н/п 1-кп/640/56/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 року місто Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисника обвинувачених ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
законного представника ОСОБА_10
представника потерпілих ОСОБА_11
психолога ОСОБА_12
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, не одруженого, дітей не має, з середньо - технічною освітою, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, не одруженого, дітей не має, з середньою освітою, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 296 ч.2, 128 КК України,
В С Т А Н О В И В:
13 квітня 2014 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи в групі з ОСОБА_6 та невстановленими в ході досудового розслідування особами, знаходячись на тролейбусній зупинці біля станції метро «Академіка Барабашова» м. Харкова підійшли до раніше незнайомих ОСОБА_8 , 1971 р.н., та його неповнолітнього сина ОСОБА_9 , 1997 р.н. та безпричинно, з хуліганських спонукань почали до них чіплятися, провокуючи їх на конфлікт, висловлюючись при цьому нецензурною лайкою. На неодноразові зауваження ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не реагували. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , бажаючи уникнути конфлікту зайшли в тролейбус маршруту №24 та ОСОБА_6 , діючи в групі з ОСОБА_5 та невстановленими в ході досудового розслідування особами вбігли за ними в тролейбус та безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та висловлюючи явну неповагу до суспільства, на очах у обурених громадян, діючи з особливою зухвалістю почали виштовхувати ОСОБА_8 з тролейбуса тягнучи його за руки з обох сторін. ОСОБА_9 , побачивши це, зробив зауваження ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та невстановленим особам попереджаючи про те, що в разі неприпинення хуліганських дій відносно його батька він зателефонує у міліцію. ОСОБА_6 побачивши ОСОБА_9 почав спричиняти йому тілесні ушкодження, виштовхуючи його з тролейбусу. ОСОБА_8 , побачивши хуліганські дії відносно його сина, кинувся допомагати йому та ОСОБА_6 , діючи у групі з ОСОБА_5 та невстановленими в ході досудового розслідування особами, наніс йому удар кулаком правої руки в область обличчя, при цьому розбивши окуляри, після чого, наніс удар кулаком в область грудної клітини та разом з ОСОБА_5 тягнули його за руки до виходу з тролейбусу.
Продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_6 в групі з невстановленими в ході досудового розслідування особами, почав наносити удари ОСОБА_9 кулаками в область голови та грудної клітини, повалили його на підлогу та витягнули з тролейбуса за ноги. ОСОБА_5 в цей час наносив удари ОСОБА_8 в групі з невстановленими особами, після чого, ОСОБА_6 виштовхував ОСОБА_8 з тролейбуса, з силою потягнувши його за ліву руку, а невстановлені особи та ОСОБА_5 продовжували бити ОСОБА_8 кулаками по спині, в результаті чого останнього виштовхнули з тролейбусу. Після чого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та невстановлені особи в цей час продовжували хуліганські дії знаходячись на зупинці, спричиняючи тілесні ушкодження неповнолітньому ОСОБА_9 кулаками на ногами в область тулубу, ніг, голови, коли неповнолітній лежав на землі, спричиняючи йому фізичну біль та крім того, пошкодили йому куртку. ОСОБА_8 після того як його виштовхнули з тролейбуса, прикрив сина ОСОБА_9 свої тілом, та невстановлені особи в групі з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 наносили ОСОБА_8 удари кулаками і ногами в область тулуба, ніг, голови, спричиняючи тілесні ушкодження та фізичну біль.
В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та невстановлених осіб, ОСОБА_8 були спричинені наступні тілесні ушкодження: закритий ніжне-медіальний вивих лівого плеча, що по ступені тяжкості відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, як викликало тривалий розлад здоров`я, садно і сінець на лівій нозі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та невстановлених осіб, ОСОБА_9 були спричинені наступні тілесні ушкодження: садно на голові, правій руці, що по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Крім того, в результаті хуліганських дій ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та невстановлених осіб було пошкоджено майно ОСОБА_8 , а саме окуляри вартістю 2 790 гривень, та куртка ОСОБА_9 вартістю 840 гривень та втрачена шапка ОСОБА_9 вартістю 90 гривень.
Крім того ОСОБА_6 13 квітня 2014 року, приблизно о 19 годині 10 хвилин, знаходячись в тролейбусі маршруту №24 на кінцевій зупинці на ТЦ «Барабашова» м. Харкова, в ході вчинення хуліганських дій та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , обхопив ОСОБА_8 за ліву руку і різко з силою почав витягувати його з тролейбусу, в результаті чого ОСОБА_8 намагався вирвати руку, а ОСОБА_6 продовжував його утримувати двома руками за ліву руку в області передпліччя, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_8 закритий ніжне-медіальний вивих лівого плеча, що відноситься до середньої ступені тяжкості тілесного ушкодження, яке викликало тривалий розлад здоров`я.
Двічі допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у висунутому обвинуваченні не визнав, та суду пояснив, що 13 квітня 2014 року він знаходився на кругу тролейбусу біля станції метро «Барабашова» разом із своїм знайомим ОСОБА_6 . Вказував, що біля них стояв чоловік в стані алкогольного сп`яніння, як пізніше їм стало відомо, це був ОСОБА_8 та почав робити їм зауваження, щоб ми розмовляли тихіше. Зазначив, що вони його послухались, проте ОСОБА_8 продовжував до них чіплятися. Після того, як на зупинку приїхав тролейбус, він разом із ОСОБА_6 , а також потерпілі по справі почали призводити посадку. Вказав, що потерпілий ОСОБА_8 наступив на ногу ОСОБА_6 , при цьому не вибачився, а навпаки почав лаятися, що всі інші пасажири намагались його заспокоїти. Зазначав, що ОСОБА_8 комусь телефонував по телефону та надавав їх опис. Оскільки ОСОБА_8 поводив себе неадекватно, він разом з ОСОБА_6 вирішили вийти з тролейбусу та дочекатись іншого рейсу. Проте, у зв`язку з тим, що довгий час тролейбусу не було, то вони вирішили піти через ТЦ «Барабашова» для того знайти таксі. Проте, раптово біля них зупинився чорний автомобіль, звідки вийшло двоє невідомих чоловіків, які почали бити їх бітами та дубинками. Вказував, що він зумів вирватися та побіг у бік ТЦ «Барабашова», проте його зупинив охоронець ринку, який його тримав до того, як за ним прибігли незнайомі чоловіки та продовжили наносити йому удари. Потім прийшла два співробітника міліції та забрали його та ОСОБА_6 у відділок. Вказував, що у міліції їх допитували, відбирали у них пояснення, проте не дали можливість написати заяву про побиття незнайомими особами. Не заперечував, що знаходився в стані алкогольного сп`яніння, проте беззаперечно свідчив, що жодних тілесних ушкоджень потерпілим не наносив, та взагалі не бачив, щоб у потерпілих були будь-які пошкодження.
Цивільні позови не визнав, оскільки не вбачає своєї провини.
Допитаний двічі обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у висунутому йому обвинуваченні не визнав, суду пояснив, що 13.04.2014 року він разом із своїм приятелем ОСОБА_5 стояли на зупинці тролейбусу біля станції метро «Барабашова» та розмовляли, чекаючи при цьому тролейбус, щоб в подальшому їхати до знайомого ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_13 . Вказував, що на зупинці разом із ними знаходився потерпілий з сином, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав до них чіплятися та робити їм зауваження, щоб вони розмовляли тихіше. Зазначив, що під час посадки у тролейбус ОСОБА_8 наступив йому на ногу, при цьому не вибачився, а навпаки почав нецензурно лаятися у їх бік. Вказував, що інші пасажири зробили йому зауваження. Проте, останній не реагував. Не заперечував, що штовхнув ОСОБА_8 у плече правою рукою, проте інших ударів не наносив. Зазначив, що він разом із ОСОБА_5 вийшли із тролейбуса, щоб уникнути подальшого конфлікту та довгий час чекали на наступний тролейбус. Оскільки його не було, то вони пішли на зупинки таксі, проте по дорозі зупинився чорний автомобіль, з якого вийшли незнайомі їм чоловіки та почали їх бити дубинками. Зазначив, що крім цих чоловіків, з автомобіля вийшов ОСОБА_8 , який показав на них рукою. Вказував, що чоловіки нанесли йому багато ударів, проте він зумів вибратися та побіг у бік стоянки, де в подальшому був зупинений охоронцем, який його відвів до зупинки біля «Сбербанка Росії», де вже були присутні працівники міліції, які наділи на нього наручники та забрали його разом з ОСОБА_5 до відділу. Вказував, що у відділку він бачив ОСОБА_8 з сином, який правою рукою писав заяву. Зазначив, що працівники міліції, які їх допитували не дали можливість написати їм заяву про їх побиття і тільки через кілька днів він разом із ОСОБА_5 звернулись до правоохоронних органів. Заперечував, що знаходився в стані алкогольного сп`яніння та вказував, що з тілесними ушкодженнями звертався до лікарні №17 та до лікаря офтальмологу.
Цивільні позови не визнав, оскільки не вбачає своєї провини, проте готовий компенсувати моральну шкоду потерпілому ОСОБА_8 , якого штовхнув, розмір при цьому не вказував.
Не зважаючи на невизнання обвинуваченими своєї провини у вчиненні інкримінованих їм злочинів, на думку суду їх винуватість повністю підтверджується наступними доказами, які суд безпосередньо дослідив під час судового слідства.
Так, двічі допитаний в судовому засіданні через проблеми у записі на аудіо носій, потерпілий ОСОБА_9 у присутності психолога та законного представника, суду розповів, що 13.04.2014 року він разом із батьком повертались із церкви, оскільки це була вербна неділя та біля станції метро «Барабашова» придбали для матері букет квітів. Потім, чекаючи на тролейбус, він слухав музику на телефоні, а його батько ОСОБА_8 розмовляв по телефону. Через деякий час до ОСОБА_8 підійшов ОСОБА_5 , а згодом і ОСОБА_6 . Зазначив, що знявши навушники він почув, що обвинувачені питали у батька як їм проїхати на Салтівку, а потім просили сигарети, на що батько ввічливо відповів, що вони і так зараз знаходяться на ОСОБА_14 та що він не курить, при цьому продовжуючи розмовляти зі своїм знайомим по мобільному телефону. Почувши таку відповідь, ОСОБА_6 почав до нього чіплятися ще дужче, проте батько не реагував. Потім, коли приїхав тролейбус, він разом із батьком зайшли на задню площадку, а за ним зайшли ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ще незнайомі йому хлопці, одного з якого ОСОБА_5 називав своїм братом. Вказував, що цей молодик почав розмовляти до ОСОБА_8 та вимагав від нього вийти з тролейбусу та вибачень, на що батько вибачився, проте ОСОБА_6 наніс йому удар в область обличчя, від чого розбились окуляри, які були на ОСОБА_8 , а ОСОБА_5 почав штовхати ОСОБА_8 до виходу. Зазначив, що коли це відбувалось, він почав кричати, що викличе міліцію і дійсно йому це вдалося. Побачивши це, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та інші незнайомі хлопці почали йти у його бік та тягти у бік виходу. Їм це вдалось і він впав на землю, а вони почали наносити йому удари в область грудної клітини, обличчя. Зазначив, що він почав кликати батька про допомогу, який прибіг та ліг зверху нього, щоб укрити його від ударів. Вказував, що потім він почув як б`ється скло і хтось з перехожих закричав, щоб їх залишили у спокої. Після цього вони встали з землі та їм допомогли зайти у тролейбус. У цей час йому на телефон зателефонували з міліції і він разом з батьком вийшли на наступній зупинці, щоб зустрітись з міліціонером. Разом із міліцією вони повернулись на зупинку, де сталися події і на протилежній стороні він побачив ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Вказавши на них працівникам міліції, останні почали до них йти, а обвинувачені почали від них тікати. Через деякий час працівники міліції привели обвинувачених і батько зателефонував своєму знайомому ОСОБА_15 та попросив, щоб він приїхав на машині та допоміг дістатися до райвідділу. Після того, як він написав заяву у міліції, він разом із батьком поїхали до лікарні.
Вказав, що під час подій загубив свою шапку та порвав куртку.
Двічі допитаний в судовому засіданні через проблеми у записі на аудіо носій, потерпілий ОСОБА_8 суду розповів, що 13.04.2014 року він разом із сином повертався з Покровського монастиря та на зупинці «Барабашова» чекав на тролейбус, де до нього підійшов ОСОБА_5 , тримаючи у руці пляшку з пивом та спитав як йому проїхати на Салтівку. Через хвилину до них підійшов ОСОБА_6 , який почав просити закурити. В цей час він говорив зі своїм знайомим по мобільному телефону та посміхнувся. ОСОБА_6 , побачивши його посмішку почав погрожувати йому зіпсувати настрій. Коли прийшов тролейбус, то він разом з сином зайшов до нього, а через хвилину до нього забігла група молодиків, серед яких були обвинувачені. Вказував, що ОСОБА_6 схопив його за ліву руку і дуже сильно за неї тягнув, а інший незнайомий йому хлопець за праву, та почали тягнути з тролейбусу, ОСОБА_5 при цьому штовхав у спину та наносив удари руками. Потім ОСОБА_6 повернувся до нього і вдарив два рази у обличчя, від чого у нього розбились окуляри, також він бив у груди. Зазначив, що син почав телефонувати до міліції з мобільного і побачивши це ОСОБА_6 підбіг до нього та намагався забрати телефон. Його схопили інші хлопці та тримали його. У цей час ОСОБА_16 та ОСОБА_17 виштовхали сина з тролейбусу і він почув, що син кличе на допомогу. Зазначив, що він зміг вибратися та кинувся на допомогу сину. Вказав, що він ліг зверху сина та закривав його від ударів молодиків, які наносили їх ногами. Потім, хтось з перехожих крикнув на нападників і вони відступили, а їм допомогли піднятися та зайти у тролейбус. У цей час на мобільний сина зателефонував працівник міліції і вони вийшли на наступній зупинці. Повернувшись із двома працівниками міліції на місце події, його син побачив на протилежній стороні обвинувачених та вказав на них співробітникам міліції, які їх покликали, проте ОСОБА_17 та ОСОБА_16 почали втікати. Після того, як обвинувачених схопили, вони поїхали до відділу міліції, де син написав заяву про напад та побиття. Оскільки він дуже погано себе почував і не міг рухати своєю лівою рукою, він із сином поїхали до медичного закладу де його оглянули та прооперували. Зазначав, що внаслідок його огляду у лікарні, був зроблений висновок про те, що в стані алкогольного сп`яніння він не перебуває.
Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав.
Аналізуючи свідчення потерпілих стосовно обставин, на які вони вказували під час допиту, суд приймає до уваги та розцінює їх як правдиві, оскільки вони були стабільні протягом усього слідства, останні були попереджені про кримінальну відповідальність. Крім того, їх свідчення узгоджуються і з іншими матеріалами кримінального провадження, які були дослідження під час судового слідства.
Допитана як свідок ОСОБА_18 суду показала, що вона працює диспетчером у КП «Тролейбусне депо №3» та 13.04.2014 року вона знаходилась на зміні в диспетчерській. У вечірній час їй зателефонував водій тролейбусу №24 ОСОБА_19 , який повідомив, що у нього на кінцевій зупинці біля станції метро «Барабашова» виник конфлікт між пасажирами у тролейбусі. Вказала, що затримка у русі тролейбусу склала менше ніж 10 хвилин.
Допитаний як свідок ОСОБА_20 суду показав, що він працює водієм тролейбусу на маршруті №24. Зазначив, що не пам`ятає точну дату, проте впевнений, що це був квітень 2014 року та у вечірню добу він знаходився на зупинці біля станції метро «Барабашова» на посадці. Вказав, що здійснивши посадку пасажирів, він почав закривати двері у тролейбусі, проте не зміг, оскільки четверті двері не зачинялись. Потім до нього підійшов хлопець, який розповів, що на задній площадці тролейбусу відбувається конфлікт, та вийшовши з тролейбусу він побачив «потасовку» на задній площадці тролейбусу. Повернувшись до кабіни він повідомив про те, що відбувається диспетчеру. Підтвердив суду, що на площадці тролейбусу відбувалась бійка, яка згодом перемістилась на вулицю. Зазначив, що обличчя учасників бійки він не запам`ятав, проте вказав, що одні учасники конфлікту бились, а інші захищались. Крім того вказав, що під час вимушеної зупинки під`їхав наступний тролейбус, який зупинився позаду.
Допитаний як свідок ОСОБА_21 суду показав, що він працює інспектором ІПС Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області. 13.04.2014 року, знаходячись у відділі на ТЦ «Барабашова» у вечірній час від чергового надійшло повідомлення, що на кругу тролейбуса біля станції метро «Барабашова» відбувається бійка. Зазначив, що разом зі своїм напарником вони попрямували на місце виклику, були одягнути по формі. Зв`язавшись по мобільному зв`язку з особою, яка викликала міліцію, вони зустріли заявників, один з яких вказав на хлопців, які стояли навпроти, зазначивши, що саме від них вони отримали побої. Побачивши їх, вказані хлопці почали бігти у різні сторони, вони побігли за ними. На території ринку «Барабашова», за допомогою охоронців, обвинувачені були затримані, інші особи втекли. Вказував, що явних тілесних ушкоджень затримані особи не мали, один із хлопців, якого затримали охоронці, був в стані сильного алкогольного сп`яніння, щодо іншого він з упевінстю сказати не може, оскільки поряд з ним не знаходився. Після того, вони разом із затриманими та потерпілими направились до відділу. Зазначив, що не відмовляли ОСОБА_17 та ОСОБА_16 у прийнятті жодних заяв, останні їх не заявляли. Зазначив, що будь-яких тілесних ушкоджень затриманим особам ніхто не наносив. Вказав, що потерпілий, який був старший за віком, скаржився на біль у плечі і потім після того, як його син написав заяву, вони разом поїхали до лікарні.
Допитаний як свідок ОСОБА_22 суду показав, що він працює інспектором ІПС Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області. 13.04.2014 року, знаходячись у відділі на ТЦ «Барабашова» у вечірній час від чергового надійшло повідомлення, що на кругу тролейбуса біля станції метро «Барабашова» відбувається бійка. Зазначив, що разом зі своїм напарником вони попрямували на місце виклику, були одягнуті по формі. Зв`язавшись по мобільному зв`язку з особою, яка викликала міліцію, вони зустріли заявників, один з яких вказав на хлопців, які стояли навпроти, зазначивши, що вони їх побили. Побачивши їх, вказані хлопці почали бігти від них у різні сторони, вони побігли за ними. На території ринку «Барабашова», за допомогою охоронців, обвинувачені були затримані, інші особи втекли. Зазначив, що особисто він разом із охоронцем ринку затримав ОСОБА_17 , від якого відчувався запах алкоголю, а іншого хлопця затримав охоронець ринку. Після доставки затриманих до відділу їм було запропоновано написати письмові пояснення. Вказував, що жодних заяв про спричинення ним тілесних ушкоджень, ОСОБА_17 та ОСОБА_16 не писали, будь-яких тілесних ушкоджень затриманим особам ніхто не наносив. Вказав, що потерпілий, який був старший за віком, скаржився на біль у плечі і потім після того, як його син написав заяву, вони разом поїхали до лікарні. Підтвердив, що бачив, що у обох потерпілих були тілесні ушкодження.
Допитана як свідок ОСОБА_23 суду показала, що вона є знайомою ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , з останнім вона зустрічається. 13.04.2014 року вона планувала зустрітись з ОСОБА_16 і декілька разів у цей день спілкувалась з ним по мобільному телефону. Зазначила, що під час розмови по телефону, десь приблизно о 20 годині 20 хвилин вона почула як ОСОБА_16 перед ким-то вибачається. Потім через декілька хвилин знову зателефонувавши, вона чула крики, шум, шорах, а згодом телефон взагалі вимкнувся. Зрозумівши, що щось сталося, вона викликала таксі та поїхала до сестри ОСОБА_16 , а вже разом вони поїхали на круг тролейбуса, щоб шукати хлопців. Оскільки останніх там не було, вона набрала на мобільний телефон ОСОБА_17 та дізналась, що він разом із ОСОБА_16 знаходиться у відділі міліції. Вказала, що прийшовши до міліції, вони побачили, що ОСОБА_17 та ОСОБА_16 пишуть пояснення, на їх обличчі та тілі були видні сліди побоїв. Зазначила, що працівники міліції відмовляли їм прийняти заяви про побиття невідомим особами ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , а потерпілих навпаки прийняли заяви, які написав хлопець, а його батько сидів поруч та тримав руками обличчя. Вказала, що жодних тілесних ушкоджень на потерпілих вона не бачила.
Допитана як свідок ОСОБА_24 суду показала, що вона є сестрою ОСОБА_5 та зустрічається із ОСОБА_6 13.04.2014 року вона знаходилась вдома, як у вечорі їй зателефонувала подруга ОСОБА_23 та сказала, що ОСОБА_17 та ОСОБА_16 будуть їхати до дому з ОСОБА_25 . Зазначила, що вона зателефонувала ОСОБА_17 , проте зв`язку не було. Згодом, о 20 годині 39 хвилин їй знову зателефонувала ОСОБА_23 , яка сказала, що хлопців хтось б`є і вони зустрівшись разом поїхали на таксі на ОСОБА_25 . Оскільки останніх там не було, ОСОБА_23 набрала на мобільний телефон ОСОБА_17 та дізналась, що він разом із ОСОБА_16 знаходиться у відділі міліції. Вказала, що прийшовши до міліції, вони побачили, що ОСОБА_17 та ОСОБА_16 пишуть пояснення, на їх обличчі та тілі були видні сліди побоїв. Зазначила, що працівники міліції відмовляли їм у прийняті заяви про побиття невідомим особами ОСОБА_17 та ОСОБА_16 . Підтвердила суду, що впізнає потерпілих, які також були присутні у відділі міліції, проте заперечувала, що у останніх були наявні будь-які тілесні ушкодження. Також вказувала, що у відділі були присутні троє невідомих чоловіків, які були разом із потерпілими, спілкувались.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_26 суду показав, що працює охоронцем на товаристві, яке розміщено на території ринка «Барабашова» у м. Харкові. 13.04.2014 року він знаходився на своєму робочому місці на площадці «Новий вік» та у вечірній час отримав по рації повідомлення «105», тобто екстрена ситуація, і вийшовши у ряди побачив хлопця, який біг. Оскільки хлопець почав від нього тікати, він побіг за ним і разом з іншим охоронцем його зупинив. Зазначав, що це був ОСОБА_17 , якого він впізнав у залі суду, і що від нього було чути запах алкоголю. Будь яких тілесних ушкоджень затриманий не мав, силу при затриманні до нього він не застосовував. В цей час підійшли співробітники міліції, які забрали його до відділу.
Допитаний як свідок ОСОБА_27 суду показав, що він працює охоронцем на товаристві, яке розміщено на території ринка «Барабашова» у м. Харкові. 13.04.2014 року він знаходився на своєму робочому місці на торговій площадці «Новий вік» та коли вже було темно на вулиці, він побачив двох людей, які бігли у його бік та які під час бігу пошкодили стойки. У зв`язку з чим, він передав по рації іншим охоронцям повідомлення «105». Згодом він побачив працівників міліції, які також бігли. Вказав, що одного з хлопців затримав охоронець ринку, а іншого співробітник міліції. Зазначив, що пізніше підійшов хлопець із чоловіком, від яких він дізнався, що їх побили ті, хто втікали, а старший за віком потерпілий скаржився на біль і говорив, що йому важко дихати. На питання відповів, що окулярів на цьому чоловіку не було.
Допитана як свідок ОСОБА_28 суду показала, що працює кондуктором в КП «Тролейбусне депо №3» на маршруті №24. Вказала, що у день подій вона була на зміні у тролейбусі та коли тролейбус перебував на зупинці «Барабашова» вона зрозуміла, що щось відбувається, оскільки почалась затримка у його відправленні. Від пасажирів їй стало відомо, що у тролейбусі на задній площадці відбувається бійка. Водій тролейбусу ОСОБА_19 пішов перевірити, а вона залишилась біля кабіни водія. Вказувала, що самої бійки не бачила та може нікого упізнати з тих, хто приймав у неї участь. Зазначила, що коли тролейбус поїхав, то на задній площадці вона бачила хлопця на вид років 14-15, який тримав у руках розбиті окуляри та плакав.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_29 суду показав, що він працює водієм тролейбусу в КП «Тролейбусне депо №3» на маршруті №24. У день подій він під`їхав до зупинки на станції метро «Барабашова» та побачив, що попереду стоїть тролейбус того ж маршруту. Вийшовши з тролейбусу він дізнався від людей, що у тролейбусі відбувається бійка, було чутно крики та ругань. Потім він повернувся у кабіну свого тролейбусу. Вказав, що подробиці бійки йому невідомі, упізнати він нікого не може.
Аналізуючи пояснення потерпілих по справі та свідчення свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , які були допитані під час судового слідства, суд приймає до уваги та розцінює їх як правдиві, оскільки вони узгоджуються між собою, були стабільні протягом усього слідства, останні були попереджені про кримінальну відповідальність. Крім того, їх свідчення та пояснення узгоджуються з іншими матеріалами кримінальної справи, а саме протоколами проведення слідчих експериментів, висновками експертиз, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_6 , ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм діянь.
Так, з висновку судово-медичної експертизи №1261-ая/14 судом вбачається, що на підставі даних судово-медичного огляду громадянина ОСОБА_8 з урахуванням даних з медичної документації та консультативного висновку консультанта - рентгенолога експерт прийшов до висновків, що у ОСОБА_8 мають місце: закритий нижньо-медіальний вивих лівого плеча; садно і синець на лівій нозі, які утворилися від дії який тупих твердих предметів і могли бути заподіяні у строк і можливо за обставин, зазначених засвідчуваним. За ступенем тяжкості закритий нижньо - медіальний вивих лівого плеча - це середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, як викликало тривалий розлад здоров`я; садно і синець - це легкі тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку експерта №1245ая/14 судом вбачається, що провівши судово - медичну експертизу потерпілому ОСОБА_9 на підставі даних його судово - медичного огляду з урахуванням даних із медичної документації, експерт прийшов до висновку, що у ОСОБА_9 мають місце садна на голові, правій руці, які утворилися від дії тупих предметів і могли бути заподіяні у строк, зазначений засвідчуваним. За ступенем тяжкості це легкі тілесні ушкодження.
Отже, експертом було встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , узгодженість їх свідчень щодо механізму нанесення їм ударів обвинуваченими та наслідками, які настали.
Аналізуючи дані протоколу проведення слідчого експерименту від 13.05.2014 року, суд приходить до висновку, що потерпілий ОСОБА_8 детально розповів про обставини подій, які мали місце 13.04.2014 року та механізми нанесення йому ударів обвинуваченими та іншими невстановленими особами, що в свою чергу узгоджується зі свідченнями потерпілого, наданих їм в залі суду, так і висновком експертизи, в якій було встановлено локалізація тілесних ушкоджень на тілі потерпілого.
Крім того, у судовому засіданні судом було досліджено висновок експерта №1490-ая/14, згідно висновків якого встановлено, що обставини, на які посилається ОСОБА_8 в ході проведення з ним слідчого експерименту, взагалі не суперечать об`єктивним судово - медичним даним в частині способу і механізму заподіяння йому тілесних ушкоджень. Таким чином, виходячи з показань громадянина ОСОБА_8 , морфологічних ознак встановлених у нього тілесних ушкоджень, можна припустити, що закритий нижньо - медіальний вивих лівого плеча міг утворитися від дій громадянина ОСОБА_17 .
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 13.05.2014 року, складеному за участі потерпілого ОСОБА_8 , суд вбачає, що останній детально розповів про обставини подій, які мали місце 13.04.2014 року та механізми нанесення йому ударів обвинуваченими та іншими невстановленими особами, що в свою чергу узгоджується зі свідченнями потерпілого, наданих їм в залі суду, так і висновком експертизи, в якій було встановлено локалізація тілесних ушкоджень на тілі потерпілого.
Крім того, виходячи з висновку експерта №1488-ая/14 судом встановлено, що у ОСОБА_9 мали місце: садна на голові, правій руці, які утворилися від дії тупих предметів і могли бути заподіяні у строк, зазначений у постанові про призначення додаткової судово - медичної експертизи. За ступенем тяжкості це легкі тілесні ушкодження. Обставини, на які посилається ОСОБА_9 в ході проведення з ним слідчого експерименту взагалі не суперечать об`єктивним судово - медичним даним в частині способу і механізму заподіяння йому тілесних ушкоджень.
Також, в судовому засіданні під час дослідження письмових доказів, суд дослідив роздруковані фотознімки, на яких зображені обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (Т.1 а.с.60-62), що в свою чергу ними було особисто підтверджено в залі суду та надано пояснення, що на них зображено, як вони вимагали від потерпілого ОСОБА_9 , щоб останній припинив їх знімати на відео, а також відеофайл, на якому зображені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які використовуючи нецензурну лексику, вимагають від потерпілого ОСОБА_9 припинити їх зйомку на мобільний телефон.
Аналізуючи вищевказані знімки та відеофайл, суд приходить до висновку, що в цілому вони доводять те, що у тролейбусі відбувся конфлікт між потерпілими та обвинуваченими, що в свою чергу підтверджує свідчення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та спростовує показання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про те, що вони покинули тролейбус для того щоб уникнути виникнення конфліктної ситуації, яка на їх думку провокувалась протиправними діями потерпілого ОСОБА_8 .
Щодо свідчень свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , то вони по своїй суті не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, оскільки вказані свідки не були присутні безпосередньо під час вчинення обвинуваченими кримінальних діянь, а тільки надали свідчення щодо обставин, які їм були відомі зі слів самих обвинувачених та виклали власну оцінку подіям, які відбувались у відділі міліції після затримання обвинувачених, що в свою чергу не впливає на встановлені судом обставини вчинення кримінального правопорушення.
Стосовно різниці між свідченнями свідка ОСОБА_29 , отриманих під час його допиту у залі суду зі свідченнями, викладеними під час складання протоколу допиту від 22.05.2014 року, то суд вказує, що відповідно до ч.1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. У зв`язку з чим, суд, аналізуючи свідчення свідка, наданих їм саме під час допиту у судовому засіданні приходить до висновку, що в цілому свідок ОСОБА_29 підтвердив те, що 13.04.2014 року в середині тролейбусу, який знаходився на зупинці біля станції метро «Барабашова» відбувалась бійка, через що тролейбус відставав у часі відправки, що в свою чергу узгоджується з поясненнями потерпілих та дає обґрунтовані підстави критично віднестись до показань ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Проте, аналізуючи показання самих обвинувачених щодо обставин подій, які мали місце 13.04.2014 року, а саме їх непричетність у вчиненні хуліганства, яке виразилось у спричиненні тілесних ушкоджень та фізичній болі потерпілим, пошкодженні майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в тривалому порушенні громадського порядку, та крім того непричетності ОСОБА_6 у нанесені з необережності середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_8 , суд ставить їх під сумнів, оскільки вони не підтверджені будь-якою доказовою базою та крім того вони суперечать іншим доказам по справі, досліджених у судовому засіданні та вказаних вище.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Будь-які докази у підтвердження обставин подій, які мали місце 13.04.2014 року за участю потерпілих та обвинувачених, які були викладені в залі суду ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , самими обвинуваченими так і їх захисником суду надані не було.
Крім того, відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту..
Винуватість же невстановлених осіб у побитті обвинувачених у відповідності до ст. 377 КПК України в рамках цього кримінального провадження не розглядається, а висновки експерта №1250ая/14 відносно ОСОБА_5 та №1251ая/14 відносно ОСОБА_6 які містяться в матеріалах кримінального провадження самі по собі не можуть вважатися належними доказами їх невинуватості у пред`явленому їм обвинувачені, що є предметом розгляду суду.
Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 винні у вчиненні хуліганства, а саме у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась у спричиненні ними тілесних ушкоджень та фізичній болі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , пошкодженні майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в тривалому порушенні громадського порядку, вчинене групою осіб, і їх дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 296 КК України.
Даний висновок суду підтверджується правовими позиціями, які були викладені у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2012 року у справі №5-17кс, що згідно положень ч.1 ст. 458 КПК України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону та для всіх судів України.
Так, у постанові суду було визначено, що об`єктом захисту у ст. 296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Верховний Суд України у згаданій постанові (від 4 жовтня 2012 року № 5-17кс12) акцентував увагу на відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини. Так, вказувалось, що судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.
Аналізуючи показання потерпілих, судом встановлено, що ініціаторами вчинення кримінального правопорушення були саме обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які використовуючи нікчемний привід у публічному місці, супроводжуючи свої дії нецензурною лексикою та фізичним насильством, призвели до заподіяння моральної та матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які до цього часу були їм незнайомі, жодних протиправних дій по відношенню до обвинувачених не вчиняли, у особистих неприязних стосунках не перебували.
При цьому ж поведінка самих обвинувачених була зумовлена бажанням показати свою ніби вищість та супроводжувалась неповагою до потерпілих, їх людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Також суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми протиправними діями спричинив ОСОБА_8 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, і його дії правильно кваліфіковані за ст. 128 КК України, оскільки хуліганство, яке супроводжується побоями (ч. 1 ст. 126 КК) або спричиненням легкого тілесного ушкодження (ст. 125 КК), не потребує додаткової кваліфікації, оскільки такі дії характеризують його особливу зухвалість, проте якщо в такій ситуації були вчинені злочини, які за своїми ознаками і ступенем тяжкості істотно відрізняються від хуліганства, має місце сукупність злочинів, що потребує кваліфікації дій за ст. 296 і відповідними статтями КК (наприклад, статтями 121, 122, ч. 2 ст. 126, статтями 127, 128, 194).
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень. Так, кримінальне правопорушення, яке кваліфіковане за ч.2 ст. 296 КК України відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, а за ст. 128 КК України до злочину невеликої тяжкості.
Аналізуючи дані про осіб обвинувачених, судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем навчання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не займається. Щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , то судом вбачається, що останній в силу ст. 89 КК України є не судимим, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває, офіційно не працевлаштований.
Крім того, суд ураховує обставини, що обтяжують покарання обвинувачених, а саме скоєння ними злочину в стані алкогольного сп`яніння, не знаходячи при цьому обставин, що пом`якшують покарання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєних злочинів, даних про осіб обвинувачених, ставлення їх до скоєного, а саме невизнання ними своєї протиправної поведінки, зухвале відношення до потерпілих як під час вчинення кримінального правопорушення, так і під час судового слідства, а також враховуючи те, що потерпілі наполягали на суворій мірі покарання, з урахуванням інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і попередження вчинення ними нових злочинів призначення їм основного покарання у вигляді обмеження волі на певний строк та у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини Кримінального кодексу України, за якими вони обвинувачуються і які передбачають відповідальність за вчинені злочини, так як відсутні передбачені законом підстави для застосування до призначеного покарання положень ст.75, 76 КК України, а також ст. 69 КК України, які б давали суду можливість прийти до висновку про звільнення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 від відбуття покарання із випробуванням, або застосування більш м`якого покарання.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Так, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №61 від 27.05.2014 року було визначено розмір пошкодженого майна потерпілого, а саме куртки чоловічої демісезонної вартість якої складає 840 грн. та втраченого майна ОСОБА_9 шапки чоловічої з тканини вартістю 90 грн.
У зв`язку з тим, що провина ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм діянь судом є встановленою, а матеріальна шкода ОСОБА_9 була спричинена саме протиправними діями обвинувачених, з огляду на це є обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог майнового характеру законного представника, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 , у загальному розмірі 930 грн.
Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Обставини, зазначені законним представником у позові, як підстави для стягнення з обвинувачених суми моральної шкоди суд вважає обґрунтованими, оскільки дійсно вбачається, що саме в результаті протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , неповнолітній ОСОБА_9 отримав моральну травму, переживав душевні страждання.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Так, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №61 від 27.05.2014 року було визначено розмір втраченого майна потерпілого ОСОБА_8 , а саме окулярів сонцезахисних ТМ «Поршедизайн» вартістю 2790 грн.
У зв`язку з тим, що провина ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм діянь судом є встановленою, а матеріальна шкода ОСОБА_8 була спричинена саме протиправними діями обвинувачених, з огляду на це є обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог майнового характеру у загальному розмірі 2790 грн.
Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно матеріалів кримінального провадження та встановлених у суді фактичних обставин справи, 13.04.2014 року діями обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були вчинені протиправні дії, в результаті чого потерпілого ОСОБА_8 було побито та нанесено легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, що підтверджується висновками експертизи.
В обґрунтування позову ОСОБА_8 посилався на те, що в результаті отриманих травм він більше місяця відчував фізичну біль, що доставляло йому багато незручностей та складнощів, заважало працювати, в результаті чого він поніс матеріальні збитки. Крім того, вказував, що протягом часу проведення досудового слідства йому неодноразово доводилось з`являтися на виклик до слідчого, а після направлення справи у суд і до суду, що також негативно вплинуло на ведення його господарської діяльності. Додатково зазначав, що особливих моральних страждань йому доставив той факт, що всі події злочину відбулись за участі його неповнолітнього сина, якого він не зміг повністю захистити від протиправних дій обвинувачених.
Наведені обставини на думку суду є підставою для стягнення з обвинувачених суми моральної шкоди, заявлену потрепілим, оскільки дійсно вбачається, що саме в результаті протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_8 зазнав як моральних страждань, так і фізичний біль.
Судові витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.
Визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ст. 128 КК України і призначити йому покарання за цими статтями кримінального закону:
за ч.2 ст. 296 КК України у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.
за ст. 128 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років обмеження волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 за вказаним вироком Київського районного суду м. Харкова обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 за вказаним вироком Київського районного суду м. Харкова обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_5 до набрання вироком чинності залишити без змін особисте зобов`язання
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_6 до набрання вироком чинності залишити без змін особисте зобов`язання.
Речові докази: диск з відеофайлом, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, залишити у ньому на зберіганні.
Цивільний позов ОСОБА_10 , яка діє як законний представник в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 задовольнити.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_3 ) в інтересах якого діє ОСОБА_10 ( НОМЕР_4 ) витрати у розмірі 930 (дев`ятсот тридцять) грн. на відшкодування майнової шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_5 ) витрати у розмірі 2790 (дві тисячі сімсот дев`яносто) грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженими в той же строк з моменту вручення їм копії вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.
Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.
Суддя ОСОБА_1