Дата документу Справа № 233/2406/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/24/15 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія ст.15ч.3, 185 ч.3 КК України ОСОБА_1
Єдиний унікальний №233/2406/14-к Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000363, за апеляційною скаргою ст. прокурора Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2014 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 11.08.1995р. Костянтинівським міським судом Донецької області за ст.ст.222 ч.3, 229-6 ч.1 КК України (ред.1960р.) до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- 19.06.1996 р. тим же судом за ст.ст.229-6 ч.2, 43 КК України (ред.1960р.) до 3 років позбавлення волі;

- 13.02.2001 р. Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст.140 ч.2 КК України (ред.1960р.) до 2 років позбавлення волі;

- 04.06.2004 р. тим же судом за ст.ст. 185 ч.3,185 ч.2, 70 ч. 1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 21.05.2008 р. тим же судом за ст.185 ч.3 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 17.07.2012 року по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі ст. прокурор Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. При цьому зазначає, що при звільненні обвинуваченого від відбування покарання, судом не враховано, що злочин, скоєний обвинуваченим, відноситься до тяжкого, обставиною, яка обтяжує покарання, є рецидив злочину, ОСОБА_6 ніде не працює, негативно характеризується.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком на 3 роки.

Відповідно до ст.76 КК України на нього покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у вигляді особистого зобов`язання.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_8 належним чином повідомлений про день та час розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло, апеляційний розгляд відповідно до ст.405 ч.4 КПК України здійснюється за його відсутності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційну скаргу, обвинувачений просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Вислухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як зазначено у вироку, 08 березня 2014 року ОСОБА_6 , приблизно о 21 год., проходив по вул. Єреванській та вул. Фрунзе м. Костянтинівки Донецької області, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, яке знаходиться на території домоволодінь по вказаній вулиці.

Реалізуючи свій намір, ОСОБА_6 в цей же день, приблизно о 21 год. 30 хв., шляхом вільного доступу через огорожу, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_8 , піднявся на горище, де зривом замка на вхідних дверях, проник всередину приміщення, де діючи таємно, намагався викрасти майно на суму 350 грн. 49 коп., але довести свій злочин до кінця не зміг, з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були припинені потерпілим ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в інше приміщення, з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, і правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження у суді першої інстанції, журналу судового засідання, розгляд справи відносно ОСОБА_6 відбувався відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, тобто за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому головуючий не тільки належним чином з`ясував чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, але й роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Посилання ст. прокурора в апеляційній скарзі на те, що призначене судом ОСОБА_6 покарання є м`яким, а при звільненні обвинуваченого від відбування покарання, судом не враховано, що злочин, скоєний обвинуваченим, відноситься до тяжкого; обставиною, яка обтяжує покарання, є рецидив злочину, а ОСОБА_6 ніде не працює, негативно характеризується, є необґрунтованими, оскільки за місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо, а при призначенні покарання судом рецидив злочину визнано як обставину, яка обтяжує покарання.

Крім цього, відповідно до ст.65 КК України і роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про призначення судами кримінального покарання», суди, призначаючи покарання, в кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

При призначенні судом першої інстанції покарання обвинуваченому було враховано ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини його скоєння, пом`якшуючі покарання обставини, а саме те, що обвинувачений свою вину визнав повністю, щиросердно розкаявся, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, тому призначене покарання у вигляді 3 років позбавлення волі відповідає вимогам ст.65 КК України.

Крім цього, відповідно до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд обґрунтовано дійшов до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки обвинувачений скоїв незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, при якому сам отримав тілесні ушкодження (вогнепальне поранення), перебуває на обліку, як особа хвора на туберкульоз.

За таких обставин, доводи прокурора про незаконність вироку внаслідок його м`якості не можуть бути прийняті до уваги.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам кримінального закону, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і вважає, що підстав для призначення йому більш суворого покарання не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ст. прокурора Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2014 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4