Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючої Щепоткіної
В.В.,суддів:Єленіної Ж.М., Леона О.І.,за
участю прокурора Голюги В.В.,захисника
ОСОБА_5, розглянувши в судовому
засіданні у м. Києві 03 червня 2014 року
справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_6 на постанову
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 04 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від
04 вересня 2013 року засудженому ОСОБА_6
відмовлено у задоволенні клопотання
про відновлення строку на касаційне
оскарження вироку Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 січня
2003 року, яким його засуджено за ч. 3 ст. 101
КК України 1960 року до покарання у виді
позбавлення волі на строк 7 років.

Як убачається зі змісту касаційної
скарги, ОСОБА_6, посилаючись на
поважність причин пропуску строку на
касаційне оскарження, просить
скасувати постанову апеляційного суду.
Вказує, що про існування
обвинувального вироку не знав,
оскільки перебував поза межами
України. Лише після отримання 17 липня
2013 року копії вироку, він скористався
своїм правом на касаційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
захисника ОСОБА_5 на підтримку
касаційної скарги, прокурора Голюги
В.В., яка заперечила проти її
задоволення, перевіривши матеріали
справи та обговоривши наведені у
касаційній скарзі доводи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 386 КПК України 1960 року
касаційна скарга на вирок апеляційного
суду може бути подана протягом одного
місяця з моменту проголошення вироку, а
засудженим, який перебуває під вартою, -
в той же строк з моменту вручення йому
копії вироку. Цей строк може бути
відновлений судом, який розглядав
справу, якщо його було пропущено з
поважних причин.

Розглянувши клопотання засудженого,
апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність у ОСОБА_6
поважних причин пропуску строку на
касаційне оскарження вироку та
правильно відмовив у його відновленні.

Так, вирок апеляційного суду щодо
ОСОБА_6 постановлений 31 січня 2003
року. При цьому, після промови
прокурора, який в судових дебатах
наполягав на винуватості підсудного у
вчиненні інкримінованого йому злочину,
ОСОБА_6 на проголошення вироку не
з'явився. Натомість, порушивши умови
обраного йому запобіжного заходу у
виді підписки про невиїзд, залишив
територію України, внаслідок чого був
оголошений у міжнародний розшук,
затриманий у 2013 році та екстрадований в
Україну з Російської Федерації.

Крім того, з матеріалів справи
убачається, що вирок апеляційного суду
щодо ОСОБА_6 вже був предметом
касаційного розгляду за касаційною
скаргою захисника ОСОБА_7 та ухвалою
Верховного Суду України від 12 серпня 2003
року його було залишено без зміни.

Таким чином доводи касаційної скарги
ОСОБА_6 про те, що він не знав про
існування обвинувального вироку щодо
нього і більше ніж 8 років не
мав об'єктивної можливості його
оскаржити є безпідставними та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, які
були б підставою для скасування
постанови апеляційного суду, не
встановлено.

За таких обставин касаційна скарги
засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960
року, пунктами 11, 15 розділу ХІ
«Перехідні положення» КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Постанову Апеляційного суду
Дніпропетровської області від
04 вересня 2013 року щодо ОСОБА_6
залишити без зміни, а касаційну скаргу
засудженого - без задоволення.

Судді:

В.В. Щепоткіна Ж.М. Єленіна О.І. Леон