Ухвала

іменем україни

23 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Марчук Н.О.,

суддів: Зубара В.В., Матієк Т.В.,

при секретарі Медицькій У.І.,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця с. Римськ Уганського району

Кустанайської області, Казахської РСР,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 212 ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України,

за касаційними скаргами прокурора та обвинуваченого на ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2014 року,

за участю прокурора Вергізової Л.А.,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі обвинувачений ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її змінити, зазначивши в її резолютивній частині підстави закриття кримінального провадження. Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, встановивши підстави для закриття кримінального провадження, скасував обвинувальний вирок суду першої інстанції, однак не зазначив у резолютивній частині ухвали підстав для закриття кримінального провадження.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок суду першої інстанції, безпідставно визнав недопустимими докази обвинувачення, при цьому безпосередньо їх не дослідивши. Також указує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам кримінального процесуального закону.

На касаційну скаргу прокурора Губенком О.В. подано письмове заперечення.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 травня 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 212 КК України (в ред. Закону від 05 квітня 2001 року), ч. 1 ст. 358 КК України (в ред. Закону від 05 квітня 2001 року), ч. 3 ст. 358 КК України (в ред. Закону від 05 квітня 2001 року), та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 212 КК України (в ред. Закону від 05 квітня 2001 року) у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.,

- за ч. 1 ст. 358 КК України (в ред. Закону від 05 квітня 2001 року) у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 грн.,

- за ч. 3 ст. 358 КК України (в ред. Закону від 05 квітня 2001 року) у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді штрафу в розмірі 8 500 грн.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_1 від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим в тому що, він будучи фізичною особою - суб'єктом господарської діяльності та платником податку на додану вартість, у період з 01 жовтня 2006 року по 31 липня 2007 року, шляхом безпідставного завищення податкового кредиту по фінансово-господарським операціям з ПП «Офіс-2», ТОВ «Компанія Селіон» та ПП «Постачмашкомплект» щодо придбання у останніх товарно-матеріальних цінностей, умисно ухилився від сплати податку на додану вартість на загальну суму 246 396 грн.

Крім того, ОСОБА_1, маючи достовірні відомості щодо фактичних показників своєї фінансово-господарської діяльності, з метою ухилення від сплати податків, засвідчив власним підписом та печаткою «Приватний підприємець ОСОБА_1» податкові декларації з податку на додану вартість за період з 16 листопада 2006 року по 11 вересня 2007 року, тобто вчинив їх підроблення, а потім використав зазначені завідомо підроблені документи шляхом їх подачі до Кременчуцької ОДПІ Полтавської області для приховування незаконних дій, направлених на ухилення від сплати податку на додану вартість.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2014 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 скасовано, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання поданої скарги та часткове підтримання касаційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах та письмовому запереченні на неї доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Так, докази винуватості ОСОБА_1, на які посилалися органи досудового розслідування, як убачається з мотивувальної частини ухвали, судом апеляційної інстанції належним чином перевірені та згідно зі ст. 94 КПК України відповідно оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Крім того, суд апеляційної інстанції, скасовуючи обвинувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, належним чином умотивувавши свої висновки.

На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції, встановивши відсутність достатніх доказів умисного вчинення ОСОБА_1 інкримінованих злочинів, тобто обставини, передбачені статтею 284 КПК України, правомірно скасував ухвалений щодо нього вирок суду першої інстанції та закрив кримінальне провадження.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі й тих, на які посилаються у своїх касаційних скаргах прокурор та обвинувачений, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

Н.О. Марчук В.В. Зубар Т.В. Матієк