Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 11-486/2010 р. Головуючий у І інстанції Зарічна Л.А.
Категорія ст. 185 ч. 1 КК України. Доповідач Демченко О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

5 серпня 2010 р.

Апеляційний суд Чернігівської області в складі :

головуючого - судді Навозенко Л.С.

суддів Демченка О.В., Григорєвої В.Ф.

з участю прокурора Хомазюка О.О.,

засудженого - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_2 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2010 року, -

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, працюючий у ДП „Дарницький вагоноремонтний завод, мешканець м. Прилуки, вул. Незалежності 55/2, в силу ст. 89 КК України не судимий,

- засуджений за ст. 185 ч. 1 КК України до 200 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 про стягнення на її користь із засудженого ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 70 000 грн. залишено без розгляду.

Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що на початку червня 2009 року, точної дати досудовим слідством не встановлено, разом із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які достовірно не були обізнані в протиправності дій, демонтували з нежилого будинку, що знаходиться за адресою: Прилуцький район, с. Миколаївка, вул. Миру 96 та належить ОСОБА_2, червону цеглу в кількості 2 500 штук та 19 листів асбестоцементного восьмихвильового шиферу, загальною вартістю 2 117 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, спричинивши потерпілій матеріальних збитків.

Не погоджуючись з даним вироком суду, потерпіла ОСОБА_2 подала апеляцію, в якій просить його скасувати через незаконність та необґрунтованість та постановити новий, яким ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, призначити більш суворе покарання та задовольнити заявлений цивільний позов у повному обсязі. На думку потерпілої, засуджений вчинив проникнення до її будинку, тому його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України. одночасно, на думку потерпілої, до кримінальної відповідальності слід притягнути й інших осіб, котрі розбирали цей будинок, але до кримінальної відповідальності не притягнуті. Вважає, що вина засудженого у вчиненні більш тяжкого злочину доведена доказами, що містяться в матеріалах справи. Зазначає, що суд в порушення вимог ст. 328 КПК України залишив її цивільний позов без розгляду. Вказує на те, що сума відшкодування матеріальної шкоди відповідає розміру викрадених будівельних матеріалів та вартості відновлюваних робіт з ремонту будинку.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, просив апеляційний суд відмовити в задоволенні апеляції потерпілої, думку прокурора, який теж просив відмовити в задоволенні апеляції, перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в апеляції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляція потерпілої не підлягає задоволенню. Таке рішення ґрунтує наступним.

Винність ОСОБА_1 в скоєнні злочину, за який його засуджено, підтверджено комплексом ретельно досліджених судом доказів, яким суд дав відповідної правової оцінки.

Так, на досудовому слідстві і в суді першої інстанції ОСОБА_1 визнав себе винним в скоєнні злочину і дав вичерпні показання щодо обставин його скоєння.

Так, допитані по справі свідки дали показання про те, що на прохання ОСОБА_1 допомагали розбирати цеглу з будинку, знімати шифер, проте не були достовірно обізнані про протиправність дій самого ОСОБА_1, а вважали, що просто допомагають йому по господарству. Такі ж показання давав в суді першої інстанції і сам ОСОБА_1 Тому висновок органів досудового слідства й суду про відсутність підстав притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим.

Під час досудового слідства і в судовому засіданні не було добуто доказів того, що ОСОБА_1 скоїв крадіжку майна потерпілої шляхом зламу дверей або вікон в її будинку та проникнення в цей будинок. Це підтверджено показаннями усіх допитаних по справі свідків та підсудного. Інших доказів на користь потерпілої в ході досудового і судового розгляду не здобуто. В апеляції цих доказів не наведено. Тому в цій частині апеляція потерпілої є безпідставною і підлягає відхиленню.

На думку апеляційного суду, місцевий суд правильно залишив без розгляду цивільний позов потерпілої. Розглянувши кримінальну справу в межах предявленого звинувачення в скоєнні крадіжки чужого майна на суму 2117 грн., суд виніс рішення про повернення вилучених в засудженого будматеріалів потерпілій. Органами досудового слідства винесено постанову про виділення в окреме провадження матеріалів про крадіжку з будинку потерпілої деревяних конструкцій (а.с.124).

Оскільки кошторис на ремонт будинку потерпілої (а.с.202-214) суттєво відрізняється від висновку експерта про вартість відновлювальних будівельних робіт (а.с.40), то місцевий суд, будучи обмеженим рамками предявленого обвинувачення, дав можливість потерпілій звернутись до місцевого суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону при розслідуванні справи та її розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо засудженого судового рішення не встановлено

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366, 377, 379 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляцію потерпілої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2010 року відносно ОСОБА_1 без змін.

Судді:

О.В. ОСОБА_7ОСОБА_8Григорєва