Справа №1-22/08
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2008 року Миколаївський районний суд
Львівської області

в складі: головуючого-судді Березюка Г.М.

при секретарі Волчанській М.В.

з участю прокурора Кравця С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві
справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уродженки с.Підбереж Долинського
району Івано-Франківської області,
громадянки України, українки, безпартійної, з середньо-спеціальною освітою, не
військовозобов'язаної, одруженої, проживаючої в АДРЕСА_1, приватного
підприємця, раніше не судимої

- у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.172 ч.1, ст.172 ч.2, ст.366 ч.1
КК України,

в с т а н о в и в :

Підсудна ОСОБА_1, будучи приватним підприємцем і власником магазину в селі
Поляна Миколаївського району і винаймаючи в оренду торгівельний магазин в селі Тростянець Миколаївського району та
здійснюючи торгівлю продуктами харчування, лікеро-горілчаними і тютюновими
виробами в січні 2007року, в порушення ст.ст. 24, 241 КЗпП України,
прийняла на роботу продавцем в магазин с.Тростянець ОСОБА_2 не уклавши з нею
трудовий договір і не зареєструвавши її в тижневий строк у державній службі
зайнятості за місцем свого проживання, а в порушення вимог ст.48 КЗпП України
не завела трудової книжки і не забезпечила достовірний облік виконуваної
ОСОБА_2 роботи (робочого часу) і бухгалтерський облік витрат на оплату праці і
не забезпечила виплату ОСОБА_2 заробітної плати.

Крім того, ОСОБА_1, як приватний підприємець і власник торгівельного
магазину в с.Поляна Миколаївського району Львівської області та винаймач
торгівельного магазину в с.Тростянець Миколаївського району Львівської області,
здійснюючи господарську діяльність по торгівлі продуктами харчування, лікеро-горілчаними,
тютюновими виробами в січні 2007року, в порушення ст.ст.24, 241 КЗпП
України прийняла на роботу продавцем в с.Поляну ОСОБА_4, як матір, яка має
дитину віком до 14років, ОСОБА_3, як матір, яка має чотирьох дітей віком до
14років, а на початку серпня 2007року в магазин с.Тростянець прийняла продавцем
ОСОБА_5 як матір, яка має дитину віком до 14 років, не уклавши з ними трудового
договору і не зареєструвавши їх в
тижневий строк в державній службі зайнятості по місцю свого проживання, в
порушення вимог ст. 48 КЗпП України не завела на всіх них трудових книжок, не
забезпечила достовірний облік виконуваної ними роботи (робочого часу) і
бухгалтерський облік витрат на оплату праці та не забезпечивши виплати їм заробітної
плати, що повинна становити розмір не нижче законодавчо встановленого мінімуму.

Крім цього, ОСОБА_1, як власник
торгівельного магазину в с.Поляна і орендар торгівельного магазину в селі
Тростянець Миколаївського району прийняла на початку січня 2007року на роботу в
магазин с.Поляна продавцями без укладення трудового договору і без
розпорядження про прийняття на роботу, не обумовивши строк випробування ОСОБА_3
та ОСОБА_4, а на початку серпня 2007року продавцями в магазин с.Тростянець
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не надавши на даних працівників інформації в Миколаївську
ДПІ та Управління Пенсійного фонду України у Миколаївському районі і не
проводячи сплати за них.

В пред'явленому звинуваченні за ст.ст.172 ч.1, ст.172 ч.2, ст.366 ч.1 КК
України підсудна ОСОБА_1 винною
себе визнала частково та пояснила, що з
1995року займається підприємницькою діяльністю, як фізична особа, тому вона викупила магазин в с.Поляна і
орендувала приміщення магазину в с.Тростянець Миколаївського району для
здійснення торгівлі продуктами харчування, алкогольними і тютюновими виробами.
Особисто вона чи її близькі родичі в даних магазинах реалізацією товарами не
займались, так як для цього були
прийняті працівники.

Так, в січні 2007року нею були прийняті
на роботу продавці в магазин с.Поляна Миколаївського району ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, а з серпня 2007року в магазин
с.Тростянець Миколаївського району ОСОБА_5 та ОСОБА_2, яких вона офіційно не
оформила, оскільки всі вони, крім
ОСОБА_3, перебували на обліку як безробітні в Миколаївському районному
центрі зайнятості, а ОСОБА_3 знаходилась у декретній відпустці, тому дані
працівники не хотіли втрачати грошову допомогу по безробіттю та декретні
кошти.

В серпні 2007року територіальною інспекцією праці в магазинах с.Поляна і с.Тростянець Миколаївського району
проводилась перевірка по додержанню законодавства про працю під час якої було
виявлено, що із продавцями не оформлені трудові відносини, при тому що, що всі
жінки є матерями, в яких діти віком до 14років.
Режим роботи працівників був позмінний, тобто працювали вони через тиждень,
початок робочого дня з 09год. до 21год., обідня перерва з 13год. до 14год. і за
виконувану ними роботу вона платила мінімальну заробітну плату в сумі
400грн. З серпня 2007року вона даних
працівників офіційно працевлаштувала і за них сплачує обов'язкові платежі, тож
вважає свої дії малозначними, просить суворо не карати і обіцяє більше такого
не вчиняти.

Крім особистого визнання підсудною
ОСОБА_1 своєї винності у скоєному злочині, вина підсудної у пред'явленому
звинуваченні за ст.ст.172 ч.1, ст.172 ч.2, ст.366 ч.1 КК України повністю
доведена в судовому засіданні і стверджується такими доказами.

Так допитана судом потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що з початку серпня 2007року
вона почала працювати продавцем у
магазині роздрібної торгівлі продовольчих товарів с.Тростянець Миколаївського
району, який орендує приватний підприємець ОСОБА_1 В той час з нею ніхто трудового договору не
укладав, трудової книжки не вимагав, не
зважаючи на те, що очолюване ОСОБА_1 підприємство вело активну господарську
діяльність, займалось реалізацією продуктами громадського харчування. Працювала
вона почергово з ОСОБА_5, через тиждень, з 09год. до 21год, обідня перерва з
13год. до 14год. і отримувала за виконувану роботу заробітну плату в сумі
400грн. В Миколаївському районному центрі зайнятості на обліку як безробітна не
перебувала, на своєму утриманні має дитину віком до 14 років. З вересня
2007року з нею укладений трудовий договір, внесено відповідні записи до
трудової книжки, сплачуються обов'язкові внески до пенсійного фонду, тому до
ОСОБА_1 жодних претензій не має і просить її суворо не карати.

Аналогічні покази в судовому засідання дала потерпіла ОСОБА_5

Показами допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_3 стверджується,
що з початку січня 2007року працює продавцем в магазині с.Поляна Миколаївського
району, який належить приватному підприємцю ОСОБА_1 В даному магазині вона
працює разом із ОСОБА_4, з якою чергуються по тижні, робочий день починається з
09год. до 21год., обідня перерва з 13год.до 14год. і отримує заробітну плату в
сумі 400грн. Працюючи на роботі близько семи місяців, з нею ніхто не укладав
трудового договору, не вносились записи
в трудову книжку про прийняття на роботу, не сплачувались обов'язкові платежі
до пенсійного фонду, не вівся облік фактично відпрацьованого часу та відомостей
нарахування і виплати заробітної плати. В Миколаївському районному центрі
зайнятості на обліку як безробітна не перебувала, так як знаходилась у
декретній відпустці по догляду за дитиною. З вересня 2007року вона офіційно працевлаштована
в приватного підприємця ОСОБА_1, жодних до неї претензій не має, тому просить
її суворо не карати.

Аналогічні покази в судовому засідання дала потерпіла ОСОБА_4

Крім вищенаведених доказів, винність підсудної ОСОБА_1 у пред'явленому
звинуваченні за ст.ст.172 ч.1, ст.172 ч.2, ст.366 ч.1 КК України стверджується
рядом письмових доказів по справі, зокрема:
рапортом старшого помічника Миколаївської міжрайонної прокуратури
Турчина І.Я. від 27.08.2007р.; Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1; першими пояснення учасниць та очевидців події
злочину; протоколом №2 від 09.08.2007р. робочої комісії по перевірці
підприємств та організацій щодо збереження діючих робочих місць, створення
додатковий (нових) робочих місць, виявлення скритних робочих місць; листом
Миколаївського районного центру зайнятості від 13.09.2007р.; довідкою Управління
Пенсійного фонду України в Миколаївському району щодо ухилення від сплати
обов'язкових платежів за працівників, що призвело до фактичного ненадходження
до пенсійного фонду в період з серпня 2006р. по вересень 2007р. страхових
внесків у сумі 4167грн. 22коп., а також
іншими письмовими документами зібраними по даній справі.

Таким чином, оцінюючи зібрані та перевірені в судовому засіданні докази в
їх сукупності, суд визнає доказану вину підсудної ОСОБА_1, як суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи,
в грубому порушенні законодавства України про працю, а також у внесенні
до офіційних документів завідомо неправдиві відомості та складання завідомо
неправдиві документи, тому суд вважає, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані досудовим слідством
за ст. ст.172 ч.1, 172 ч.2, 366 ч.1 КК України.

При обранні виду і міри покарання
підсудній ОСОБА_1, суд враховує ступінь тяжкості злочину вчиненого
підсудною, з другого боку судом враховуються і ряд обставин, які пом'якшують
покарання, зокрема те, що підсудна ОСОБА_1 вперше притягується до кримінальної
відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивною, щиро
розкаялася у вчиненому, офіційно працевлаштувала працівників, активно сприяла
розкриттю злочину.

Підсудна ОСОБА_1 вчинила злочини
невеликої тяжкості, тому вирішуючи питання виду та розміру покарання,
дотримуючись принципу індивідуалізації його визначення, враховуючи обставини вчинення злочину,
особу підсудної, суд вважає, що для досягнення мети перевиховання
підсудної необхідним та достатнім для неї буде покарання, у вигляді штрафу, визначеного санкціями
статей, за якими вона притягається до кримінальної відповідальності, з позбавленням права займати
організаційно-розпорядчі посади.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.323,324 КПК
України, суд -

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні злочинів,
передбачених ст. ст. 172 ч.1,172 ч.2, 366 ч.1 КК України та засудити:

- за ст.172 ч.1 КК України на 850
(вісімсот п'ятдесят) грн. штрафу,

- за ст.172 ч.2 КК України на 1190
(одну тисячу сто дев'яносто) грн. штрафу,

- за ст.366 ч.1 КК України на 850
(вісімсот п'ятдесят) грн. штрафу з позбавлення права займати
організаційно-розпорядчі посади строком на 1 (один) рік.

Згідно ст.70 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_1 обрати за
сукупністю покарань шляхом часткового складання призначених покарань шляхом
накладення штрафу в розмірі

(однієї тисячі п'ятсот тридцять)
грн., звернувши штраф в дохід держави з позбавлення права займати
організаційно-розпорядчі посади строком на 1 (один) рік.

Міру запобіжного заходу щодо засудженої ОСОБА_1 - підписку про невиїзд,
- залишити без змін до набрання вироком
законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом
15-ти днів з моменту його оголошення, через районний суд.

Суддя: