АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2013 року колегія суддів
судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді
Полтавцевої Г.А.

суддів
Корнієнко Т.Ю., Новова С.О.,

за участю прокурора
Мінакової Г.О.,

захисника
ОСОБА_1,

засудженого
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
апеляціями засудженого ОСОБА_2 та
захисника ОСОБА_1 на вирок Дарницького
районного суду м. Києва від 3 липня 2013
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Кіровоград, українець, з вищою освітою,
який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_3,
раніше судимий:

31.07.2009 року Броварським міськрайонним
судом Київської області за ч.1 ст.263, ч.3
ст.263, ч.2 ст.189 КК України на 5 років
позбавлення волі, на підставі ст.75 КК
України звільнений від відбування
покарання з іспитовим строком на 3 роки,

засуджений за ч.2 ст.190 КК України на 2
роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за
сукупністю вироків до основного
покарання приєднано не відбуту частину
покарання за вироком Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 31.07.2009 року та остаточно призначено
покарання за сукупністю вироків у виді
3 років позбавлення волі.

Питання про речові докази вирішено
судом в порядку ст.81 КПК України.

Вироком цивільний позов потерпілого
ОСОБА_3 задоволено та постановлено
стягнути з засудженого на користь
потерпілого 6 000 гривень в якості
відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4
також задоволено та постановлено
стягнути з засудженого на його користь
потерпілого 55 000 гривень в якості
відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно з вироком суду, 15 грудня 2009 року
в невстановлений час в квартирі
АДРЕСА_1, ОСОБА_2 повторно, умисно, з
корисливих спонукань, з метою
заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3,
вводячи його в оману, що виготовить для
нього гранітні підвіконня та
стільницю, заздалегідь не маючи наміру
виготовляти стільницю та підвіконня,
згідно усної домовленості з останнім,
отримав шляхом зловживання довірою від
нього в якості попередньої оплати
грошові кошти в розмірі 2 000 гривень на
виготовлення гранітної продукції.

Продовжуючи виконувати свій злочинний
намір, спрямований на заволодіння
шляхом зловживання довірою грошовими
коштами ОСОБА_3, 22.12.2009 року в
невстановлений час по вулиці
Попудренка біля станції метро
«Чернігівська» в м. Києві, згідно усної
домовленості з ОСОБА_3, отримав від
нього в якості попередньої оплати
додатково грошові кошти в сумі 4 000 грн.
на виготовлення та поставку гранітної
продукції, але умови усної
домовленості не виконав, та відразу ж,
шляхом зловживання довірою, заволодів
грошовими коштами ОСОБА_3 всього на
загальну суму 6 000 грн., чим завдав
останньому матеріальної шкоди.

Крім того, 23.03.2010 року, повторно, близько
12 годин по вул. Клименка, 37 в м. Києві,
ОСОБА_2, умисно з корисливих спонукань,
з метою заволодіння грошовими коштами
ОСОБА_4, вводячи його в оману, що
поставить йому гранітну продукцію
згідно специфікації уклав з ним
договір поставки гранітної продукції
на суму 92 661, 00 грн., заздалегідь не маючи
наміру виконати умови договору та
відразу ж отримав згідно п.2.3 договору
від ОСОБА_4 аванс в розмірі 46 400, 00 грн..

Продовжуючи виконувати свій злочинний
намір, спрямований на заволодіння
шляхом зловживання довірою грошовими
коштами ОСОБА_4, 06.04.2010 року у
невстановлений час в районі станції
метро «Харківська», згідно умов
договору, укладеного з ОСОБА_4, отримав
від нього в якості авансу додатково
грошові кошти в розмірі 8 600, 00 грн. на
поставку вказаної гранітної продукції,
але умови договору не виконав та шляхом
зловживання довірою заволодів
грошовими коштами ОСОБА_4 на загальну
суму 55 000 грн., що в 100 і більше разів
перевищує неоподаткований мінімум
доходів громадян, чим завдав ОСОБА_4
значної шкоди.

В апеляціях засуджений та захисник
ОСОБА_1 в інтересах засудженого просять
вирок суду скасувати, а кримінальну
справу закрити за відсутністю в діях
ОСОБА_2 складу злочину, посилаючись на
те, що вирок суду не відповідає
фактичним обставинам справи та нормам
діючого законодавства.

Також посилаються на те, що під час
досудового та судового слідства вина
ОСОБА_2 доведена не була, що
правовідносини між потерпілим та
ОСОБА_2 мають суто цивільно-правовий
характер, що в матеріалах справи крім
заяви ОСОБА_4, договору поставки та
розписки на ім'я потерпілого немає
жодних обґрунтувань винуватості
ОСОБА_2, в зв'язку з чим вважають вирок
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню.

Посилаються також на те, що в
матеріалах справи відсутня як
об'єктивна, так і суб'єктивна сторона
складу злочину, що ОСОБА_2 не
відмовлявся виконувати свої договірні
зобов'язання, що суспільно -
небезпечних наслідків не настало та
умислу на вчинення злочину в нього не
було, а тому вважають, що між його
діяннями та наслідками відсутній
причинний зв'язок через що кримінальна
справа підлягає закриттю.

Засуджений також посилається на
невідповідність призначеного
покарання тяжкості вчиненого злочину
та його особі, що за час розслідування
даної кримінальної справи істина по
справі так і не була встановлена.
Зазначає, що судом не була звернута
увага на його позитивні характеристики
з місця роботи та проживання, а
помилково зазначено, що дані
характеристики є негативними, що
призвело до помилкового призначення
покарання у виді позбавлення волі.

На даний вирок також надійшла апеляція
прокурора, в якій він просив судове
рішення скасувати через порушення
місцевим судом вимог ст.71 КК України,
постановити по справі новий вирок з
призначенням засудженому покарання у
виді 5 років 1 місяця позбавлення волі,
але постановою судді місцевого суду
від 30 жовтня 2013 року прокурору було
відмовлено у відновленні строку на
апеляційне оскарження вироку, тому
апеляція прокурора не може бути
предметом розгляду суду апеляційної
інстанції (а.с.174).

Крім того, 17 грудня 2013 року до суду
апеляційної інстанції надійшли зміни
до апеляційної скарги захисника
засудженого ОСОБА_1, в якій ставиться
питання про зміну вироку в частині
призначеного покарання з
застосуванням до засудженого вимог ст.
75 КК України, у зв'язку з чим засуджений
був доставлений в судове засідання для
з'ясування його думки з приводу змін до
апеляційної скарги. Узгодивши свою
позицію до початку розгляду справи,
засуджений та його захисник просили
розглядати їх апеляційні скарги в
першому варіанті.

Заслухавши доповідь судді,
засудженого та його захисника, які
підтримали апеляції, прокурора, який
заперечував проти їх задоволення,
провівши судові дебати, заслухавши
останнє слово засудженого, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляцій, колегія суддів вважає, що
вони не підлягають задоволенню з таких
підстав.

Висновок суду про доведеність винності
ОСОБА_2 у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
ґрунтується на зібраних у справі та
перевірених в судовому засіданні
доказах, оцінених у їх сукупності.

Доводи засудженого та його захисника
про те, що відносини між ОСОБА_2 та
потерпілими мають суто
цивільно-правовий характер
спростовуються матеріалами справи та
показаннями потерпілих, які були
надані ними в ході розгляду справи.
Крім того, в матеріалах справи
міститься достатньо доказів та
підтверджень вини ОСОБА_2, в тому числі
визнання його вини та щире каяття (т.1
а.с.200).

Як вбачається з вироку, місцевий суд
при призначенні покарання засудженому
ОСОБА_2 врахував ступінь тяжкості
вчиненого ним злочину проти власності,
дані про особу засудженого, а саме те,
що він раніше був судимий в тому числі
за вчинення корисливого злочину, маючи
не відбуту частину покарання за
вироком Броварського міськрайонного
суду Київської області від 31.07.2009 року,
знову вчинив умисний, корисливий
злочин, на обліку у лікарів нарколога
та психіатра не перебуває, негативно
характеризується, розлучений, що
свідчить про те, що на шлях виправлення
та перевиховання він не став.

Також судом враховано те, що ОСОБА_2
вчинив умисний корисливий злочин,
маючи судимість, тому суд призначив
йому покарання у виді позбавлення волі.
Як обтяжуючу покарання обставину суд
зазначив рецидив злочину, пом'якшуючих
обставин судом встановлено не було.

Діючи в межах апеляцій, колегія суддів
позбавлена можливості висловити свою
думку з приводу того, чи відповідає
дане покарання вимогам ст.65 КК України.

Враховуючи зазначене, підстав для
задоволення апеляції засудженого і
його захисника та закриття
кримінальної справи колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України 1960
року, п.11 розділу ХІ Перехідних
положень КПК України, колегія суддів, -
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Вирок Дарницького районного суду міста
Києва від 3 липня 2013 року щодо ОСОБА_2.
залишити без змін, а апеляції
засудженого та його захисника - без
задоволення.

Судді:

Полтавцева Г.А.
КорнієнкоТ.Ю. Новов С.О.

Справа № 11/796/2089/2013
Головуючий в 1 інстанції Скуба А.В.

Категорія ст.190 ч.2 КК України
Доповідач Полтавцева Г.А.