Справа № 138/3349/14-к
Провадження №11-кп/772/453/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0000343 за апеляційною скаргою (з доповненнями) прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 6 березня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , неодружений, непрацюючий, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, з призначенням покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому залишено тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Стягнуто з обвинуваченого судові витрати та вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

28 лютого 2014 року близько 00.00 год. в с. Суботівка Могилів-Подільського району Вінницької області обвинувачений ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , з ініціативи останнього, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, шляхом вільного доступу проникли до будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , де ОСОБА_12 , діючи самостійно, без погодження з ОСОБА_10 , але в присутності останнього, вчинив напад на ОСОБА_8 та з метою подолання його опору і доведення до кінця умислу на відкрите заволодіння майном, застосував до нього фізичне та психічне насильство, а саме, наніс останньому удари руками по тулубі та голові, здушував руками шию, спричинивши потерпілому наступні тілесні ушкодження: синець в правому надбрів`ї, два синця в правій вилиці, рана на спинці носа в середній третині, рана на верхній губі зліва, синець на нижнім повіці лівого ока, синець в лобній дільниці зліва, синець в лівій тім`яній дільниці, синець в дільниці передпліччя справа, які виникли від неодноразової дії тупого предмета та згідно з висновком судово-медичної експертизи №64 від 05.03.2014 належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я більше шести діб, та погрожуючи застосуванням ножа, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 600 гривень, продуктами харчування та речами побутового вжитку, а саме: шматком сала вагою біля 300 грам, вартістю 24 гривні за 1 кг, на суму 7,2 грн., розпочатою пачкою масла "Тульчинка" вагою 140 грам, вартістю 16 грн. за пачку, на суму 11,2 грн., цигарками "Ністра" в кількості 6 пачок, вартістю 3 грн. за пачку, на загальну суму 18 грн., розпочатою пачкою чорного меленого перцю, вартістю 4,5 грн. за пачку, розпочатою пачкою заправки до борщу "Торчин", вартістю 11 грн. за пачку, 1/4 частини буханки хліба вартістю 4,50 грн. на суму 1,12 грн., пакетиками чаю "Лісма" в кількості 8 штук, вартістю 13,5 грн. за пачку в кількості 25 штук, на суму 4,32 грн., 1 кг м`ясної свинячої вирізки з клуба, вартістю 65 грн., двома скляними стаканчиками, вартістю по 5 грн. на суму 10 грн., поліетиленовим пакетом вартістю 0,8 грн., одним яблуком, а всього на загальну суму 723 грн. 14 коп.
Далі, перебуваючи у будинку потерпілого ОСОБА_8 , у присутності останнього, ОСОБА_11 поділив відібрані у потерпілого гроші, передавши обвинуваченому ОСОБА_10 200 грн., а 400 грн. залишив собі. При цьому ОСОБА_10 , розуміючи, що вказані гроші отримані шляхом відкритого викрадення у ОСОБА_8 , взяв їх, а також забрав належні ОСОБА_8 два кухонні ножі, вартістю 10 грн. кожний, на суму 20 грн., після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з місця події зникли та розпорядилися викраденим на власний розсуд.
Не погодившись з вироком суду, прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив змінити вирок суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, виключивши з мотивувальної частини посилання суду на витяг з кримінального провадження "№ 0000343, як на доказ винуватості ОСОБА_10 у скоєні кримінального правопорушення, оскільки витяг не може бути доказом, та зарахувати в строк позбавлення волі строк тримання ОСОБА_10 під вартою з 28.02.2014 року по 02.03.2014 року.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість та призначити ОСОБА_10 покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вважає, що судом не враховано ряд пом`якшуючих обставин.

Потерпілий ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, призначити покарання не пов`язане з позбавлення волі. Вказує, що обвинувачений не вчиняв насильства щодо нього, а навпаки намагався запобігти цьому. Претензій до ОСОБА_10 він не має.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу (з доповненнями) прокурора ОСОБА_9 та висловив свою думку щодо можливості пом`якшення покарання ОСОБА_10 , застосувавши ст. 69 КК України, з призначенням покарання у виді обмеження волі, адвоката ОСОБА_7 на підтримку своєї апеляційної скарги та потерпілого ОСОБА_8 , який просив призначити покарання не пов`язане з позбавлення волі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що вони підлягають до задоволення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, за яким він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах та ніким не оспорюється.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 186 КК України є вірною.

При цьому є доречними доводи прокурора про істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

З наведеної норми закону вбачається, що витяг з кримінального провадження "№ 0000343, на який суд послався як на доказ винуватості ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, однозначно не може бути доказом у справі.

Крім того суд, в порушення вимог ст. 374 ч. 4 КПК України, не зарахував строк перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , якого було затримано в порядку ст. 208 КПК України 28.02.2014 року, а звільнено з-під варти 02.03.2014 року.

Також є обгрунтованими доводи апеляційних скарг адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що призначаючи обвинуваченому за ч. 3 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі, суд першої інстанції недостатньо обґрунтував висновок про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше не судимий, характеризується за місце проживання позитивно, вину визнав повністю та розкаявся, добровільно відшкодував завдану шкоду, потерпілий ОСОБА_8 просив не позбавляти ОСОБА_10 волі та вказував, що обвинувачений ОСОБА_10 намагався запобігти вчиненню насильства щодо нього іншим нападником ОСОБА_11 .

Тому доводи апеляційних скарг адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 про те, що зазначені вище обставини та дані про особу обвинуваченого є достатніми для звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів вважає обґрунтованими.

На думку колегії суддів, виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції ОСОБА_10 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в :
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та апеляційну скаргу з доповненнями прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 6 березня 2015 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на матеріали кримінального провадження "№ 0000343, як на доказ винуватості ОСОБА_10 у скоєні кримінального правопорушення.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_10 строк тримання його під вартою з 28.02.2014 року по 02.03.2014 року.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки.

На підставі п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_10 слідуючі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання,

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

ОСОБА_10 з під варти звільнити.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підписи) ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно оригіналу.
Суддя: