УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/74/13-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.125 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
виправданого ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_6 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2015 року щодо ОСОБА_5 ,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лопатичі Олевського району Житомирської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працюючого сторожем в Олевському ОП «Теплових Мереж», не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
В задоволенні заявленого ОСОБА_6 цивільного позову до ОСОБА_5 відмовлено за безпідставністю.
За змістом скарги приватного обвинувачення, ОСОБА_5 обвинувачувався у тому що, 22 грудня 2011 року близько 12 години на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 під час суперечки з ОСОБА_7 , яка виникла на ґрунті побутових неприязних відносин, він вдарив останню рукою в спину, внаслідок чого потерпіла впала на землю, наніс ногою удар в область лівої ягодиці та душив її руками за горло, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця на правій боковій поверхні шиї, синців в ділянці колінних суглобів з розтягненням зв`язок лівого колінного суглобу, синця на тильній поверхні правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Виправдовуючи ОСОБА_5 за ч.2 ст.125 КК України, суд вказав у вироку, що його вина в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження і його участь у вчиненні вказаного злочину не доведена.
Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням, потерпіла ОСОБА_6 подала апеляцію в якій порушує питання про скасування вироку та просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 200 годин. Крім того, просить задовольнити її цивільний позов. Зазначає, що суд взяв до уваги покази свідків тільки зі сторони ОСОБА_8 та не врахував того, що дані особи були зацікавлені у справі. Вказує, що суд надав перевагу одним доказам у справі та безпідставно відкинув інші докази, не надавши їм належної оцінки, зокрема покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Також, посилається, що суд необґрунтовано не взяв до уваги висновки експерта №329 від 02.10.2012 року та №416 від 03.12.2012 року, у зв`язку з чим, прийшов до помилкового висновку про відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та безпідставно виправдав останнього.
Заслухавши доповідь судді, виправданого ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про недоведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України ґрунтуються на зібраних у справі, повно та всебічно досліджених та належним чином оцінених доказах.
Так, ОСОБА_5 не визнав себе винним та показав, що 22.12.2011 року в АДРЕСА_2 дійсно стався словесний конфлікт між ним та громадянкою ОСОБА_6 , в ході якого остання намагалась спровокувати його на бійку, проте останній лише відштовхнув ОСОБА_6 від себе, однак від поштовху остання не падала на землю. Крім того, вказав, що будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 він не наносив та не душив, як про це стверджує ОСОБА_6 . Також, останній показав, що ОСОБА_6 намагалася спровокувати бійку та погрожувала, що завдасть собі тілесних ушкоджень, щоб змусити відшкодовувати їй шкоду. Де остання могла дістати собі тілесні ушкодження йому не відомо.
Такі покази ОСОБА_5 підтвердили й інші свідки, зокрема ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були безпосередніми очевидцями зазначених подій, та також заперечили нанесення будь-яких ударів ОСОБА_6 з боку ОСОБА_5 .
Крім того, свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердили, що саме потерпіла намагалась спровокувати бійку між нею та ОСОБА_5 та погрожувала завдати собі тілесних ушкоджень щоб змусити ОСОБА_5 відшкодовувати їй шкоду. Свідок ОСОБА_15 також зазначив, що чув, як ОСОБА_6 погрожувала ОСОБА_5 судом, а свідок ОСОБА_16 зазначив, що після сварки бачив як ОСОБА_6 йшла по дорозі, однак ніяких видимих ознак травмування ноги у останньої не було.
Доводи ОСОБА_6 з приводу того, що суд не повинен був брати до уваги покази надані свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки покази, надані вказаними свідками є логічними, послідовними та повністю узгоджуються між собою. Підстав критично оцінювати покази вищезазначених свідків колегія суддів не знайшла, не вказала таких підстав й апелянт ОСОБА_6 .
Більш того, ту обставину, що ОСОБА_5 не наносив ОСОБА_6 будь-яких ударів підтвердив й свідок ОСОБА_9 - власник та водій автомобіля, якого запросила для надання послуг по перевезенню дров сама потерпіла, та який був допитаний в судовому засіданні саме за клопотанням ОСОБА_6 .
Разом з тим, не ґрунтуються на матеріалах справи й посилання апелянта, що суд не врахував покази свідків зі сторони потерпілої ОСОБА_6 , а саме свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Як вбачається із змісту вироку, суд належним чином дослідив покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , та, оцінивши вказані покази в їх сукупності з іншими доказами по справі, підставно надав їм критичну оцінку з огляду на те, що свідок ОСОБА_11 не була безпосереднім очевидцем події, про обставини подій дізналась зі слів своєї доньки - ОСОБА_6 , а показання свідка ОСОБА_10 , який є співмешканцем потерпілої, та засвідчив, що бачив, як потерпіла ОСОБА_6 лежала на землі, а ОСОБА_5 знаходився зверху на ній та душив останню руками, спростовані сукупністю показів вищевказаних осіб - очевидців подій.
З огляду на зазначене, висновки експертиз № 329 від 02.10.2012 року та № 416 від 03.12.2012 року, на які посилається потерпіла в своїй апеляційній скарзі, та які свідчать про можливий механізм та тяжкість тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої, самі по собі не можуть бути визнані достатніми доказами того, що виявлені тілесні ушкодження ОСОБА_6 заподіяв саме ОСОБА_5 .
За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції в повному обсязі, ретельно дослідив всі обставини справи, врахував всі надані суду докази, надав їм належну правову оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, на підставі чого прийшов до обґрунтованого висновку, що покази ОСОБА_6 з приводу заподіяння ОСОБА_5 їй тілесних ушкоджень не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому підставно виправдав обвинуваченого за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Враховуючи зазначене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, про що йдеться в апеляції, колегія суддів не знайшла.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.365, 366, 379 КПК України 1960 року, колегія суддів,
апеляцію потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Олевського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2015 року щодо ОСОБА_5 , без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.
Судді