У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а :

вироком Центрального районного суду від 15 грудня 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженець м. Миколаїв, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1, визнаний таким, що не має судимості,

засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18 лютого 2015 року вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 грудня 2014 року залишено без змін.

ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що він, за обставин, встановлених вироком суду, 9 липня 2014 року близько 16.30 год., знаходячись біля будинку АДРЕСА_1, на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс потерпілому ОСОБА_2 один удар рукою та ногою в область обличчя. В результаті дій ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_2 заподіянні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації дій і доведеності вини засудженого, просить змінити судові рішення в частині призначеного йому покарання, у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що призначене судами покарання у виді штрафу у розмірі 1000 гривень, не є кратним і становить 58, 823 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Тому, на думку прокурора, призначення засудженому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 гривень, є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни судового рішення.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності засудженого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та правильність кваліфікації його дій в касаційній скарзі не оспорюються.

Як убачається зі змісту вироку, суд при обранні засудженому покарання урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, в повній мірі врахував обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання засудженого.

Зокрема, при обранні щодо ОСОБА_1 міри покарання у виді штрафу, у розмірі 1000 гривень, суд взяв до уваги характер і ступінь небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно.

У касаційній скарзі прокурора не наведено обґрунтованих доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому з мотивів, наведених у ній, підстав для зміни судових рішень щодо ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Так, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_1 покарання за умисне нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_2 кваліфікував кримінальне правопорушення за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, що не оскаржувалось прокурором ні першій ні в апеляційній інстанціях.

Так, відповідно санкції ч. 2 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу в розмірі від п'ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає від 850 гривень до 1700 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу.

Відповідно ст. 413 КПК України, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судами закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту та призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Так, посилання прокурора на порушення судом закону України про кримінальну відповідальність не мають свого підтвердження, доводи касаційної скарги не вмотивовані та не обґрунтовані.

Тому, суд першої інстанції обираючи при ухваленні вироку норму Закону про кримінальну відповідальність, яка підлягає застосуванню, вирішував питання про міру покарання, яка має бути призначена обвинуваченому в межах установленої санкції статті, в даному випадку ч. 2 ст. 125 КК України, якою встановлений розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та у урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти до тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Таким чином, будь яких порушень норм діючого законодавства, судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання не допущено, оскільки будь-яких вказівок про необхідність призначення чіткого, сталого чи округленого розміру кратності, закон в собі не містить, як і обмеження чи заборону застосування певної кратності навіть з її відсотками. Законодавством встановленні найнижча та найвища межа розміру кратності, які можуть бути накладенні у виді грошового стягнення в межах установленої санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів не має підстав вважати ухвалу апеляційного суду незаконною та необґрунтованою.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з наведених в ній мотивів та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги прокурора немає.

На підставі викладеного та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області на вирок Центрального районного суду від 15 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

С у д д і :

ОСОБА_3 ОСОБА_5. ОСОБА_4