ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2015 року липня 23 дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за секретаря ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ у залі суду в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 1 2015 04 , справу за висунутим обвинуваченням проти:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народженого в м. Павлоград Дніпропетровської області, українця за національністю, з неповною середньою освітою, не одруженого, бездітного, маючого середньомісячний дохід з підрядних робіт до 4000 гривень, який постійно мешкає в АДРЕСА_1 , будучи зареєстрованим в АДРЕСА_2 , з огляду на ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 15- ч. 1 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
21 червня 2015 року близько 23 години 40 хвилин в м. Дніпропетровську на літньому майданчику торгівельного кіоску в парку імені Богдана Хмельницького на вулиці Героїв Сталінграду, 27П, з метою легкої наживи ОСОБА_4 крадькома умисно взяв з торгівельної стійки грошові кошти готівкою на суму 380 гривень, які ОСОБА_5 необачно залишила без нагляду, будучи зайнятою приготуванням кави за його замовленням, тим самим таємно заволодів чужими грошовими коштами.

Незважаючи на зауваження іншого відвідувача кіоску та вимоги потерпілої ОСОБА_5 , внаслідок яких вчинювані дії перестали бути таємними, ОСОБА_4 , усвідомлюючи явний характер своїх дій для осіб, які викрили його у заволодінні грошовими коштами, продовжив з користі відкрито утримувати у себе належні ОСОБА_5 грошові кошти, намагаючись з ними втекти з магазину. Проте, ОСОБА_4 , виконавши всі дії, які вважав за необхідне для заволодіння чужим майном, не зміг довести свій злочин до кінця, оскільки, не маючи в обстановці переслідування свідком ОСОБА_6 реальної можливості розпорядитися вказаним майном, був пійманий «на гарячому» неподалік місця вчинення злочину.

Підсудний ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у скоєному діянні, щиросердно розкаявся та засудив вчинене і, будучи допитаним в судовому засіданні, докладно розповів про встановлені вище обставини злочину. Пояснив суду, що у червні цього року він, повертаючись з дачі, заїхав в парк імені Богдана Хмельницького на вулиці Героїв Сталінграду, де у встановлений слідством час підійшов до кіоску та замовив каву. За власним зізнанням підсудного, коли продавець повернулась до нього спиною, він побачив залишені нею на прилавку грошові кошти, які, нахилившись через стійку, взяв правою рукою, після чого одразу ж почав відходити. В цей час, зі слів підсудного, він почув, як хтось із відвідувачів голосно повідомив продавцю про вчинену ним крадіжку, після чого та почала кричати йому вслід про те, щоб він повернув гроші, однак, не зупиняючись, він побіг навпростець через парк в напрямку медичного училища. Як зазначив підсудний, пробігши декілька сотень метрів, він був зупинений хлопцем, який переслідував його з місця злочину, після чого той привів його назад до кіоску, де на нього вже чикали співробітники міліції, які прибули за викликом.

Окрім зізнання підсудного, його вина у вчинені злочину підтверджується сукупністю достатніх даних, здобутих за допомогою зібраних доказів, достовірність яких учасниками судового провадження не заперечується, на підставі чого фактичні обставини у судовому засіданні з`ясовані згідно з істиною у встановленому порядку за частиною третьою статті 349 КПК України. Зокрема, сторони обвинувачення і захисту не оспорюють фактичні дані заяви ОСОБА_5 від 22.06.2015 про вчинення злочину (т. 1 а.с. 5), які в сукупності з відомостями про місце проведеного того ж дня під протокол огляду (т. 1 а.с. 10-13) визнаних по справі речовими доказами грошових коштів готівкою на суму 380 гривень (т. 1 а.с. 14-15) доводять дійсність предмету злочину і подію заволодіння ним. Після пред`явлення ОСОБА_7 для впізнання 22.06.2015 під протокол (т. 1 а.с. 28-32) потерпіла ОСОБА_5 у присутності понятих без будь-яких сумнівів і вагань впізнала в ньому того, хто в торгівельному кіоску заволодів належними їй грошовими коштами, скориставшись обстановкою, і спробував втекти від переслідування свідком разом з викраденим. Добуті фактичні дані прямо вказують на причетність підсудного до заволодіння чужим майном та свідомо обраний ним спосіб розкрадання, на який сам підсудний вказував у своїх показаннях, достовірність яких перевірена на місцевості в результаті проведення під протокол 26.06.2015 слідчого експерименту (т. 1 а.с. 84-92), фактичні дані якого об`єктивно узгоджуються з відомостями протоколу огляду місця події (т. 1 а.с. 6-9) та відповідають об`єктивній істині.

Оцінивши показання ОСОБА_7 в сукупності з відомостями про предмет злочину та про обстановку його виявлення, належить дійти переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних підсудним добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно з ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

У з`ясованих обставинах розкрадання розпочато таємно, але виявлене потерпілою та іншою особою і, незважаючи на це, продовжене винною особою з метою заволодіння майном, тобто переросло у відкрите, на що звертав увагу судів Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності».

Суд за стійким внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх з`ясованих обставин обвинувачення в їх сукупності, дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 та обставини ним скоєного знайшли своє підтвердження в судовому засіданні дослідженими достатніми доказами, а його умисні дії, що виразилися у протиправному заволодінні чужим майном, безпосередньо спрямованому на його відкрите викрадення, яке не доведене до кінця, оскільки, вилучивши майно, він не мав реальної можливості ним розпорядитися з незалежних від його волі причин викриття на місці злочину, підлягають кваліфікації згідно з ч. 2 ст. 15 КК України закінченим замахом на грабіж за ч. 1 ст. 186 КК України.

Призначаючи у відповідності до ст. 65 КК України вид і міру покарання, суд, керуючись правосвідомістю, враховує характер корисливого незакінченого злочину, віднесеного кримінальним Законом за формальними ознаками до злочинів середньої тяжкості, що посягає на відносини приватної власності, непорушність яких гарантована державою, вчинення якого припинено силами пересічних громадян на стадії закінченого замаху, що характеризує здійснення корисливих злочинних намірів у найвищому ступені. За повного визнання своєї вини підсудним, який задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, суд до пом`якшуючої покарання обставини згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України відносить активне сприяння розкриттю вчиненого злочину та проявлене в судовому засіданні щире каяття.

Відповідно, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням характеру і ступеня тяжкості вчиненого незакінченого злочину, пом`якшуючої покарання обставини, особи винного, його працездатного віку і освітньо-кваліфікаційного рівня, стану здоров`я і майнового стану, відсутності в нього постійного місця роботи суд дійшов до стійкого внутрішнього переконання в можливості виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, але з залученням до суспільно корисної праці в умовах громадського впливу і соціально-виховної роботи, на підставі чого знаходить за необхідне відповідно до ст. 68 КК України призначити у виді покарання громадські роботи, визначивши достатній для його ресоціалізації і попередження нових злочинів строк, за якого мета покарання за ст. 50 цього Кодексу буде досягнута, а підсудного спіткає справедлива кара за скоєне за ст. 186 КК України.

З метою запобіганням процесуальним ризикам для забезпечення належної поведінки підсудного відповідно до ст. 177 КПК України доцільно продовжити згідно з ч. 6 ст. 194 цього Кодексу застосовувати до нього запобіжний захід, обраний за ст. 181 КПК України під час досудового розслідування, що відповідно до ст. 132 КПК України має визнаватися виправданим.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні замаху за ч. 2 ст. 15 КК України на передбачений ч. 1 ст. 186 КК України грабіж, призначивши у виді покарання 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

Речові докази:

грошові кошти готівкою на суму 380 гривень, передані під розписку ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, вважати повернутими в законне володіння за належністю;

протоколи допитів потерпілої, свідків та інші документи про зафіксовані процесуальні дії, зберігати у кримінальній справі.

ОСОБА_4 продовжити до набрання вироком законної сили заборону під домашнім арештом залишати будинок на АДРЕСА_1 на час та з виконанням обов`язків в обсязі, визначених слідчим суддею, залишивши запобіжний захід без змін.

Вирок, за виключенням підстав заперечення обставин, дослідження яких під час судового розгляду визнано недоцільним, підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом 30 днів, починаючи з наступного після його проголошення дня, із плином яких набирає законної сили. Копію вироку вручити підсудному та прокурору негайно.
Головуючий