АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/512/2015 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної (власника майна) ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчої частини СВ УМВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_10 , яке погоджене із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_7 та її дочці ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, підозрювана ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій ставлять питання про поновлення їм строку на оскарження ухвали слідчого судді та просять скасувати цю ухвалу і відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого про арешт майна.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження захисник та ОСОБА_7 зазначають, що в судове засідання суду першої інстанції підозрювану не викликали, а про рішення слідчого судді вона дізналася тільки 10 лютого 2015 року. Тому ОСОБА_7 та її захисникпросять визнати причину пропуску строку на апеляційне оскарження поважною.

В обґрунтування незаконності та необґрунтованості рішення слідчого судді апелянти вказують, що під час розгляду клопотання слідчий суддя не виконав вимог, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 173 КПК України.

Також ОСОБА_7 та її захисник вважають, що у клопотанні старшого слідчого не наведено об`єктивних обставин, які б свідчили про існування потреби в арешті квартири, яка належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .На думку апелянтів, слідчий суддя не звернув увагу на недостатність доказів, що вказують на вчинення злочину та на існування правової підстави для арешту майна, а також не врахував наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, апелянти звертають увагу, що 20 січня 2015 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва було скасовано постанову слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року та постановлено нову, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваної ОСОБА_7 та її захисникаОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підозрювана ОСОБА_7 та її захисник не пропустили строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, але їх апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання старшого слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 02 лютого 2015 року без виклику підозрюваної ОСОБА_7 , про рішення слідчого суді вона дізналася тільки 10 лютого 2015 року, а 15 лютого 2015 року ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_9 направили поштою до суду апеляційної інстанції свою апеляційну скаргу.
Таким чином, підозрювана ОСОБА_7 та її захисник не пропустили п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 , то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів провадження, СВ УМВС України на ПЗЗ проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000057 від 07 жовтня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України.
13 листопада 2014 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
29 січня 2015 року старший слідчий слідчої частини СВ УМВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_7 та її дочці ОСОБА_11 .
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року клопотання старшого слідчого було задоволено, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_7 та її дочці ОСОБА_11 .
Задовольняючи дане клопотання старшого слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0000057 від 07 жовтня 2014 року, про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_7 та її дочці ОСОБА_11 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення старшого слідчого ОСОБА_10 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накласти арешт на дану квартиру, оскільки існують підстави вважати, що вказана квартира є предметом кримінального правопорушення, право на дану квартиру набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення і на неї було спрямоване кримінальне правопорушення.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання незаконному заволодінню і можливому незаконному відчуженню квартири АДРЕСА_1 . До того ж, на теперішній час, як повідомив прокурор в засіданні суду апеляційної інстанції, надавши відповідний супровідний документ, обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні вже направлений для розгляду по суті до Солом`янського районного суду міста Києва, де і мають бути вирішені питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 у інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях та щодо майна, на яке накладено арешт, а саме квартири АДРЕСА_1 . При цьому звертає на себе увагу і той факт, що санкція ч. 4 ст. 190 КК України передбачає додаткове покарання конфіскацію майна і у провадженні заявлено до ОСОБА_7 цивільний позов Держаним територіально-галузевим об`єднанням «Південно-Західна залізниця» з ціною позову вартості квартири, на яку накладено арешт, що за певних умов теж є правовою підставою для накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_7 та її дочці ОСОБА_11 .
Будь-яких негативних наслідків для інших осіб від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, а саме позбавлення підозрюваної тільки можливості відчужувати квартиру без заборони розпоряджатися нею або її використовувати, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_7 та її дочці ОСОБА_11 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянтів стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчої частини СВ УМВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_10 , погоджене із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , та накладено арешт наквартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_7 та її дочці ОСОБА_11 , залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4