Справа № 1-314/11
В И Р О К

іменем України

04.05.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Лисенка Владислава Вікторовича

при секретарі: Ярмольській І.В.

за участі прокурора: Юркової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Російської Федерації, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого, -

· у вчиненні злочину, передбаченого ч 1 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

05.01.2011 року близько 20 години 20 хвилин ОСОБА_1, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «DAEWOO-NEXIA», д/н AI 0262 ВМ, який належить ОСОБА_2 та ринкова вартість якого згідно висновку автотоварознавчної експертизи від 21.02.2011 року, станом на 05.01.2011 року з урахуванням ПДВ становила 29485,56 гривень, перебуваючи на передньому пасажирському сидінні у салоні автомобіля марки «DAEWOO-NEXIA», д/н AI 0262 ВМ, який стояв запаркований на узбіччі автодороги Тарасівка-Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, без дозволу водія даного автомобіля ОСОБА_3, скориставшись тим, що ключі знаходяться у замку запалення, пересівши з пасажирського сидіння на сидіння водія, завів двигун вказаного автомобіля, після чого продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння автомобілем поїхав на даному автомобілі до с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області, де, рухаючись по вул. Островського, не впорався з керуванням, в результаті чого допустив зіткнення з бетонними блоками й в подальшому був затриманий працівниками міліції.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та суду пояснив, що 05.01.2011 року близько 19 години він на площі Перемоги в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, що біля залізничного переїзду станції «Тарасівка», зустрівся зі своїми товаришами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Разом вони підійшли до автомобіля марки «Део-Нексіа», який був припаркований на плоші Перемоги. За кермом даного автомобіля перебув наглядно знайомий ОСОБА_3 Він знає, що ОСОБА_3 займається на даному автомобілі приватними перевезеннями. Він запропонував ОСОБА_3 покатати їх на автомобілі. Сергій погодився і вони разом сіли до салону його автомобіля. Він сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сіли позаду. ОСОБА_3 знаходився за кермом автомобіля та керував автомобілем. Вони каталися по вулицям с. Тарасівка та виїхали на автодорогу сполученням Тарасівка-Крюківщина. Там близько 20 години він запропонував ОСОБА_3 зупинити автомобіль, що він й зробив. ОСОБА_3, на його погляд, їхав досить повільно і він вирішив сам сісти за кермо належного ОСОБА_3 автомобіля. Коли вийшли з салону автомобіля на дорогу, він запропонував ОСОБА_3 пересісти із-за керма. Також він сказав, що сам сяде за кермо його автомобіля. На той час ключі від автомобіля знаходилися у замку запалення, але двигун був невключений. ОСОБА_3 не погоджувався на цю пропозицію. Але він ОСОБА_3 не слухав. Він без дозволу власника автомобіля сів за кермо автомобіля ОСОБА_3 В цей час ОСОБА_4 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_5 сів на заднє сидіння. ОСОБА_3 також сів на заднє сидіння автомобіля й він рушив з місця. Коли сів за кермо, почав їздити вулицями села Тарасівка. Під час руху автомобіля ОСОБА_3 сидів позаду нього та постійно прохав, щоб він зупинив автомобіль та вийшов із-за керма, тобто повернув йому автомобіль. Але він на його прохання не реагував. Під час руху він заїхав на вулицю Островського с. Тарасівка, де не впорався з керуванням та здійснив наїзд на бетонні блоки. Після даної дорожньо-транспортної пригоди вийшов з автомобіля та пішов звідти.

На даний час збитки частково потерпілій відшкодував. У вчиненому розкаявся. Просив його суворо не карати та не позбавляти волі.

Крім повного визнання вини підсудним, його вина у вчиненні злочину повністю підтверджується:

- показами потерпілої ОСОБА_2, яка суду пояснила, що їй на праві власності належить автомобіль НОМЕР_1, яким за дорученням керував її син ОСОБА_3 05.01.2011 року біля 21 години їй зателефонував її син ОСОБА_3 та повідомив, що автомобіль розбито. Вона разом з старшим сином приїхали на місце, яке вказав ОСОБА_3 та виявили, що її автомобіль розбито. Як пояснив ОСОБА_3, автомобіль розбив ОСОБА_1, який без його дозволу заволодів вказаним автомобілем;

- показами свідка ОСОБА_3, який суду пояснив, що 05.01.2011 року близько 18 години він виїхав з дому автомобілем НОМЕР_2, що належить його матері, та поїхав на площу Перемоги м. Боярка. Близько 19 години він сидів у салоні автомобіля на площі Перемоги м. Боярка. В цей час до нього підійшли ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_1 запропонував покатати їх всіх на автомобілі. Він погодився, після чого вони всі разом сіли до салону автомобіля. ОСОБА_1 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сіли позаду. Він знаходився за кермом автомобіля та керував автомобілем. Вони каталися вулицями с. Тарасівка та виїхали на автодорогу, сполученням Тарасівка-Крюківщина. Там близько 20 години ОСОБА_1 запропонував зупинити автомобіль, що він й зробив. Коли вони вийшли з салону автомобіля на дорогу ОСОБА_1 запропонував пересісти із-за керма. Також ОСОБА_1 сказав, що сам сяде за кермо автомобіля. На той час ключі від автомобіля знаходилися у замку запалення, але двигун був вимкнено. Він не погоджувався на пропозицію ОСОБА_1, але останній не слухав. ОСОБА_1 без його дозволу запустив двигун автомобіля. В цей час ОСОБА_4 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_5 сів на заднє сидіння. Він також сів на заднє сидіння автомобіля й ОСОБА_1 на автомобілі рушив з місця. Коли ОСОБА_1 сів за кермо, почав їздити вулицями с. Тарасівка. Під час руху автомобіля він сидів позаду ОСОБА_1 та постійно прохав, щоб він зупинив автомобіль та вийшов із-за керма, тобто повернув автомобіль. Але ОСОБА_1 на ці прохання не реагував. Під час руху ОСОБА_1 заїхав на вулицю Островського с. Тарасівка, де не впорався з керуванням та здійснив наїзд на бетонні блоки. Після цього вони пішли. Він залишився на місці та зателефонував матері, яка по приїзду викликала працівників міліції;

- показами свідка ОСОБА_4, який суду пояснив, що 05.01.2011 року біля 19 години він зустрівся з ОСОБА_5 та ОСОБА_1, з якими гуляли по с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області та побачили автомобіль, за кермом якого сидів наглядно знайомий ОСОБА_3 Вони підійшли до нього та ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_3 покатати їх, на що ОСОБА_3 погодився. Вони катались по с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області. Біля 20 години ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_3 зупинити автомобіль, на що останній погодився. Після цього вони вийшли з автомобіля і про щось розмовляли, про що саме, сказати не може, оскільки не чув. Після їхньої розмови ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля та вони поїхали далі кататись. В цей час ОСОБА_3, який сів на заднє пасажирське сидіння, просив зупинити автомобіль, але ОСОБА_1 не реагував на його прохання. Коли їхали по вул. Островського с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 не впорався з керуванням автомобіля та здійснив зіткнення з бетонними плитами. Після дорожньо-транспортної пригоди вони з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 пішли звідти, а ОСОБА_3 залишився на місці;

- показами свідка ОСОБА_5, який суду пояснив, що 05.01.2011 року біля 19 години він зустрівся з ОСОБА_4 та ОСОБА_1, з якими гуляли по с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області та побачили автомобіль, за кермом якого сидів наглядно знайомий ОСОБА_3 Вони підійшли до нього та ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_3 покатати їх, на що ОСОБА_3 погодився. Вони катались по с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області. Біля 20 години ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_3 зупинити автомобіль, на що останній погодився. Після цього вони вийшли з автомобіля і про щось розмовляли, про що саме, сказати не може, оскільки не чув. Після їхньої розмови ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля та вони поїхали далі кататись. В цей час ОСОБА_3, який сів на заднє пасажирське сидіння, просив зупинити автомобіль, але ОСОБА_1 не реагував на його прохання. Коли їхали по вул. Островського с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 не впорався з керуванням автомобіля та здійснив зіткнення з бетонними плитами. Після дорожньо-транспортної пригоди вони з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 пішли звідти, а ОСОБА_3 залишився на місці.

Крім того, вину підсудного ОСОБА_1 у вчиненні злочину, повністю підтверджують докази, які є в матеріалах справи і які були досліджені в ході судового слідства, а саме:

· заява ОСОБА_3, в якій він просить вжити заходів до невідомих осіб, які заволоділи його автомобілем (а.с. 5);

· протокол огляду місця події від 06.01.2011 року в с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області по пров. Островського (а.с. 6-9);

· звіт з товарознавчої експертизи залишкової ринкової вартості автомобіля марки „Део Нексія, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, згідно якого ринкова вартість обєкту оцінки становить 29485,56 грн. (а.с. 78-82).

Суд визнає, що підсудний ОСОБА_6, потерпіла ОСОБА_2 та свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 давали правдиві покази суду, які підтверджуються іншими доказами, дослідженими в ході судового слідства.

Тому, оцінивши зібрані по справі та досліджені в ході судового слідства докази, суд приходить до переконання, що вина підсудного ОСОБА_1 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ч 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Обставинами, що помякшують покарання підсудного ОСОБА_1, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому та відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного ОСОБА_1, відповідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_1, суд, крім обставин, що помякшують його покарання, враховує ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, особу підсудного ОСОБА_1, який вчинив злочин середньої тяжкості, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, тому з урахуванням обставин справи і даних про особу підсудного, суд приходить до переконання про необхідність призначити підсудному покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ст. 289 ч 1 КК України і не знаходить підстав для призначення іншого виду покарання, передбаченого санкцією ч 1 ст. 289 КК України.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_1 злочину, особу підсудного, який розкаявся у вчиненому, відшкодував завдані збитки, суд вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання і на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням, покладаючи на нього частину обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено

Судові витрати по справі відсутні. Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 81 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 323-324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 рахувати з моменту проголошення вироку.

Зобов′язати засудженого ОСОБА_1 в період іспитового строку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично зявлятись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили, - залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Речовий доказ: автомобіль НОМЕР_4, переданий на зберігання ОСОБА_2, - залишити потерпілій ОСОБА_2 (прож.: ІНФОРМАЦІЯ_4).

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом 15 діб з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд прокурором, потерпілою, а засудженим, - в той же термін з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ: В.В. Лисенко