Ухвала

іменем україни

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів ОСОБА_5., ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2014 року,

Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 грудня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця сел. Семенівка, Полтавської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, такого, що не має судимості, засуджено

· за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

· за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_2 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди - 8590 грн., 100 000 грн. моральної шкоду в сумі та 2000 грн. судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_2 змінено, збільшено розмір стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 до 200 000 грн.

У іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_2 15 вересня 2013 року о 23 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Джилі» днз. НОМЕР_1 на 81 км автодороги Кременчук - Семенівка - Хорол, будучи в стані алкогольного сп'яніння, порушив вимоги п.п. 2.9 (а), 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме, виявивши небезпеку для подальшого руху, не вжив відповідних заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до його зупинки та безпечного об'їзду перешкоди, здійснив наїзд на неповнолітнього велосипедиста ОСОБА_3, який рухався у попутному напрямку.

Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_3 помер на місці пригоди.

В касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_1 просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_2 судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що призначене ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців є м'яким, призначено без урахуванням того, що засуджений вчинив злочин у стані алкогольного сп'яніння та втік з місця злочину, не надавши потерпілому першу допомогу.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважає, що покарання засудженому призначено із дотриманням вимог статей 65-67 КК України, а тому просив судові рішення щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга потерпілого ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286, ч. 1ст. 135 КК України відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджується зібраними доказами, які були оцінені за наслідками повного, всебічного й об'єктивного розгляду обставин провадження, які у касаційній скарзі ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_2 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, ч. 1 ст. 135 КК України, суд першої інстанції врахував дані про його особу, зокрема, те, що ОСОБА_2 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину визнав повністю, в чому щиро розкаявся, вчинив злочин з необережності, має малолітню дитину на утриманні.

Разом із тим, суд, зваживши на характер та ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_2 злочинів, врахувавши обставину, що обтяжує покарання, а саме, вчинення ним злочинів в стані алкогольного сп'яніння, правильно призначив ОСОБА_2 покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції закону про більш тяжкий злочин.

Призначене судом ОСОБА_2 покарання є достатнім для його перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд переглянув дане кримінальне провадження, в тому числі і за апеляцією потерпілого ОСОБА_1, яка аналогічна за змістом і вимогами його ж касаційній скарзі, та у відповідності до вимог ст. 419 КПК України виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 в частині призначеного покарання законним і обґрунтованим, з висновками якої колегія суддів погоджується.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції повно та всебічно розглянути провадження і постановити законні та обґрунтовані рішення, а також підстав для скасування вироку та ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, як то зазначено у касаційній скарзі потерпілого ОСОБА_1, у провадженні не встановлено.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 436-438 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2014 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і скарженню не підлягає.

Судді:

__________ ___________ ___________

ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_6