Справа №487/6648/14-к 06.04.2015 06.04.2015 06.04.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/160/15 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 квітня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який до затримання проживав у АДРЕСА_1 :
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,
потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_6 за ст.128 КК України з призначенням відповідного покарання.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить перекваліфікувати ним вчинене з ч.2 ст.121 КК України на ст.128 КК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги потерпілої.
Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання у виді 10 років позбавлення волі та задовольнити позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 грн.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст.121 КК України з призначенням покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
В апеляції та доповненнях до неї посилається на висновок судово-медичного експерта № 1361 про те, що спричинене потерпілому тілесне ушкодження у вигляді забиття у лівій тім`яно-потиличній частині могло утворитися в результаті дії тупого предмету з широкою контактуючою поверхнею, якою могла бути тверда поверхня ґрунту при падінні, що повністю співпадає з показами обвинуваченого, а також з даними огляду місця події.
Зазначає, що суд помилково послався на покази свідка ОСОБА_13 , який не був очевидцем події, оскільки опинився там, коли потерпілий ОСОБА_12 вже лежав на землі. До того ж, суд некоректно виклав у вироку покази ОСОБА_13 в частині дій ОСОБА_6 щодо потерпілого.
Полишено судом без уваги і факт наявності в обвинуваченого тілесних ушкоджень, завданих йому потерпілим, який розпочав бійку між ними, і ОСОБА_6 був вимушений захищатися від нього.
Вважає, що своїми діями обвинувачений скоїв необережний злочин - тяжке тілесне ушкодження (ст.128 КК України).
Крім того вказує, що суд невмотивовано прийняв рішення про задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 , оскільки в підтвердження суми стягнення суду були надані замість оригіналів копії фіскальних чеків, а подана ОСОБА_11 заява про відшкодування матеріальної шкоди не відповідає вимогам ч.4 ст.128 КПК України.
Також, суд необґрунтовано частково задовольнив цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , оскільки судом встановлено, що остання з потерпілим ОСОБА_12 сумісно не проживала, а її позовні вимоги взагалі не містять мотивації та не відповідають вимогам ч.4 ст.128 КПК України.
Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Стверджує, що не мав наміру умисно наносити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а зробив лише два ляпаси долонею, захищаючи себе.
Вказує, що потерпілий перший став його бити і ці побої зафіксовані експертом.
Посилається на покази експерта, який в судовому засіданні зазначив, що отриманні ОСОБА_12 ушкодження могли утворитись після падіння останнього з висоти свого росту, а також на висновки судово-медичної експертизи щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, у тому числі, що той упав, вдарившись потилицею.
Вважає, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та потерпіла ОСОБА_16 його обмовили, оскільки не були очевидцями події, а Скалко є ще й наркоманом.
Вказує, що не мав мотиву бити потерпілого - свого знайомого з дитинства, та ще й у денний час і у своєму дворі.
Також зазначає, що не був присутнім при оголошенні вироку.
Узагальнені доводи апеляційної скарги потерпілої.
В апеляції та доповненнях до неї посилається на те, що обвинувачений жорстоко вбив її чоловіка у віці 35 років, через що вона залишилась сама з маленькою дитиною, яка тепер буде виховуватись без батька.
Вважає призначене ОСОБА_6 покарання не відповідним тяжкості злочину та діям обвинуваченого, який бив потерпілого не тільки руками, а й ногами, а потім стрибав йому по голові. У вчиненому не розкаявся.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
10 травня 2014 року, приблизно о 16 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_12 , діючи умисно, наніс останньому не менше 5 ударів руками в область обличчя, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді множинних саден в правій скроневій області на верхній губі, крововилив в м`які тканини голові в правій скроневій частині та лівій тім`яно-потиличній, синця в лівій параорбітальній області, субдурального крововиливу по зовнішній поверхні обох півкуль головного мозку, забиття речовини головного мозку в лівій тім`яно-потиличній області та розтрощення мозку в правій скроневій частині, субарахноїдального крововиливу в лівій скронево-тім`яно-потиличній області, які були у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку своїх апеляційних скарг та їх думку про незгоду з апеляцією потерпілої, пояснення потерпілої ОСОБА_8 на підтримку своєї апеляційної скарги та її думку про незгоду з апеляціями обвинуваченого та захисника, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_11 про залишення оскаржуваного вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, допитавши свідка на підставі ч.3 ст.404 КПК України, обговоривши доводи скарг, апеляційний суд дійшов наступного.
Оцінивши перевірені докази, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_12 , що спричинило смерть потерпілого.
В апеляційних скаргах час та місце події, конфлікт з потерпілим, наявність у нього тілесних ушкоджень, їх ступінь тяжкості та причина настання смерті, обвинуваченим, захисником та потерпілою не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Що стосується механізму виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого та спрямованості умислу обвинуваченого, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.
Сам ОСОБА_6 у районному суді не заперечував, що через конфлікт із ОСОБА_12 вдарив останнього два рази долонею в обличчя (дав ляпасів), після чого той, перечепившись за нерівність на дорозі, впав та знепритомнів.
Свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що у той день разом з обвинуваченим та потерпілим вживав спиртні напої, після чого залишив їх, а коли повернувся через 2-3 години, побачив, що ОСОБА_12 лежав на землі, поруч стояв ОСОБА_6 , намагаючись вдарити потерпілого ногою по голові. Йому (свідку) вдалось цьому завадити, відштовхнувши обвинуваченого. Потім до них підійшов його знайомий ОСОБА_17 , з яким вони вдвох стримували ОСОБА_6 від подальшого побиття ОСОБА_11 . Коли останній втратив свідомість, ОСОБА_6 робив йому штучне дихання, а вони викликали «швидку допомогу».
Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_17 на досудовому розслідуванні впізнали чоловіка на імя ОСОБА_18 ( ОСОБА_6 ), як особу, що спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_12 .
Потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що між її чоловіком (загиблим ОСОБА_11 ) та обвинуваченим дружніх стосунків не було, а навпаки були конфлікти, у тому числі і бійки.
Останній раз вона бачила чоловіка у той же день, біля 10 години ранку, він був дуже п`яний, тому за своїм станом не здатним когось побити.
Увечері від сусідів взнала, що чоловіка забрала «швидка допомога», а наглядно знайомі їй чоловіки розповіли, що біля ОСОБА_12 , який лежав на землі бачили ОСОБА_6 та надавали йому тусанів за побиття потерпілого, через що в обвинуваченого і були тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 1361 від 20.06.2014 р., смерть ОСОБА_12 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді субдурального крововиливу, забою речовини головного мозку, субарахноїдального крововиливу.
При досліджені трупа виявлені тілесні ушкодження, перераховані судом у мотивувальній частині вироку.
Всі вони носять ознаки прижиттєвих і, виходячи з локалізації, механізму утворення та кількості виявлених ушкоджень, можна припустити, що в область обличчя було здійснено не менше трьох ударів, а в праву скроневу область не менше двох.
Ушкодження в області голови, крім забитої рани в лівій тім`яно-потиличній області, утворилися від неодноразової дії тупого твердого предмету, як при ударі ним, так і при падінні на нього, ймовірно в строк та при обставинах, вказаних в постанові про призначення експертизи.
По ступеню тяжкості у своїй сукупності тілесні ушкодження у вигляді субдурального, субарахноїдального крововиливів та забиття речовини головного мозку, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і полягають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті та в момент їх заподіяння були небезпечні для життя.
Судово-медичних та інших медичних даних, які б свідчили про наявність слідів боротьби та самозахисту, немає.
В момент спричинення тілесних ушкоджень постраждалий міг знаходитися обличчям до нападаючого у вертикальному чи горизонтальному положенні тіла.
Ушкодження могли бути спричинені рукою або ногою нападаючого.
Допитаний районним судом експерт ОСОБА_19 надав пояснення, що тілесні ушкодження, які знаходяться в причинному зв`язку зі смертю, не могли утворитися від одноразового падіння останнього самовільного або після надання тілу прискорення, а були наслідком декількох ударів руками або ногами, спричинених із значною силою.
Можливе утворення цих ушкоджень і при неодноразовому контактуванні голови потерпілого з твердою поверхнею, якою могла бути земля, якщо, наприклад, хтось піднімав та опускав з прискоренням потерпілого об тверду поверхню.
Спричинити зазначені тяжкі тілесні ушкодження двома ляпасами по обличчю неможливо.
Тілесним ушкодженням, яке вказує на падіння потерпілого, є забита рана у лівій тім`яно-потиличній області, оскільки при падінні утворюється одне ушкодження, яке, як правило, супроводжується раною.
Об`єктивні дані, що містяться у вище наведених доказах, перевірених районним судом, у тому числі, що побиття потерпілого вчинив саме ОСОБА_6 , а не інша особа, кількість травмуючих впливів - не менше п`яти ударів із значною силою, локалізація їх нанесення - обличчя та права скронева область, неможливість утворення тілесних ушкоджень, за яких настала смерть потерпілого, від одноразового контактування голови з твердою поверхнею, а також намагання ОСОБА_6 продовжити побиття потерпілого, у чому йому перешкодили свідки, у своїй сукупності беззаперечно спростовують пояснення обвинуваченого, що він лише двічі дав ляпасів ОСОБА_12 , а наявні тілесні ушкодження в останнього виникли від одноразового падіння потилицею на землю (тротуарну плитку).
Надавши належну та обґрунтовану оцінку цим фактичним обставинам, суд 1-ї інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , кваліфікувавши ним скоєне за ч.2 ст.121 КК України.
Крім того, суд також навів свої міркування щодо вчинення злочину обвинуваченим з непрямим умислом щодо настання смерті.
З цим висновком суд апеляційної інстанції погоджується, підстав для зміни кваліфікації на ст.128 КК України (необережне тяжке тілесне ушкодження), про що просять в апеляціях обвинувачений та його захисник, не вбачає.
Що стосується свідка ОСОБА_20 , допитаної апеляційним судом за клопотанням сторони захисту, то нею надані пояснення на підтвердження конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, а також, що спочатку ОСОБА_12 дав ляпасу ОСОБА_21 , а той дав ляпасу потерпілому, після чого той впав на землю. Інших ударів обвинувачений потерпілому не наносив.
Разом з тим, ці пояснення, на яких свідок категорично настоювала, суперечать твердженням самого обвинуваченого, за якими він двічі, долонями лівої та правої руки вдарив потерпілого в обличчя (дав ляпасів).
Така суттєва суперечність ставить під сумнів об`єктивність свідчень особи, як очевидця події, у тому числі і стосовно того, що більше ОСОБА_6 потерпілого не бив, внаслідок чого апеляційний суд до пояснень свідка ОСОБА_20 ставиться критично та не приймає їх у якості доказу невинуватості обвинуваченого.
Доводи захисту про неправильну оцінку судом пояснень судово-медичного експерта у судовому засіданні, не відповідають дійсності, оскільки експертом не спростоване, а навпаки підтверджене обвинувачення про механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, як це зазначив районний суд та до чого прийшов суд апеляційної інстанції відповідно до вищевикладених обставин - беззаперечний висновок про неможливість утворення смертельних ушкоджень внаслідок одноразового падіння.
Посилання на те, що свідок ОСОБА_13 не був очевидцем події є належним, що не заперечував як сам свідок, так і суд у вироку.
ОСОБА_13 не бачив, як ОСОБА_22 бив потерпілого, а лише завадив продовженню побиття, коли прийшов на місце події.
Щодо спотворення судом пояснень цього свідка, то ці доводи захисника спростовані як змістом судового рішення, так аудіозаписом фіксації судового засідання, за якими свідчення ОСОБА_13 є аутентичними.
Твердження, що свідок ОСОБА_17 є наркоманом, отже його покази не можна вважати адекватними події злочину, не мають підґрунтя, тому як у провадженні не встановлено, що свідок у той час перебував у стані наркотичного сп`яніння та не міг розуміти обставин, що ним сприймались.
Посилання на обмову обвинуваченого потерпілою та свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_17 є надуманими за відсутності об`єктивних даних про наявність у цих осіб підстав для такої обмови.
Доводи про тілесні ушкодження обвинуваченого, нібито спричинені йому потерпілим, матеріалами провадження не підтверджені та стороною захисту, що саме ОСОБА_12 розпочав бійку і ОСОБА_6 захищався від його нападу, не доведені.
Відсутність обвинуваченого у судовому засіданні при оголошенні вироку, хоча і є порушенням КПК України, проте не таким істотним, що тягне скасування судового рішення.
Крім того, обвинуваченому належним чином вручено копію вироку, внаслідок чого ним вчасно подано апеляційну скаргу, чим забезпечено право на захист.
Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 , то його обвинувачений ОСОБА_6 у суді визнав у повному обсягу, не оспорюючи, як і його захисник, що розмір відшкодування майнових збитків встановлено судом правильно та за належним підтвердженням (копіями фіскальних чеків).
Доводи про безпідставність задоволення позову потерпілої ОСОБА_8 суперечать правилам ч.2 ст.1168 ЦК України, за якими моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується дружині та дітям загиблого.
Факти перебування у шлюбі та наявності сумісної дитини у потерпілої та загиблого підтверджені копіями відповідних свідоцтв.
Твердження про те, що позовні заяви потерпілих не відповідають вимогам ч.4 ст.128 КПК України та відсутність мотивування заявлених вимог суперечать змісту обох позовів, на які посилається захисник.
Обидва позивачі конкретно та обґрунтовано навели у своїх заявах, якої шкоди їм завдано, у якому розмірі, у чому ця шкода полягає, та хто і яким чином її спричинив.
Що стосується розміру призначеного ОСОБА_6 покарання, який оспорюється потерпілою в апеляційній скарзі, то суд зазначив у вироку, що ним враховано: вчинення обвинуваченим тяжкого злочину; дані про особу - перше притягнення до кримінальної відповідальності, посередню характеристику за місцем проживання, не перебування на обліку у психіатра та нарколога; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
За такого, обвинуваченому обрано покарання у виді позбавлення волі та у межах санкції кримінального закону (у нижчій межі).
На переконання апеляційного суду, таке покарання відповідає вимогам ч.ч.1,2 ст.65 КК України, оскільки є достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Наявність у провадженні лише однієї обтяжуючої покарання обставини не є достатнім для визнання призначеного обвинуваченому покарання надмірно м`яким (невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі ОСОБА_6 ) та призначення покарання більш суворого.
Факт заподіяння тілесних ушкоджень ногами та стрибання по голові потерпілого (про що вказує потерпіла) судом не встановлений.
З урахуванням зазначеного, апеляційні доводи потерпілої ОСОБА_8 про скасування вироку у цій частині з постановленням нового вироку для призначення більш суворого покарання (у вищій межі санкції кримінального закону) задоволенню не підлягають.
З таким розміром суд апеляційної інстанції погоджується з урахуванням обставин провадження, фактично скоєного ОСОБА_6 , відсутності у нього прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, матеріального стану обвинуваченого, який не працює, особистого майна, на яке можна було звернути стягнення, не має.
Тому відшкодування у зазначеному розмірі є достатнім і справедливим, отже збільшенню, про що просить потерпіла, не підлягає.
Зважаючи на наведене, доводи всіх апеляційних скарг є неприйнятними, тому вирок районного суду має бути залишений без зміни.
Керуючись ст.ст.405,407,424,426,532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2014 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_23 - у той же строк після отримання копії ухвали.
Судді: