ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

ІМЕНЕМ України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_19.,

суддів ОСОБА_20., ОСОБА_21.,

за участю прокурора ОСОБА_22.,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянула 16 червня 2015 року в м. Києві кримінальну справу щодо ОСОБА_2 за касаційною скаргою останнього на вирок Суворовського районного суду міста Херсона від 6 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 6 травня 2014 року.

Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено

ОСОБА_2, 1982 р. н., який згідно положень ст. 89 КК України не має судимості, громадянина України,

- за ч. 2 ст. 152 КК України на 6 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 152 КК України на 8 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 153 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- на підставі ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів на 9 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 60 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а цивільні позови останніх про відшкодування матеріальної шкоди залишені без розгляду.

Згідно вироку ОСОБА_2 в ніч на 14.09.2010 в лісі біля м. Каховка Херсонської обл. побив неповнолітню ОСОБА_3, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, після чого, утримуючи й погрожуючи подальшим застосуванням фізичного насильства, задовольнив з нею статеву пристрасть неприродним способом та зґвалтував, а 20.03.2013 о 13:00 на вул. Портовій в м. Таврійську в автомобілі «Деу-Ланос» ударив ОСОБА_4 по нозі, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, після чого, утримуючи й погрожуючи подальшим застосуванням фізичного насильства, зґвалтував та задовольнив з нею статеву пристрасть неприродним способом.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невинуватість, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи й однобічність судового слідства, істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить скасувати вказані судові рішення з направленням справи на нове розслідування.

В запереченнях на цю касаційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_5 просить залишити її без задоволення, як необґрунтовану, а оскаржені судові рішення - без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1 й засудженого ОСОБА_2, які підтримали скаргу останнього, та прокурора, який просив залишити оскаржені рішення без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів визнає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій й перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року, не підлягають, а неповнота досудового й судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, чим обґрунтовується касаційна скарга засудженого, самі по собі, згідно ст. 367 КПК України 1960 року, є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку.

Твердження в касаційній скарзі про недоведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за які його засуджено безпідставні, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ґрунтуються, у відповідності до вимог ст. 323 КПК України 1960 року, на неупередженій оцінці безпосередньо досліджених ним доказів та на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Такі висновки відповідають показанням потерпілої ОСОБА_3 про обставини її зґвалтування засудженим в ніч на 14.09.2010; показанням свідка ОСОБА_6, яка від потерпілої дізналась про те, що її зґвалтували, а в подальшому, від свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що вказаний злочин вчинив ОСОБА_2; показанням свідка ОСОБА_9, яка 13.09.2010 бачила потерпілу разом з дівчиною та двома хлопцями біля бару «Берізка»; показанням свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на досудовому слідстві про те, як вони 13.09.2010 проводили час в компанії ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який потім зґвалтував потерпілу; даним протоколів огляду місця події від 16.09.2010 про виявлення пляшки пива, упаковки й обгортки від презервативів та видачу потерпілою одягу; даним висновків експертів № 76 від 06.10.2010 та № 97 від 15.11.2010 про належність ОСОБА_2 відбитку великого пальця лівої руки на поверхні полімерної упаковки від презервативів, вилученої з місця злочину; даним висновку експерта № 81/294к від 13.10.2010 та показанням експерта ОСОБА_10 про характер, локалізацію й тяжкість заподіяних потерпілій ОСОБА_3 тілесних ушкоджень; показанням потерпілої ОСОБА_4 про обставини її зґвалтування засудженим 20.03.2012; показанням свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, які від потерпілої дізнались про те, що її зґвалтували; показанням свідка ОСОБА_13 про те, як в один з днів березня 2012 року о 12:00 ОСОБА_4 сідала в автомобіль «Деу-Ланос», а через декілька днів він дізнався, що її зґвалтували; даним протоколу огляду місця події від 22.03.2012 під час якого в будинку потерпілої було виявлено та вилучено її одяг; даним висновку експерта № 18/62 МНК від 27.03.2012 про характер, локалізацію й тяжкість заподіяних потерпілій ОСОБА_12 тілесних ушкоджень; даним висновку експерта № 114 від 29.05.2012 про виявлення на одязі та білизні потерпілої крові чоловіка, не виключено - від засудженого; даним протоколу огляду місця події від 15.06.2012 про проведення огляду та фотографування малюнку протектора шини автомобіля «Деу-Ланос» та висновку експерта № 61 від 19.06.2012 про однакову групову належність вказаної шини порівняно зі слідом протектора шини на ілюстрації № 9 (подібні будова, знос, частини протектора тощо); даним роздруківок вхідних та вихідних дзвінків про те, що засуджений телефонував потерпілій 20.03.2012 та на час вчинення злочину знаходився в м. Таврійську.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України.

У відповідності до вимог ст. 334 КПК України 1960 року суд першої інстанції вмотивував своє рішення про визнання достовірними показань свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на досудовому слідстві, та зазначив підстави з яких відкинув їх же показання у судовому засіданні як суперечливі, непослідовні та такі, що спростовуються іншими доказами.

Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_2, які місцевий та апеляційний суди ретельно перевіряли, про те, що упаковку презервативів вилучили не з місця події, а з його автомобіля.

Твердження засудженого про наявність у потерпілої ОСОБА_4 психічного захворювання спростовано, як правильно встановлено місцевим та апеляційним судами, даними акту амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 631 від 18.11.2013.

Перевіривши заяву ОСОБА_2 про алібі, суд першої інстанції обґрунтовано відкинув показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 як непослідовні й суперечливі та такі, що спростовуються сукупністю інших доказів. Врахував суд і те, що вказані свідки є підлеглими заслуженого.

Клопотання засудженого та його захисника, зокрема - й про допит свідків, вирішувались, усупереч твердженню засудженого в касаційній скарзі, у повній відповідності до вимог ст. 296 КПК України 1960 року.

Необґрунтованими є доводи засудженого про порушення його права на захист, оскільки при проведенні окремих слідчих дій без участі захисника (під час допиту ОСОБА_2 та при проведенні очної ставки між ним і потерпілою ОСОБА_3 22.09.2010) обвинувачений скористався своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, та відмовився давати показання.

Відповідно до вимог ст. 362 КПК України 1960 року протокол судового засідання та фіксація технічними засобами перебігу судового процесу в апеляційному суді ведуться тільки у випадку проведення судового слідства, яке при розгляді справи щодо ОСОБА_2 не проводилось.

Не були порушені апеляційним судом і вимоги ст. 379 КПК України 1960 року, оскільки після судового засідання головуючий оголосив резолютивну частину рішення.

Безпідставним є й твердження засудженого про те, що на 248-му аркуші справи у 5-му томі міститься ухвала апеляційного суду, яка підписана тільки одним суддею.

Так, на вказаному аркуші справи міститься супровідний лист про направлення засудженому копії ухвали апеляційного суду, яка (т. 5 а. с. 244-247) дійсно посвідчена, як і передбачено положеннями відповідної інструкції з діловодства, підписом тільки одного судді та не потребує підписання іншими суддями.

В справі, яка надійшла до касаційного суду, був відсутній останній аркуш оригіналу ухвали апеляційного суду від 06.05.2014 (т. 5 а. с. 241-243), але службовою перевіркою встановлено, що це сталось внаслідок «технічних причин» через які вказаний аркуш не було «підшито до матеріалів кримінальної справи». Надісланий касаційному суду останній аркуш оригінала ухвали підписаний трьома суддями, які розглядали справу в апеляційному порядку (лист Апеляційного суду Херсонської області: вихідний № 32997/2015-Вих/11/791/150/14 від 11.06.2015; вхідний № ВССУ- 6416/0/30-15 від 12.06.2015).

Інші порушення, на які звертає увагу в касаційній скарзі засуджений (неознайомлення його з постановою про призначення експертизи, затримки при врученні копії ухвали апеляційного суду тощо), не є істотними, а покарання призначено йому у відповідності до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, та є справедливим.

Розмір морального відшкодування потерпілим визначений судом з урахуванням вимог ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України і є обґрунтованим.

Апеляційний суд розглянув справу у відповідності до положень кримінально-процесуального закону, а постановлена ним ухвала відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, оскільки в ній, усупереч твердженню засудженого в касаційній скарзі, достатньо вмотивовані висновки про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити повно та всебічно розглянути справу і постановити законні, обґрунтовані та справедливі рішення, при розгляді даної справи не було допущено.

Зважаючи на зазначене, керуючись пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК України, статтями 394-396 КПК України 1960 року, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Суворовського районного суду міста Херсона від 6 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 6 травня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, касаційну скаргу останнього - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21