АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/325/15 Справа № 691/1624/14-к Категорія: ч.2 ст.191 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_7
захисникаОСОБА_8
представника цивільного позивачаОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 27.01.2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Терешки, Шполянського району, Черкаської області, громадянин України, українець за національністю, з середньою технічною освітою, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.191 КК України та якому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно - господарських та організаційно - розпорядчих функцій, строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно - господарських та організаційно - розпорядчих функцій строком 2 роки, підлягає реальному виконанню.

Цивільний позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Державного підприємства «Одеська залізниця» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 36965 (тридцять шість тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 41 копійку.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком ОСОБА_7 , перебуваючи, згідно наказу начальника Корсунської дистанції колії Одеської залізниці №63/ос від 11.05.2011 року, на посаді майстра шляхового дільниці 1 групи околотку №5 ст. Хлистунівка Одеської залізниці, відповідно до п.2.18 Посадової інструкції майстра шляхового, затвердженої начальником Корсунської дистанції колії 15.11.2012 року, був зобов`язаний забезпечувати надійне зберігання у встановленому порядку матеріалів верхньої будови колії, колійних і сигнальних знаків та згідно п.4.4 відповідальний за проведення профілактики правопорушень та крадіжок в околотку, за збереження матеріальних цінностей, ввірених йому в розпорядження, тобто будучи службовою особою, яка виконувала адміністративно - господарські та організаційно - розпорядчі функції, зловживаючи своїм службовим становищем, заволодів ввіреними йому товарно-матеріальними цінностями за наступних обставин.

Так, у невстановлений судовим слідством день та час, в період з червня по серпень 2014 року, ОСОБА_7 , маючи єдиний умисел, направлений на заволодіння ввіреними йому товарно-матеріальними цінностями, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи вільний доступ до матеріальних цінностей, які зберігались на території дільниці 1 групи околотку № 5 ст. Хлистунівка Одеської залізниці, що розташована в адміністративних межах с. Хлистунівка, Городищенського району, Черкаської області, заволодів металобрухтом (скріплення) в кількості 13108 кг, чим заподіяв Корсунській дистанції колії матеріальні збитки на загальну суму 36965 гривень 41 копійку.

Не погодившись з вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 27.01.2015 року обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу в якій просять вирок суду першої інстанції скасувати як незаконний та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляції вказали, що в порушення норм чинного КПК України, суд ухвалюючи вирок посилався на показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дані ними під час досудового слідства, а не показання, які вони давали під час судового розгляду. Суд не врахував, що ОСОБА_7 підписував договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність після проведення інвентаризації товаро матеріальних цінностей на початку серпня 2014 року під примусом.

Також апелянти в своїй апеляції посилаючись на не доведеність привласнення саме ОСОБА_7 такої кількості металобрухту, вважають, що вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.191 КК України, не доведена, а його дії кваліфіковані неправильно.

Прокурор прокуратури Городищенського району Черкаської області надав апеляційному суду заперечення на апеляцію обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в яких просив вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 27.01.2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.191 КК України залишити без змін, а апеляцію - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, виступ прокурора та представника цивільного позивача, які заперечили проти поданої апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.191 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах досліджених в судовому засіданні та яким дана правильна юридична оцінка.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини, його винуватість підтверджується наданими в судовому засіданні показами свідків, а саме:

· показами свідка ОСОБА_10 про те, що в середині червня 2014 року він допомагав ОСОБА_7 загружати до автомобіля останнього мішки з металобрухтом, які знаходилися поблизу залізничного переїзду на 167 км. залізничного перегону «Городище - Хлистунівка» Одеської залізниці;

· показами свідка ОСОБА_11 про те, що в середині червня 2014 року, перебуваючи на своєму робочому місці, вона бачила як ОСОБА_10 , за вказівкою ОСОБА_7 , допомагав останньому загружати до автомобіля ОСОБА_7 мішки з металобрухтом, які знаходилися поблизу залізничного переїзду на 167 км. залізничного перегону «Городище - Хлистунівка» Одеської залізниці;

· показами свідка ОСОБА_12 про те, що на початку серпня 2014 року, перебуваючи на своєму робочому місці в якості чергового по переїзду на 167 км. залізничного перегону «Городище - Хлистунівка» Одеської залізниці, він бачив як ОСОБА_7 загрузив до свого автомобіля мішки з металобрухтом, які знаходилися поблизу залізничного переїзду;

· показами свідка ОСОБА_13 про те, що він брав участь в проведенні інвентаризації в околотку №5 ст. Хлистунівка Корсунської дистанції колії №8 Одеської залізниці, під час якої було виявлено нестачу металобрухту (скріплення) в кількості 13108 кг. В проведенні інвентаризації брав участь ОСОБА_7 та при виявленні нестачі, останній будь-яких пояснень щодо зникнення металобрухту надати не зміг. Акт інвентаризації був підписаний усіма членами комісії на місці її проведення;

· показами свідка ОСОБА_14 про те, що вона брала участь в проведенні інвентаризації в околотку №5 ст. Хлистунівка Корсунської дистанції колії №8 Одеської залізниці, під час якої було виявлено нестачу металобрухту (скріплення) в кількості 13108 кг. В проведенні інвентаризації брав участь ОСОБА_7 та при виявленні нестачі, останній будь-яких пояснень щодо зникнення металобрухту надати не зміг. Акт інвентаризації був підписаний усіма членами комісії на місці її проведення;

· показами свідка ОСОБА_15 про те, що він брав участь в проведенні інвентаризації в околотку №5 ст. Хлистунівка Корсунської дистанції колії №8 Одеської залізниці, під час якої було виявлено нестачу металобрухту (скріплення) в кількості 13108 кг. В проведенні інвентаризації брав участь ОСОБА_7 та при виявленні нестачі, останній будь-яких пояснень щодо зникнення металобрухту надати не зміг;

· показами свідка ОСОБА_16 про те, що вона брала участь в проведенні інвентаризації в околотку №5 ст. Хлистунівка Корсунської дистанції колії №8 Одеської залізниці, під час якої було виявлено нестачу металобрухту (скріплення) в кількості 13108 кг. В проведенні інвентаризації брав участь ОСОБА_7 та при виявленні нестачі, останній будь-яких пояснень щодо зникнення металобрухту надати не зміг. Акт інвентаризації був підписаний усіма членами комісії на місці її проведення;

· показами свідка ОСОБА_17 про те, що вона брала участь в проведенні інвентаризації в околотку №5 ст. Хлистунівка Корсунської дистанції колії №8 Одеської залізниці, під час якої було виявлено нестачу металобрухту (скріплення) в кількості 13108 кг. В проведенні інвентаризації брав участь ОСОБА_7 та при виявленні нестачі, останній будь-яких пояснень щодо зникнення металобрухту надати не зміг. Акт інвентаризації був підписаний усіма членами комісії на місці її проведення;

· показами свідка ОСОБА_18 про те, що він працює начальником Корсунської дистанції колії №8 Одеської залізниці останні 12 років. У зв`язку з відпусткою ОСОБА_7 , ним був виданий наказ про проведення інвентаризації на його околотку. Так завжди робиться, коли матеріально відповідальна особа деякий час буде відсутня на робочому місці. 01.08.2014 року комісією була проведена інвентаризація на зазначеному околотку та виявлена нестача 13 тонн металобрухту. 04.08.2014 року він, за участю головного інженера, бухгалтера по матеріальних цінностях, інспектора по кадрах, головного бухгалтера та ОСОБА_7 , проводив оперативну нараду за наслідками проведеної інвентаризації. Під час наради, ОСОБА_7 спочатку визнав, що ввірений йому металобрухт він особисто збував у пунктах прийому металобрухту, проте пізніше - від своїх слів відмовився, при цьому не надавав ніяких пояснень щодо причин зникнення металобрухту. За час роботи ОСОБА_7 на посаді майстра околотку, у нього вже виявлялась нестача металобрухту, яку він відшкодував шляхом внесення власних коштів. Крім того, за час роботи, ОСОБА_7 неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх обов`язків. Ніяких незаконних дій щодо відшкодування виявленої нестачі він до ОСОБА_7 не застосовував;

· показами свідка ОСОБА_19 про те, що він ні з власної ініціативи, ні за вказівкою керівництва дистанції не спілкувався з ОСОБА_7 з метою спонукати його відшкодувати нестачу металобрухту грошовими коштами, які необхідно віддати начальнику дистанції;

Вина ОСОБА_7 також підтверджується письмовими доказами:

· копією наказу 63/ОС від 11.05.2011 року про переведення ОСОБА_7 на посаду шляхового майстра околотку 5 Хлистунівка;

· копією посадової інструкції майстра шляхового ОСОБА_7 від 15.11.2012 року;

· копією договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.04.2011 року, укладеного між Корсунською дистанцією колії № 8 в особі начальника ОСОБА_18 та ОСОБА_7 ;

· копією наказу начальнику Корсунської дистанції колії № 188 від 30.07.2014 року «Про передачу товарно-матеріальних цінностей»;

· інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей від 01.08.2014 року, згідно якого під час проведення інвентаризації в околотку № 5 ст. Хлистунівка Корсунської дистанції колії №8 Одеської залізниці виявлено нестачу металобрухту (скріплення) в кількості 13108 кг на суму 36965 гривень 41 копійка.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зібрані по кримінальному провадженню та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності підтверджують пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 саме за ч.2 ст.191 КК України.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, про проведення з порушенням інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на околотку №5, укладення договору про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_7 лише після виявлення нестачі, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони спростовуються зібраними в судовому засіданні доказами, а вказані дії обвинуваченого та його захисника на думку колегії суддів, є обраним способом захисту та намаганням уникнути кримінальної відповідальності.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст.65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про особу винного, всіх обставин кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом також враховано, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 за ч.2 ст.191 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно - господарських та організаційно - розпорядчих функцій, строком на 2 роки зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України та реальним відбуванням додаткового покарання, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, та особі обвинуваченого, який має молодий вік, не одружений, на час винесення вироку не працевлаштований, за місцем проживання характеризується формально позитивно (а.м.д.к.п.57), а за місцем роботи з негативної сторони (а.м.д.к.п.58), має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.м.д.к.п.50, 52), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.м.д.к.п.59), з урахуванням відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, на думку колегії суддів призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Про пом`якшення чи обтяження покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з апеляційними скаргами ніхто не звертався.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 27.01.2015 року є законним, обґрунтованим і вмотивованим, будь-яких підстав, передбачених ст.ст.408, 409 КПК України для його зміни чи скасування не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 27.01.2015 року по матеріалам кримінального провадження за звинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.191 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді