АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/69/13 Справа № 0438/1086/2012 Головуючий у 1 й інстанції - Трещова Надія Михайлівна Доповідач - Косенко Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2013 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Косенка Л.М.

суддів Крот С.І., Бровченко Л.В.

за участю прокурора Кальника О.М.

засудженого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника ОСОБА_3 та засудженого ОСОБА_2 по кримінальній справі щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Встановила:

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 8 листопада 2012 року

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1,

згідно зі ст.89 КК такого,

що не має судимості,-

засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Крім того, постановою даного суду від 8 листопада 2012 року кримінальну справу (як зазначено у постанові) за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК та за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.3 ст.186 КК виділено із цієї справи в окреме провадження з направленням її у цій частині на додаткове розслідування.

Вироком ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ним таких злочинів на території с. Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області.

11 листопада 2011 року приблизно о 15 год. ОСОБА_2 з метою крадіжки чужого майна незаконно проник у будинок АДРЕСА_1 у с. Сурсько-Михайлівка, звідки таємно викрав належні ОСОБА_5 кошти у сумі 290 грн., а також мобільний телефон «Соні Еріксон» та інше майно на загальну суму 229 грн. 40 коп., завдавши потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 519 грн. 40 коп.

19 листопада 2011 року приблизно о 21 год. ОСОБА_2 повторно незаконно проник у цей же будинок, звідки таємно викрав належне ОСОБА_5 майно на загальну суму 2316 грн.

26 і 27 листопада 2011 року в темну пору доби ОСОБА_2 через дірку в стіні проникав у приміщення складу, розташованого по АДРЕСА_2 у с. Сурсько-Михайлівка, звідки таємно викрав належні ОСОБА_6 вироби із заліза для виготовлення шлакоблоку у кількості 1400 штук та інше майно на загальну суму 11 230 грн.

28 грудня 2011 року приблизно о 23 год. ОСОБА_2 з метою крадіжки чужого майна через вікно проник у приміщення гаражу, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_3, звідки таємно викрав належне ОСОБА_7 майно на загальну суму 5475 грн. 10 коп.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 слідчими органами було пред'явлено обвинувачення й у вчиненні таких злочинів.

У період з листопада по грудень 2011 року на території с. Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за попередньою змовою між собою з метою крадіжки чужого майна проникали у житлові будинки і господарські приміщення, звідки таємно викрадали майно мешканців села.

Так, у вечірній час 19 листопада 2011 року ОСОБА_4 і ОСОБА_2 таємно викрали з будинку ОСОБА_5 майна на суму 2316 грн., у період з 26 по 28 листопада 2011 р. зі складу, що належить ОСОБА_6 викрали майно на суму 11 230 грн., 28 грудня 2011 р. з будинку ОСОБА_7 викрали майно на суму 5475 грн. 10 коп.

26 січня 2012 року приблизно о 4 год. ОСОБА_2 проник спочатку в літню кухню, а потім і в житловий будинок ОСОБА_8, звідки таємно викрав майно останнього на загальну суму 791 грн.

Під час судового розгляду справи прокурор в порядку ст.277 КПК 1960 року пред'явлене ОСОБА_2 обвинувачення за епізодом від 26 січня 2012 року змінив, сформулювавши обвинувачення таким чином.

26 січня 2012 р. приблизно о 4 год. ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, з метою крадіжки проник у літню кухню ОСОБА_8, звідки таємно викрав належне останньому майно: перфоратор, шуруповерт, болгарку, рукавички та ніж на суму 550 грн., після чого, як це зазначено у постанові прокурора, проник у житловий будинок, де його помітив ОСОБА_8, який намагався припинити злочинні дії ОСОБА_9, однак останній відкрито викрав й інше майно потерпілого, завдавши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 791 грн.

У тій частині справи, яку суд виділив в окреме провадження та направив її на додаткове розслідування, органами досудового слідства були кваліфіковані дії:

ОСОБА_4 - за ч.3 ст.185 КК України;

ОСОБА_2 - за ч.3 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду справи прокурор в порядку ст.277 КК дії ОСОБА_2 за епізодом 26 січня 2012 р. відносно потерпілого ОСОБА_8 перекваліфікував з ч.3 ст.185 КК на ч.3 ст.186 КК.

Суд дійшов висновку, що у пред'явленому ОСОБА_4 обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК і ОСОБА_2 у частині пред'явленого йому обвинувачення за ч.3 ст.186 КК досудове слідство по справі проведено однобічно, неповно і необ'єктивно.

Так, згідно висновкам суду органами досудового слідства:

-за епізодами пред'явленого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні крадіжок за попередньою змовою з ОСОБА_2 не з'ясовано і не зазначено, за яких обставин вони домовились про вчинення спільних крадіжок, яким чином між ними були розподілені обов'язки та які саме дії виконані кожним із них під час учинення зазначених крадіжок; крім того, на думку суду, органами досудового слідства не перевірена версія ОСОБА_4 про непричетність його до учинення названих крадіжок;

-за епізодом вчинення ОСОБА_2 грабіжу відносно потерпілого ОСОБА_8 не перевірена версія про причетність до вчинення цього злочину інших осіб, не уточнена дата вчинення даного злочину, не з'ясовано, хто є власником будинку, де були учинені злочинні дії щодо ОСОБА_8, не досліджено питання, хто є власником викраденого майна та не виконані інші слідчі дії.

Виходячи з цього, суд повернув справу у цій частині на додаткове розслідування.

В апеляційних скаргах:

-засуджений ОСОБА_2 посилається на те, що до нього на досудовому слідстві застосовувалися недозволені методи, досудове та судове слідство по справі проведено неповно, необ'єктивно, з порушенням вимог кримінально-процесуального закону; він оспорює кількість викраденого майна у потерпілого ОСОБА_7 та дату вчинення цього злочину, стверджує про непричетність ОСОБА_4 до зазначених у вироку злочинів та посилається на неправдивість показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11

Виходячи з наведеного ОСОБА_2 просить, як це видно з апеляції, про зміну вироку: уточнити дату вчинення ним крадіжки в потерпілого ОСОБА_7, повно і всебічно перевірити його заяву про застосування щодо нього недозволених методів слідства, внаслідок чого він обмовив себе у злочинах, а також з посиланнями на визнання ним вини і щире каяття просить пом'якшити йому міру покарання;

-захисник ОСОБА_3, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_2 у названих злочинах та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК, посилається на визнання засудженим вини у злочинах, які ним учинені, щире каяття та активне сприяння ним розкриттю злочинів, а тому просить обрати ОСОБА_2 покарання із застосуванням ст.75 КК;

-прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, наводить доводи про те, що суд безпідставно і неправильно виділену у вказаній частині в окреме провадження кримінальну справу стосовно ОСОБА_4 і ОСОБА_2 направив на додаткове розслідування.

Просить про скасування винесеної щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_2 постанови про направлення справи на додаткове розслідування і направлення у цій частині справи на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, міркування прокурора Кальника О.М. О.В., який підтримав апеляцію прокурора про скасування постанови суду і вважав апеляції засудженого ОСОБА_2 та його захисника залишити без задоволення, пояснення засудженого ОСОБА_2, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи поданих апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.

Колегія суддів дійшла висновку, що у зазначеній вище частині суд виділив у окреме провадження та направив на додаткове розслідування кримінальну справу щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_2 необгрунтовано.

Як убачається із матеріалів справи, досудове слідство по ній проведено з дотриманням вимог ст.22 КПК України.

Зокрема, з метою всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи органами досудового слідства були допитані обвинувачені, потерпілі, значна кількість свідків, призначені відповідні експертизи та проведено ряд інших необхідних слідчих дій.

По справі з'ясовано, і це зазначено в постановах про притягнення ОСОБА_4 і ОСОБА_2 як обвинувачених та в обвинувальному висновку, хто із них конкретно, коли, де і за яких обставин брав участь у викраданні майна потерпілих.

З пред'явленого обвинувачення видно, що обставини вчинення цими особами вказаних злочинів викладені так, як це було відомо слідству на підставі доказів, що є у справі.

Матеріали справи свідчать, що при проведенні досудового слідства такої неповноти чи неправильності досудового слідства або таких порушень вимог кримінально-процесуального закону, які можуть служити перешкодою суду повно і всебічно розглянути справу та постановити по ній законне, обгрунтоване і справедливе рішення, органами досудового слідства не допущено.

Якщо у суду виникла необхідність більш ретельної перевірки тих обставин, на які він послався в своїй постанові, то він міг сам вжити певних заходів для такої перевірки, а не направляти справу на додаткове розслідування.

Разом з тим суд у порушення вимог ст.369 КПК 1960 року допустив у постанові про повернення справи на додаткове розслідування та у вироку істотні суперечності у своїх висновках.

Так, з посиланнями на показання у судовому засіданні підсудних ОСОБА_4 і ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 не брав участь у крадіжках 19 листопада, 26-28 листопада і 28 грудня 2011 року за попередньою змовою з ОСОБА_2 суд у постанові про повернення справи на додаткове розслідування в частині пред'явленого підсудним обвинувачення в зазначених крадіжках, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК, дійшов висновку, що питання про те, що ОСОБА_4 учиняв ці злочини за попередньою змовою з ОСОБА_2, по справі залишилося не дослідженим.

Разом з тим, як вбачається із постановленого по даній справі вироку, суд дійшов у ньому висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у крадіжках 19 листопада, 26-28 листопада і 28 грудня 2011 року відносно потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, який учинив зазначені злочинні дії без попередньої змови з іншими особами.

Одночасно з цим суд у своєму вироку не зазначив, які показання щодо пред'явленого йому обвинувачення у вчиненні цих злочинів та відносно своєї участі в реалізації викраденого майна потерпілих давав ОСОБА_4, хоча на ці обставини суд посилався в показаннях свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та інших на підтвердження доведеності вини ОСОБА_2 у крадіжках.

Наведені дані свідчать, що викладені судом у цій частині в постанові про повернення справи на додаткове розслідування висновки щодо участі ОСОБА_4 у названих крадіжках істотно суперечать висновкам, викладеним у вироку.

Більше того, суд по суті дав різко протилежну оцінку показанням ОСОБА_2 на досудовому слідстві та під час судового розгляду справи щодо своєї участі у злочину 26 січня 2012 р. відносно потерпілого ОСОБА_8

Так, на досудовому слідстві ОСОБА_2, як убачається з його показань, визнав, що він викрав належне ОСОБА_8 майно за обставин, викладених у постанові про притягнення його як обвинуваченого. У судовому засіданні він заперечував свою вину у цьому злочині, посилаючись на те, що на стадії досудового слідства він дав показання, в яких обмовив себе у викраденні майна ОСОБА_8 під впливом недозволених методів слідства.

Зокрема, в одному випадку, зазначеному в постанові про повернення справи на додаткове розслідування, суд засумнівався в достовірності тих показань на досудовому слідстві ОСОБА_2, в яких він повністю визнавав свою особисту причетність до викрадення майна ОСОБА_8, посилаючись при цьому на те, що на досудовому слідстві він обмовив себе у зазначеному злочину під впливом працівників міліції під час відбування ним адміністративного арешту з кінця січня 2012 року.

Тому суд поставив перед органами досудового слідства вимогу перевірити ці показання ОСОБА_2 щодо застосування відносно нього недозволених методів слідства.

У другому випадку суд фактично не взяв до уваги показання ОСОБА_2 в судовому засіданні про застосування до нього незаконних методів слідства і того, що нібито під їх впливом він вимушений був обмовити себе у вчиненні злочинів, яких не учиняв, і визнав їх такими, що не відповідають дійсності. Виходячи з цього суд обгрунтував показаннями ОСОБА_2 на досудовому слідстві та в судовому засіданні свої висновки щодо доведеності винності його у вчиненні злочинів, за які його засуджено.

Як видно з матеріалів справи, суд у вироку при обгрунтуванні доведеності вини ОСОБА_2 за епізодом 11 листопада 2011 р. з посиланнями на вимоги ст.299 КПК 1960 року обмежився дослідженням показань самого підсудного та потерпілої ОСОБА_5 Однак у подальшому в мотивувальній частині вироку суд піддав сумніву висновки слідчих органів щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_2 зазначеного злочину, зокрема, дійшов висновку, що названу крадіжку підсудний учинив не будучи в нетверезому стані, тому виключив з обвинувачення посилання на цю обставину.

Таким чином, проводячи у цій частині справи скорочене судове слідство суд не дотримав вимог ст.299 КПК 1960 року закону.

При вирішенні питання про виділення частини справи в окреме провадження та направлення її на додаткове розслідування суд порушив і вимоги ст.281 КПК 1960 року, які регулюють порядок направлення справи на додаткове досудове слідство.

Зокрема, відповідно до ст.326 КПК 1960 року коли під час наради при постановленні вироку суд визнає необхідним з'ясувати будь-яку обвставину, яка має значення для справи (в даному випадку обговорити питання щодо повернення частини справи на додаткове розслідування), то він, не постановлюючи вироку, своєю постановою відновлює судове слідство в справі, а після його закінчення, залежно від його результатів, знову відкрити судові дебати, надає підсудному останнє слово і виходить до нарадчої кімнати для постановлення вироку.

Однак, як вбачається з протоколу судового засідання, після проведення судових дебатів та надання підсудним останнього слова суд видалився до нарадчої кімнати і постановив у справі два судових рішення: вирок щодо ОСОБА_2 і постанову про направлення справи у зазначеній частині на додаткове розслідування.

На підставі наведеного зазначені вище судові рішення належить скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Що ж стосується доводів в апеляції засудженого ОСОБА_2 про застосування на досудовому слідстві недозволених методів, доводів у скарзі цього засудженого про непричетність його до вчинення злочину 26 січня 2012 р. відносно потерпілого ОСОБА_8, оспорювання ним кількості викраденого ним майна потерпілих, твердження про недостовірність показань деяких свідків, посилання в скаргах ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на наявність підстав для пом'якшення засудженому покарання, а також доводів прокурора в апеляції про доведеність вини ОСОБА_4 і ОСОБА_2 у злочинах, викладених у обвинувальному висновку, тощо, про що йдеться в апеляціях засудженого, його захисника та апеляції прокурора, то ці доводи можуть бути ретельно перевіреними при новому судовому розгляді справи.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 раніше вже притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, ніде не працювали, не мали постійного місця проживання. По даній справі вони обвинувачуються у вчиненні умисних тяжких злочинів.

З огляду на обставини справи та враховуючи дані про цих осіб колегія суддів не знайшла підстав для скасування або зміни раніше обраної для них міри запобіжного заходу, тому вважає за необхідне запобіжний захід у виді тримання ОСОБА_4 і ОСОБА_2 під вартою продовжити, оскільки жоден із більш м'яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.148 КПК 1960 року.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України 1960 року, п.15 розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_2 частково задовольнити.

Апеляцію захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 8 листопада 2012 року в частині засудження ОСОБА_2 за ч.3 ст.185 КК,

а також постанову даного суду від 8 листопада 2012 року, якою кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК, ОСОБА_2 за ч.3 ст.186 КК виділено в окреме провадження й направлено на додаткове розслідування, скасувати і справу в повному обсязі направити на новий судовий розгляд у той самий суд в іншому складі.

Раніше обраний судом запобіжний захід у виді взяття під варту відносно ОСОБА_4 і ОСОБА_2 залишити без зміни і продовжити його на один місяць, тобто до 8 лютого 2013 року.

Судді