ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1710/1-н-2/12

02 квітня 2013 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Піскунов В.М.

секретар - Яцук О.П.

з участю прокурора - Бандури О.П.

захисника - ОСОБА_1

представника потерпілої - ОСОБА_2

законних представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника служби

у справах дітей Костопільської РДА - Захожого А.В.

представника відділу кримінальної міліції

у справах дітей - Климчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль постанову слідчого про закриття кримінальної справи та застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, громадянина України, студента І курсу Квасилівського професійного ліцею, раніше не судимого за фактом необережного спричинення 08.11.2011 року ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2011 року біля 9 год. 30 хв. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебуваючи в приміщенні чоловічої роздягальні Костопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4, що по вул. Лятуринської, 15 підняв з підлоги знайдений кросівок, кинув його правою рукою до жіночої роздягальні, влучивши у ліве око ОСОБА_3, внаслідок чого ОСОБА_7 їй було з необережності спричинено тілесні ушкодження у вигляді контузії середнього ступеня лівого ока, поєднаної з травматичним набряком і кровивиливами м`яких тканин скроневої і надбрівної ділянок обличчя зліва, які в подальшому потягнули за собою ускладнення: після травматичний кон`юктивіт, набряк сітківкі, помутніння скловидного тіла, спазм акомодації, послаблення зору на ліве око (амбліопія), що характеризується стійким гальмуванням зорового сприйняття та зниженням гостроти зору від показника норми 1,0 до 0,2, яке викликало стійку втрату працездатності у ОСОБА_3 в розмірі 20%. Згідно ст. 2.2.1 "г" "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", за ознакою втрати працездатності менш, ніж на одну третину, вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_3 відносяться до середнього ступеня тяжкості.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_7 пояснив, що 08.11.2011 року біля 09 год. 30 хв. він переодягався у чоловічій роздягальні ЗОШ №4, на лаві справа від дверей, що ведуть у жіночу роздягальню, де побачив під лавкою чоловічий кросівок, який взяв у праву руку та кинув у двері жіночої роздягальні і він, ударившись об косяк дверей, влетів туди. Конкретної мети в когось попасти не мав. З роздягальні вийшла ОСОБА_8 та запитала хто кинув, він признався, що це він кинув. Потім вийшла ОСОБА_3, яка трималась за ліве око і пішла кудись. У вчиненому розкаюється.

Крім того, вина неповнолітнього у скоєнні суспільно-небезпечного діяння підтверджується зібраними по справі доказами.

Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що 08.11.2011 року, вона знаходилась у жіночій роздягальні, готувалась до уроку фізкультури та переодягалась з однокласницями. Двері до жіночої роздягальні відчиняються на зовні і ведуть до коридору, в якому переодягаються хлопці. Вона переодягалась на відстані близько 1,5 м від вхідних дверей біля вішалки. Двері до роздягальні були привідкриті. Переодягнувшись вона встала в повен зріст і побачила як ОСОБА_7 щось підняв і кинув їй в обличчя, після чого відчула як у неї влучив кросівок чорного кольору. Внаслідок цього їй запаморочилось в голові і вона присіла на лавочку, а потім вийшла. Зверталась за медичною допомогою, лікувала зір, який погіршився після цієї події.

Покази ОСОБА_3, яка в судовому засіданні намагалась довести, що дії ОСОБА_7 були навмисними та що вона бачила ОСОБА_7 в момент кидання кросівка, суд оцінює критично.

Так, при попередній досудовій слідчій перевірці, яку проводила прокуратура, та на досудовому слідстві вона жодного разу не давала показів про те, що бачила ОСОБА_7 в момент кидання кросівка.

Крім того, при проведенні відтворення обстановки та обставин події, проведеного за клопотанням захисника ОСОБА_7, ОСОБА_3 вказала на місце, де знаходилась в момент влучання кросівка в неї. Огляд коридору з місця на яке вказала ОСОБА_3 значно обмежений і вона при відкритих на 60 см дверях фізично не могла бачити ОСОБА_7 При тому ж відтворенні ОСОБА_7 на прохання представника ОСОБА_3 кинув кросівок, сидячи на лавці в напрямку привідкритих дверей жіночої роздягальні. Двері були привідкриті на 60 см., як вказали окремо ОСОБА_7 та ОСОБА_3. Кросівок після кидка ОСОБА_7 вдарився об відкриті двері та залетів до середини жіночої роздягальні, пересікши при цьому по траєкторії місце, на яке вказала ОСОБА_3 як на те, де вона знаходилась в момент отримання ушкоджень. З місця приміщення роздягальні, на яке вказав ОСОБА_7, що звідти він кидав кросівок, не видно внутрішнього розташування людей та предметів.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що 08.11.2011 року вона з дівчатами переодягалась в жіночій роздягальні ЗОШ №4. Вона присіла і перевзувалась, та несподівано побачила як пролітає кросівок, який влучив в ОСОБА_3, яка стояла за нею. Двері до роздягальні були приоткриті, який кросівок не пом`ятає. ОСОБА_3 стояла за 2 м. до дверей. Відносини у ОСОБА_7 та ОСОБА_3 були як у однокласників.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що 08.11.2011 року вона ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_8 та ще дівчата. переодягались в жіночій роздягальні ЗОШ №4. Вони зайшли до роздягальні перші, а за ними хлопці. Почула як скрипнули двері до роздягальні і побачила як в приміщення залетів кросівок, який влучив у око ОСОБА_3. Як залетів та хто кинув кросівок вона не бачила. Від когось із однокласниць дізналась, що це зробив ОСОБА_7. Роздягальня невелика, дівчат багато перевдягалось, ніхто конкретне місце для переодягання не має. Відносини у ОСОБА_3 та ОСОБА_7, як у днокласників нормальні.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15, дали показання аналогічні свідку ОСОБА_10 з приводу подій, які відбулись 08.11.2011 року в жіночій роздягальні ЗОШ №4, а саме з приводу того, що прикриті двері різко частково приоткрились і кросівок залетів в приміщення роздягальні та влучив у око ОСОБА_3 Хто кинув кросівок вони не бачили. Конфлікту в цей день між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не було. Відносини у ОСОБА_7 та ОСОБА_3 були як у однокласників.

З показань свідка ОСОБА_8, оголошених в судовому засіданні вбачається, що вони аналогічні показанням свідка ОСОБА_10, а саме з приводу того, що 08.11.2011 року в жіночій роздягальні ЗОШ №4 кросівок влучив в обличчя ОСОБА_3, хто саме кидав кросівок не бачила, знає, що це зробив ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що кросівком перед зазначеною подією вже кидались хлопці й дівчата. Бачила руку, яка відкривала двері і руку яка кидала, обличчя не бачила. При цьому зазначає інший час подій, а саме після уроку фізкультури.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що існує прямий причинно-наслідковий зв`язок між травмою та настанням наслідків - втратою зору на ліве око від 1 до 02, тобто 80 %. Перше дослідження проводилось в Костопільській ЦРЛ, де лікарями пердчасно було поставлено діагноз. Більш точний діагноз поставили в Рівненській обласній лікарні, а саме внаслідок контузії лівого ока виникли ускладнення, тілесні ушкодження визначено середнього ступеня тяжкості, наслідки фізично незворотні. Діагноз у потерпілої при виписці був вірний. Недоліки в лікуванні не могли вплинути на поставлений діагноз. Травма лівого ока наступила внаслідок удару кинутого сторонньою особою взуття, що в подальшому призвело до втрати зору на 80%. Явища покращення зору це досягнення лікарів і зміни є незворотними.

Крім того вина неповнолітнього у скоєнні суспільно-небезпечного діяння підтверджується письмовими доказами по справі: протоколом очної ставки поміж ОСОБА_3 та ОСОБА_7, під час якої останній підтвердив, що кинув кросівок у жіночу роздягальню і випадково влучив у ОСОБА_3 (а.с.112-113); протоколом відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_7, під час якого він показав як саме кинув кросівок у жіночу роздягальню 08.11.2011 року (а.с.110-111 ); висновком комісійної судово-медичної експертизи №59/40-Е від 27.08.2012 року, згідно якого у ОСОБА_3 виявлено тілесні ушкодження у вигляді контузії середнього ступеня лівого ока, поєднаної з травматичним набряком і кровивиливами м`яких тканин скроневої і надбрівної ділянок обличчя зліва, які в подальшому потягнули за собою ускладнення: після травматичний кон`юктивіт, набряк сітківкі, помутніння скловидного тіла, спазм акомодації, послаблення зору на ліве око (амбліопія), що характеризується стійким гальмуванням зорового сприйняття та зниженням гостроти зору від показника норми 1,0 до 0,2, яке викликало стійку втрату працездатності у ОСОБА_3 в розмірі 20%. Згідно ст. 2.2.1 "г" "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", за ознакою втрати працездатності менш, ніж на одну третину, вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_3 відносяться до середнього ступеня тяжкості (а.с.117-120).

Отже, судовим слідством встановлено, що ніхто з допитаних свідків, ні під час досудового слідства, ні під час судового розгляду, крім потерпілої, не вказав про те, що ОСОБА_7 відкрив двері і умисно кинув кросівок в обличчя ОСОБА_3

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст.128 КК України - необережне середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження мало місце і вина неповнолітнього ОСОБА_7 у його вчиненні повністю доведена.

Відповідно до характеристики загальноосвітньої школи, вбачається, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, на „Д" обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, у вчиненому щиро розкаюється, активно сприяв розкриттю злочину, більше правопорушень не вчиняв.

Відповідно до ст. 12 КК України, вчинений ним злочин класифікується як злочин невеликої тяжкості.

Згідно ч. 1 ст. 22 КК України відповідальність за заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження настає з шіснадцятирічного віку, а станом на 08.11.2011 року ОСОБА_7 не досяг віку, з якого може настати кримінальна відповідальність.

На момент вчинення зазначеного суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_7 виповнилось чотирнадцять років, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Враховуючи особу ОСОБА_7, який щиро розкаюється у вчиненому, змінив поведінку після вчинення суспільно-небезпечного діяння, обставини, що пом'якшують відповідальність, рівень розвитку, вчинив суспільно-небезпечне діяння у 14 річному віці, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без застосування щодо нього кримінального покарання, а тому вважає за необхідне звільнити його від кримінальної відповідальності із застосуванням примусового заходу виховного характеру, передбаченого п.3 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері.

Керуючись ст. ст. 447, 448 КПК України, ст.ст. 22, 97, 105 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Неповнолітнього ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України звільнити із застосуванням примусового заходу виховного характеру.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері - ОСОБА_4 строком на один рік.

Провадження у кримінальній справі закрити

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області протягом п'ятнадцяти діб з моменту її проголошення, шляхом подачі скарги через Костопільський районний суд.

Суддя: Піскунов В.М.