Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Крещенка А.М.,суддів
Животова Г.О., Міщенка С.М., при
секретарі Мельник Г.А.,за участю
прокурорапотерпілої захисника
Щербака А.М., ОСОБА_6,
ОСОБА_7,розглянувши в судовому
засіданні кримінальне провадження
щодо

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник
засудженого ОСОБА_7 порушує питання про
скасування судових рішень щодо ОСОБА_8
та призначення нового розгляду
кримінального провадження у суді
першої інстанції.

Вироком Деснянського районного суду м.
Києва від 28 листопада 2013 року
ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.286 КК України
до покарання у виді позбавлення волі
на строк 4 роки з позбавленням права
керувати транспортними засобами
строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено
ОСОБА_8 від відбування призначеного
покарання у виді позбавлення волі з
випробуванням на 2 роки та покладено
виконання обов'язків, передбачених п.п.
2 - 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано
винуватим і засуджено за те, що він,
ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 23 год. 38 хв.,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, керуючи транспортним
засобом - технічно справним
автомобілем «Хюндай Лантра», рухаючись
по проїжджій частині вул.
Пухівської зі сторони вул. Крайньої в
напрямку ТЕЦ-6 в м.
Києві, в порушення вимог Правил
дорожнього руху, а саме: п.12.1, п.12.2., п.12.4,
п.2.3.б, п.2.9.а ПДР, перевищив максимально
допустиму швидкість на даному відрізку
дороги, проявив неуважність до
дорожньої обстановки та змін
параметрів проїжджої частини, невірно
оцінив дорожні умови та не врахував
дорожню обстановку, не врахував стан
транспортного засобу, щоб мати змогу
постійно контролювати його рух та
безпечно керувати ним, у темну пору
доби, не обрав безпечну швидкість, щоб
мати змогу зупинити керований ним
автомобіль в межах видимості дороги,
внаслідок чого здійснив виїзд за межі
проїзної частини з наступним
перекиданням автомобіля напроти
будинку №3, в результаті чого пасажир
автомобіля ОСОБА_9 отримала тілесні
ушкодження у вигляді закритої травми
грудей та живота з розривами
внутрішніх органів, крововтратою та
шоком, внаслідок чого настала її
смерть.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від
16 квітня 2014 року апеляційну скаргу
потерпілої задоволено в повному
обсязі, скаргу прокурора задоволено
частково, а скаргу захисника ОСОБА_7
залишено без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м.
Києва від 28 листопада 2013 року
скасовано в частині призначеного
покарання.

Призначено ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України
покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 роки з позбавленням права
керувати транспортними засобами
строком на 3 роки.

В решті вирок місцевого суду залишено
без змін.

Захисник, обґрунтовуючи прохання про
скасування судових рішень першої та
апеляційної інстанцій, вказує на
істотні порушення кримінального
процесуального закону в зв'язку із
наданням судами неналежної оцінки, на
його думку, доказам по справі. Вказує,
що судами не взято до уваги та не надано
правової оцінки показанням свідків та
експертів, які, на його думку,
спростовують вину засудженого. Крім
того, зазначає про безпідставність
відмови судом в задоволенні клопотання
про призначення повторної судової
медико-криміналістичної експертизи.
Вважає, що засуджений на момент
здійснення дорожньо-транспортної
пригоди не керував транспортним
засобом, а отже і не міг вчинити
інкримінованого йому кримінального
правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
захисника на підтримку доводів
касаційної скарги, пояснення
потерпілої та прокурора, які
заперечили проти задоволення
касаційної скарги, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність
винуватості засудженого ОСОБА_8 у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2
ст.286 КК України за обставин, викладених
у вироку, відповідає фактичним
обставинам справи, підтверджується
дослідженими в судовому засіданні та
викладеними у вироку доказами, є
законним та обґрунтованим.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується на
показаннях потерпілої ОСОБА_6, яка
підтвердила факт смерті доньки ОСОБА_9
від отриманих при ДТП, за участі
засудженого, тілесних ушкоджень;
показаннями свідка ОСОБА_10, який,
будучи очевидцем ДТП, підтвердив, що
потерпіла дівчина(ОСОБА_9) лежала біля
передніх пасажирських дверей
автомобіля; показаннями свідка ОСОБА_11,
про те, що на місці ДТП потерпіла на
його запитання пояснила, що за кермом
автомобіля перебував ОСОБА_8;
аналогічними показаннями свідків
ОСОБА_12, ОСОБА_13; висновками експерта
№154/3738/2 про причини смерті ОСОБА_9, яка,
перебуваючи на місці пасажира
переднього сидіння автомобіля під час
ДТП, отримала тілесні ушкодження
несумісні з продовженням життя;
висновком експерта № 6/е про отримання
засудженим тяжких тілесних ушкоджень
під час ДТП та перебування його у стані
алкогольного сп'яніння; висновками
експерта №3-2013/о-16ат відповідно до яких
на момент ДТП в автомобілі «Хюндай
Лантра» на місці водія знаходився
ОСОБА_8, на місці переднього пасажиру
знаходилась ОСОБА_9, при чому остання
була пристебнута ременем безпеки;
показаннями експертів ОСОБА_14 та
ОСОБА_15, які підтвердили розташування
засудженого за кермом автомобіля, а
потерпілої - на передньому сидінні
пасажира на момент ДТП; висновками
експерта №313/ат відповідно до яких
причиною виникнення ДТП з технічної
точки зору є невідповідність дій водія
автомобіля ОСОБА_8 вимогам пунктів 12.1,
12.2., 12.4 ПДР України; та іншими,
наведеними у вироку доказами. Оцінивши
ці та інші, зазначені у вироку докази,
суд обґрунтовано визнав їх належними,
допустимими та достовірними, а у їх
сукупності взаємозв'язаними та
достатніми для ухвалення
обвинувального вироку, оскільки
ОСОБА_8, керуючи транспортним засобом,
порушив правила безпеки дорожнього
руху, що спричинило смерть потерпілої
ОСОБА_9, тобто вчинив злочин,
передбачений ч.2 ст.286 КК України. При
цьому суд обґрунтовано, з наведенням
належних мотивів, правильно відхилив
показання свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19 про те, що засуджений,
на прохання потерпілої, вчив останню
керувати автомобілем, оскільки ці їх
показання не відносяться до обставин
вчинення інкримінованого засудженому
злочину.

Сам засуджений фактичних обставин
вчинення ДТП, внаслідок якої загинула
потерпіла, не оспорював та з
урахуванням досліджених у судовому
засіданні доказів визнав свою вину.

Отже, доводи захисника у касаційній
скарзі є юридично неспроможними,
оскільки вони не спростовують
висновків суду про доведеність вини
засудженого у вчиненні
вищезазначеного злочину.

Крім того, зазначені у касаційній
скарзі захисника обставини, були
предметом перевірки апеляційного суду
який, з наведенням ґрунтовних мотивів,
визнав їх недостовірними і вирок в
частині доведеності вини та
кваліфікації дій засудженого визнав
правильним. Також суд апеляційної
інстанції, з врахуванням вчинення
злочину за наявності обставини, що
обтяжує покарання, дійшов вірного
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції кримінального
закону, а саме положень ст.75 КК України
та, скасувавши вирок у частині
призначеного покарання, постановив
свій вирок, яким призначив покарання,
яке необхідно відбувати реально.

Покарання засудженому судом
апеляційної інстанції призначено у
відповідності до вимог статей 50, 65 КК
України та майже у мінімальному
розмірі, установленому санкцією ч.2
ст.286 КК. Таке покарання є необхідним і
достатнім для його виправлення та
попередження вчинення засудженим
нових злочинів.

Свій висновок апеляційний суд
переконливо мотивував у вироку, і
вважати його необгрунтованим чи
сумнівним підстав немає і з таким
висновком погоджується колегія суддів
касаційного суду. Вирок апеляційного
суду відповідає вимогам статтям 374, 420
КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону чи
неправильного застосування
кримінального закону, які б тягли
скасування чи зміну судових рішень,
судом касаційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а

Вирок Апеляційного суду м.Києва від 16
квітня 2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без
зміни, а касаційну скаргу захисника
ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

А.М. Крещенко Г.О. Животов С.М. Міщенко