

Вищевказані обставини правильно викладені судом у постанові, тому

твердження в апеляції скаржників про те, що ОСОБА_1 були причинені

середньої тяжкості тілесні ушкодження є безпідставними.

Також, судом правильно зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від

проходження судово-медичного обстеження.

Дана обставина підтверджується і його власними поясненнями.

Крім того, в результаті проведення дослідної перевірки органом дізнання

не було встановлено підстав для порушення кримінальної справи за ст.ст.122;

129,296 КК України.

Як видно з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з

одного боку та ОСОБА_3 і ОСОБА_8 з іншого - склалися неприязні

стосунки.

Цю обставину у своїх поясненнях підтвердили ОСОБА_3 та ОСОБА_8, а

також не заперечували і скаржники, тому в частині відмови в порушенні

кримінальної справи за відсутністю в діях ОСОБА_3 ст.296 КК України

постанова органу дізнання є обґрунтованою.

В той же час, фактично не оскаржуючи постанову про відмову в

порушенні кримінальної справи в цій частині скаржники просили скасувати

повністю.

Крім того, у скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не наведено

достатніх даних, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_3 ознак злочину,

передбаченого ст.129 КК України.

Також, безпідставними є і твердження в апеляції ОСОБА_1 та

ОСОБА_1 про те, що співвиконавцем злочину, передбаченого ч.2 ст.126 КК

України був також ОСОБА_7, оскільки відповідно їх же скарги в той час коли

ОСОБА_3 наносив їм тілесні ушкодження, ОСОБА_7 тримав ОСОБА_9

Відповідно ж до ст.27 КПК України справи про злочини, передбачені

ст.125, ч.І ст.126 КК України, а також справи про злочини, передбачені ст.356 КК

України щодо дій, якими заподіяно шкоду правам і інтересам окремих громадян,

порушуються не інакше як за скаргою потерпілого, якому і належить в такому разі

право підтримувати обвинувачення.

Приводом до порушення кримінальної справи у таких випадках є скарга потерпілого, яка подається до суду.

За змістом ст.251 КПК України скарга потерпілого повинна відповідати вимогам, які встановлені для обвинувального висновку ст.ст.223,224 КПК України.

Зокрема, у скарзі повинно бути вказано: суд, до якого подається скарга; відомості про заявника, яким подається скарга; про обставини злочину, вчиненого обвинуваченим;про місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину; якщо обвинувачених кілька, вказується, які конкретні дії вчинив кожний з них; наводяться докази, що підтверджують вчинення злочину. У скарзі повинно бути прохання порушити кримінальну справу щодо конкретної особи чи осіб, наведені відомості про обвинуваченого або кожного з них, коротко сформульовано обвинувачення з зазначенням статті кримінального кодексу, яка передбачає даний злочин.

Відповідно до ч.2 ст.251 КПК України у разі, коли скарга не відповідає вимогам ст.ст.223 і 224 КПК України, встановленим щодо обвинувального висновку, суддя може винести постанову про залишення її без розгляду, з поверненням її скаржникові.

Оскільки до суду відповідні скарги від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надходили, суд був позбавлений можливості вирішити питання про порушення кримінальної справи за ст.125 та ч.І ст.126 КК України.

З огляду наведеного апеляція ОСОБА_1 та ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а постанову суду про відмову в задоволенні їх скарги слід залишити без зміни.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.365; 366 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 серпня 2010 року за їх скаргою на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 12 липня 2010 року - без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12