ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.
№ 1кп/0202/398/2013
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2013 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Дружиніна
К.М.

при секретарі - Дьяченко О.І.

за участю прокурора - Краснобрижого А.М.

захисника - ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
кримінальне провадження № 0000677 за
обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки м. Дніпропетровська,
громадянки України, не заміжньої,
працюючої директором ТОВ "Велма Тур",
раніше не судимої, проживаючої за
адресою: АДРЕСА_1, в скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.172 КК України;

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_2, обіймаючи, згідно
до рішення № 1 засновника ТОВ "Мері
Транс" від 26 червня 2007 року, посаду
директора ТОВ "Мері Транс",
зареєстрованого за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Винокурова, 11,
офіс 304, будучи посадовою особою,
відповідальною за вирішення кадрових
питань по прийняттю та звільненню
найманих працівників, з метою
забезпечення виробничої діяльності
даного підприємства, грубо порушила
законодавство про працю, не оформивши
трудові правовідносини з працівниками
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при наступних
обставинах.

Так, ОСОБА_2, будучи керівником
приватного підприємства та посадовою
особою відповідальною за вирішення
кадрових питань підприємства по
прийняттю та звільненню найманих
працівників, з метою забезпечення
виробничої діяльності вказаного
підприємства, розташованого за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Винокурова, 11, офіс 304, після проведення
співбесіди, прийняла на роботу
наступних найманих працівників:

- в період з 14.02.2009 року по лютий 2010
року, та з травня 2011 року по вересень 2011
року, більш точна дата не встановлена,
ОСОБА_3;

- в період з 03.08.2011 року по 20.01.2012
року, більш точна дата не встановлена,
ОСОБА_4;

при цьому, діючи умисно, в порушення
вимог п.6 ч.1 ст. 24, ч.3 ст.24 Кодексу
законів про працю України, якими
передбачено, що отримання письмової
форми трудового договору є
обов'язковим при укладенні трудового
договору з фізичною особою, укладання
трудової угоди оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу, а
також ч.2 ст. 48 Кодексу законів про працю
України та Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
підтвердженої наказами Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення № 58 від 29.07.1993 року,
які закріплюють положення про те, що
трудові книжки ведуться на всіх
працівників, які працюють на
підприємстві, в установі або у фізичної
особи понад п'ять днів, грубо порушуючи
законодавство про працю, не оформила у
встановленому порядку і формі письмові
трудові договори із зазначеними
найманими працівниками, не видала
відповідні накази про прийом
зазначених працівників, не внесла
відповідний запис в трудові книжки
останніх, які фактично працювали на
даному підприємстві.

Таким чином, ОСОБА_2 при здійсненні
господарської діяльності на
підприємстві, з метою мінімізації
податкових та інших обов'язкових
платежів перед бюджетом і державними
цільовими фондами, умисно грубо
порушила законодавство про працю, не
уклавши у встановленому законом
порядку трудові договори з найманими
працівниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, чим
суттєво обмежила їх трудові права,
передбачені ст.ст. 43, 45, 46 Конституції
України, а саме право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку добровільно погоджується; кожен,
хто працює, має право на відпочинок, це
право забезпечується наданням днів
щотижневого відпочинку, а також
оплачуваної щорічної відпустки; право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття, у інших випадках
передбачених законом. Це право
гарантується загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням за
рахунок страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення. Крім того,
обвинувачена порушила положення ст.ст.
2, 3, 21, 24, 36-45, 48 Кодексів законів про
працю України, що регламентують
порядок укладання, оформлення трудових
книжок, трудових договорів з
працівниками, порядок їх розірвання та
вимоги ст.ст. 2, 4, 11, 14 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» № 1533-ІІІ від 02.03.2000 року,
які передбачають обов'язковість
страхування на випадок безробіття всіх
працюючих на умовах трудового
договору, не подавала звітність на
вищевказаних працівників у державні
контролюючи органи, не перераховувала
за них внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного Фонду України, державне
соціальне страхування на випадок
безробіття до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і не
сплачувала прибутковий податок з
доходу вищезазначених фізичних осіб.

Таким чином, ОСОБА_2 обмежила
охоронювані законом основні трудові
права найманих працівників ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, а саме право на працю, шляхом
укладення трудового договору, право на
матеріальне забезпечення в порядку
соціального страхування в старості, у
випадку хвороби, повної або часткової
втрати працездатності, право на
матеріальну допомогу в разі
безробіття, що є грубим порушенням
законодавства про працю.

ОСОБА_2 свою вину визнала повністю,
пояснила суду, що дійсно в зазначений
період часу, вона прийняла на роботу
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, але з метою ухилення
від сплати податків та інших
обов'язкових платежів, не уклала з ними
трудовий договір у письмовій формі, в
державній службі зайнятості договір не
зареєструвала, страхові внески за
загальнообов'язковим державним
страхуванням за вказаних працівників
не перераховувала до відповідних
фондів.

Про винність ОСОБА_2 у вчиненні
інкримінованого діяння, суд робить
висновок виходячи з наступних доказів:
протоколів огляду вилучених у
обвинуваченої документів (а.п.80-83, 84-112,
156-163), що визнані речовими доказами по
кримінальному провадженню (а.п.113-114),
які засвідчують, що обвинувачена була
посадовою особою, відповідальною за
вирішення кадрових питань по прийняттю
та звільненню найманих працівників,
зокрема потерпілих, які відповідно до
оглянутих документів знаходились в
трудових відносинах з підприємством
ТОВ "Мері Транс".

Відповідно до пояснення потерпілих
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вони працювали
водіями в ТОВ "Мері Транс", а саме
потерпілий ОСОБА_3 в період з 14.02.2009 року
по лютий 2010 року, та з травня 2011 року по
вересень 2011 року, а потерпілий ОСОБА_4 в
період з 03.08.2011 року по 20.01.2012 року.
Потерпілі неодноразово наполягали на
офіційному працевлаштуванні на
зазначеному підприємстві, надавали
відповідні документи, але директор ТОВ
"Мері Транс" - ОСОБА_2 відмовляла з
різних приводів, чим порушила їх
трудові права.

Інші докази, здобуті в ході досудового
слідства не досліджувались в судовому
засіданні, в зв'язку з визначенням
порядку та об'єму дослідження доказів,
передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України,
оскільки свідчення ОСОБА_2
відповідають фактичним обставинам
кримінального провадження та ніким не
заперечуються.

Таким чином, суд дійшов висновку про
доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_2
в грубому порушенні законодавства про
працю, тобто в скоєнні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172
КК України.

При призначенні виду та розміру
покарання, необхідного та достатнього
для виправлення обвинуваченої та
попередження вчинення нею нових
кримінальних правопорушень, суд
враховує ступінь невеликої тяжкості
скоєного кримінального
правопорушення, дані про особу
обвинуваченої, яка свою вину визнала
повністю, раніше не судима, що суд
відносить до пом'якшуючих її покарання
обставин. Обставин, які б обтяжували
покарання обвинуваченої судом не
встановлено.

Враховуючи суспільну небезпеку
скоєного кримінального
правопорушення, суд вважає, що
виправлення обвинуваченої можливе при
призначенні покарання у вигляді
позбавлення права обіймати посаду
директора на підприємствах будь-якої
форми власності.

Речові докази по кримінальному
провадженню, які зберігаються при
матеріалах кримінального провадження,
суд вважає за необхідне залишити при
матеріалах кримінального провадження;
господарську документацію, яка
зберігається в камері речових доказів
ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській
області, суд вважає за необхідне
повернути підприємству ТОВ "Мері
Транс".

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винною в скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 172 КК України та
призначити їй покарання у вигляді
позбавленням права обіймати посаду
директора на підприємствах будь-якої
форми власності строком на два роки.

Речові докази по кримінальному
провадженню, які зберігаються при
матеріалах кримінального провадження -
залишити при матеріалах кримінального
провадження; господарську
документацію, яка зберігається в
камері речових доказів ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області -
повернути підприємству ТОВ "Мері
Транс".

На вирок може бути подана апеляція в
судову палату по кримінальним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом тридцяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий:
К.М. Дружинін