Ухвала іменем україни
10 червня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_1

розглянула у судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року,

встановила:

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2012 року представнику потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_1 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Богунського районного суду м. Житомира від 16 серпня 2011 року про застосування Закону України «Про амністію у 2011 році» щодо ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю підстав.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року апеляцію представника потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову суду від 28 лютого 2012 року, якою відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду від 16 серпня 2011 року про застосування Закону України «Про амністію у 2011 році» щодо ОСОБА_3, - без зміни.

Цією ж ухвалою залишено без розгляду апеляцію представника потерпілого на постанову районного суду від 16 серпня 2011 року про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності внаслідок акту амністії.

У касаційній скарзі представник потерпілого просить скасувати судові рішення, якими йому було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду від 16 серпня 2011 року про застосування акту амністії щодо ОСОБА_3, із направленням матеріалів справи на новий судовий розгляд. Мотивує свої вимоги тим, що суд не повідомив належним чином потерпілого про час та дату судового засідання, на надіслав протягом трьох днів копію вказаної постанови, про винесення якої потерпілий дізнався лише у лютому 2012 року під час ознайомлення із матеріалами справи, чим порушив права потерпілого та обмежив його право на апеляційний перегляд.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, думку представника потерпілого ОСОБА_1, який підтримав свою касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги частково з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду про застосування акту амністії від 16 серпня 2011 року, мотивував своє рішення тим, що потерпілому 27 липня 2011 року було оголошено про закінчення розслідування і ознайомлено з матеріалами справи, тобто він знав про направлення матеріалів справи до суду, що в подальшому потерпілий в судові засідання не з'являвся, так як перебував за межами м. Житомира, а отже не скористався своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи. Також вказано, що згоди потерпілого на застосування амністії до обвинуваченого не передбачено.

При цьому, всупереч вимогам ч. 2 ст. 248 КПК України 1960 року та не зважаючи на встановлений строк - три доби, копія постанови про закриття справи судом сторонам не направлялась, зокрема й потерпілому.

На вказану постанову суду від 28 лютого 2012 року представником потерпілого подано апеляцію, в якій наголошувалось на тому, що потерпілий не був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання. Вказано й на те, що копія постанови потерпілому не направлялась, про її існування він дізнався лише під час ознайомлення з матеріалами справи у лютому місяці 2012 року.

З невстановлених підстав ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 21 жовтня 2014 року матеріали кримінальної справи повернуті до Богунського районного суду м. Житомира для виконання вимог кримінально процесуального закону та доручення оригіналу апеляції представника потерпілого зі штампом вхідної кореспонденції районного суду від 2 березня 2012 року.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року апеляція представника потерпілого залишена без задоволення, постанова суду від 28 лютого 2012 року - без зміни, а мотивування суду апеляційної інстанції звелись до аналогічних формулювань суду першої інстанції.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу диспозитивності, визначеного у ст. 16-1 КПК України 1960 року, доводи представника і потерпілого про те, що потерпілий не був повідомлений належним чином не спростованні, а також з урахуванням того, що судом першої інстанції недотриманні вказані вимоги ч. 2 ст. 248 КПК України 1960 року щодо надіслання копії постанови сторонам, рішення судів про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження є передчасним.

На підставі викладеного та з урахуванням того, що вказані порушення можливо усунути під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, за результатами проведення якого, слід постановити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року та пунктом розділу XI Перехідних положень КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року, якою залишено без зміни постанову Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2012 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження, скасувати та направити матеріали кримінальної справи на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6