Справа № 199/3924/15-к
ВИРОК
іменем України
03 липня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000038 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Степове Широківського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на час проходження служби мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Солдата ОСОБА_4 25 березня 2014 року наказом №66 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 (яка дислокується у АДРЕСА_3 за адресою АДРЕСА_4 ), зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та наказом №73 (по стройовій частині) від 03.04.2014 року командира військової частини НОМЕР_1 призначено на посаду стрільця-радіотелефоніста 2 відділення 2 стрілецького взводу стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 12, 127, 128 Статусу внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

25.09.2014 року солдат ОСОБА_4 був направлений на лікування за місцем проживання до КЗ «Широківська центральна районна лікарня» ДОР, після якого мав повернутись до військової частини НОМЕР_1 о 18 годині 29.09.2014 року та приступити до виконання своїх службових обов`язків.

Після тривалої відсутності солдата ОСОБА_4 до КЗ «Широківська центральна районна лікарня» ДОР командуванням військової частини НОМЕР_1 був направлений запит про надання інформації про факт звернення солдата ОСОБА_4 за медичною допомогою, на який була отримана відповідь, що до КЗ «Широківська центральна районна лікарня» ДОР солдат ОСОБА_4 за медичною допомогою не звертався.

Так з 18 години 29.09.2014 року солдат ОСОБА_4 , маючи умисел тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

Таким чином, у період часу з 18 години 29.09.2014 року по 22 квітня 2015 року солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 провину визнав повністю. Суду показав, що дійсно він, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті з 18 години 29.09.2014 року по 22 квітня 2015 року не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин.

У відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що вина ОСОБА_4 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду:

-повідомленням із військової частини НОМЕР_1 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 про відсутність солдата ОСОБА_4 за місцем проходження його служби без поважних причин;

-наказом командира військової частини НОМЕР_1 національної гвардії України від 17.11.2014 року про оголошення догани стрільцю-радіотелефоністу 2 відділення 2 стрілецького взводу стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_4 за невихід на службу без поважних причин;

-висновком за матеріалами службового розслідування по факту тривалої відсутності на території військової частини солдата ОСОБА_4 , призваного за мобілізацією.

Оцінюючи докази, суд вважає що дії ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу військовослужбовця без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 вперше скоїв умисний злочин середньої тяжкості проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин), який на теперішній час має підвищену суспільну небезпеку, характеризувався за місцем служби негативно, тому обвинуваченому повинне бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи покарання суд враховує обставини, що пом`якшують покарання: ОСОБА_4 раніше не судимий, провину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, добровільно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готов нести кримінальну відповідальність, добровільно своїми діями оказав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повідомивши про обставини, час та місце скоєння кримінального правопорушення, не перешкоджав слідству, добровільно брав участь у слідчих діях, висловив жаль з приводу вчиненого.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 щиро каявся, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, щиро жалкував про вчинене, негативно оцінював злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Також, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що обвинувачений не має не відбутого строку покарання, що він скоїв тільки один епізод одного складу злочину, від якого тяжких наслідків не настало, а обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК Украйни, відсутні та не встановлені.

ОСОБА_4 раніше не засуджувався, має постійне місце проживання, на обліку нарколога, психіатра не перебуває, страждає на хронічні захворювання, фактично має сім`ю та виховує двох неповнолітніх дітей, крім того, відсутні інші відомості, які компрометують його як особу, відсутні інші кримінальні провадження у відношенні нього та він під адміністративним наглядом не перебував, відсутні відомості, що він у минулому притягувався до адміністративної відповідальності.

Таким чином, обставини, пом`якшуючи покарання та інші данні, характеризуючи особу підсудного, пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та надають право суду, застосовуючи ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, але покласти на засудженого обов`язки, передбачені п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до наказу командування частини, обвинувачений має вид стягнення від 17.11.2014 року догану невихід на службу без поважних причин.

Суд вважає, що догана не впливає на міру покарання для ОСОБА_4 та не може бути врахована судом, оскільки стягнення йому винесено за фактом скоєння кримінального правопорушення (вже після 1 липня 2014 року), а не за наслідками проходження служби та перебування у військовій частині.

Які не будь інші стягнення за період служби, ОСОБА_4 , з часу призову та строк проходження служби, відсутні.

При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ч.2 ст.110, ст.ст.368,369,370,371,373,374, ч.1 ст.377 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України і призначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75, п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України встановити ОСОБА_4 іспитовий строк 2 (два) роки, та обвинуваченого звільнити від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Обвинувачений та прокурор мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1