Справа №468/2039/14-к 29.01.2015 29.01.2015 29.01.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
29 січня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, застосувавши ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України та призначено покарання:

· за ч.2 ст.309 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
· за ч.2 ст.310 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

_________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/48/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_7

Категорія: ч.2 ст.310 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_3

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно призначено 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 01.09.2014 року, та остаточно призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь НДКЕЦ при УМВС України в Миколаївській області витрати на проведення експертизи в сумі 491 грн. 40 коп.

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що суд при призначені покарання не врахував всі обставини, що пом`якшують покарання та призначив покарання, яке є занадто суворим і не відповідає тяжкості скоєного злочину та його особі.

Зазначає, що свою провину визнав повністю і розкаявся у вчиненому, активно сприяв слідству, не ухилявся від проведення слідчих дій і судових викликів, працює по найму, у нього на утримані знаходиться малолітня дитина та дружина, яка є інвалідом ІІІ групи та потребує його догляду та допомоги по господарству.

Вказує, що страждає на наркоманію у зв`язку з чим проходить лікування від наркотичної залежності, а тому, на його думку, перебуваючи в місцях позбавлення волі буде позбавлений повноцінного лікування.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 червня 2014 року ОСОБА_5 пересадив на свою присадибну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , рослини коноплі, які росли поза межами території його домоволодіння та здійснив при цьому придбання шляхом зривання і пересадження кущів рослин коноплі, з метою їх вирощування для подальшого особистого вживання, а саме куріння після дозрівання кущів.

В подальшому, обвинувачений почав доглядати за вказаними кущами, періодично поливати, підсапувати, а частину кущів підв`язував за стебло. При цьому, ОСОБА_5 періодично рвав з кущів листя, висушував його, перетирав, потім викурював через пристрій для куріння. Частину кущів коноплі він зірвав 25.08.2014 року і помістив їх під стелю одного із сараїв, що знаходиться на території його домоволодіння, щоб просушити і виготовити наркотичний засіб - канабіс.

11 вересня 2014 року за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 було проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено на присадибній ділянці території домоволодіння 61 кущ коноплі, під стелею із шиферу сараю було виявлено 5 зірваних кущів коноплі, які сушилися, масою 144,9 грам та в приміщенні сараю на дерев`яному столі було виявлено поліетиленовий пакет, всередині якого знаходився наркотичний засіб канабіс, масою 0,920 грам.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне виготовлення, придбання та зберігання небезпечного наркотичного засобу, без мети збуту, вчинене особою що раніше вчиняла такий злочин, та ч.2 ст.310 КК України, як незаконне вирощування рослин коноплі в кількості 50 рослин і більше.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині ніким з учасників процесу не оскаржується.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року зі змінами та доповненнями, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, які щиро покаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зазначені вимоги судом першої інстанції було дотримано.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд 1-ї інстанції врахував, тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких, характер і ступінь їх суспільної небезпечності, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, стан його здоров`я, а також обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття.

Зважив суд і на наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочину.

Обставини, на які посилається обвинувачений у апеляційній скарзі, в тому числі його стан здоров`я, були враховані судом, у зв`язку з чим ОСОБА_5 призначено покарання в мінімальних межах, встановлених санкцією ч.2 ст.309 та ч.2 ст.310 КК України та на підставі ст.70 КК України, вірно застосовано принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи в сукупності обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, які були зазначені судом, а також фактичні обставини вчинення обвинуваченим злочинів та дані про його особу, який раніше притягувався до відповідальності за скоєння умисних злочинів, в тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, те що він раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, після вилучення у нього наркотичних речовин, через незначний час вчинив аналогічний злочин, тому апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Рішення суду належним чином мотивоване, не суперечать вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання.

Посилання апелянта на те, що суд не врахував ті обставини, що на його утримані знаходиться малолітня дитина і дружина, яка є інвалідом ІІІ групи та потребує його догляду, є необґрунтованими.

Факт утримання дитини обвинуваченим судом у вироку враховано, а будь-яких даних про те, що дружина ОСОБА_9 знаходиться на утриманні чоловіка і потребує його догляду в матеріалах кримінального провадження не має і обвинуваченим такі дані не надані.

Твердження апелянта про те, що перебуваючи в місцях позбавлення волі він буде позбавлений повноцінного лікування, є безпідставними, оскільки данні про те, що стан його здоров`я перешкоджає утриманню в умовах ізоляції від суспільства - відсутні.

Крім того, в установах виконання покарань діють медичні частини, які здійснюють діяльність у сфері охорони здоров`я, контролюють стан здоров`я засуджених шляхом проведення медичних оглядів, обстежень, здійснення диспансерного нагляду, надання первинної медичної допомоги, екстреної медичної допомоги, амбулаторної та стаціонарної медичної допомоги відповідно до Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я".

Разом з тим, вирок суду відносно ОСОБА_5 підлягає зміні, в частині призначення покарання обвинуваченому.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 01.09.2014 року ОСОБА_5 засуджено до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. При цьому злочини, передбачені ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК, за які ОСОБА_5 засуджено у цьому провадженні до покарання, яке належить відбувати реально, вчинені ним 19.06.2014 року, тобто до постановлення щодо нього вказаного вище вироку.

Враховуючи вище наведене, апеляційний суд вважає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_5 всупереч вимогам ч. 4 ст.70 КК України та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року, не вірно застосував принцип частково складання покарань, оскільки вищевказані вироки відносно обвинуваченого мають виконуватись самостійно.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання з виключенням з резолютивної частини, посилання суду про часткове складання покарання за вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 01.09.2014 року, на підставі ч.4 ст.70 КК України та зазначенням про самостійне виконання вказаного вироку.

Крім того, із вступної частини вироку підлягає виключенню посилання на попередні судимості обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: 22.04.1994 р., 26.12.1997 р., 27.01.1998 р., 22.12.2005 р., 22.11.2007 р., 23.02.2011 р., оскільки вони погашені відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 року, стосовно ОСОБА_5 змінити.

Виключити із вступної частини вироку посилання на попередні судимості обвинуваченого ОСОБА_5 від: 22.04.1994 р., 26.12.1997 р., 27.01.1998 р., 22.12.2005 р., 22.11.2007 р., 23.02.2011 р.

Виключити із резолютивної частини вироку посилання про призначення ОСОБА_5 остаточного покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі згідно ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 01.09.2014 року.

Вважати ОСОБА_5 засудженим :

· за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі;

· за ч. 2 ст. 310 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно вважати ОСОБА_5 засудженим на 3 роки позбавлення волі.

Покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_5 за вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 01.09.2014 року за ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 310 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, та звільненого від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України - виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: