ПОСТАНОВА

Справа №4-2198/08

10 листопада 2008 року суддя Печерського районного суду м. Києва Вовк С.В.,
при секретарі Горовій Н.Г., за участю прокурора Рудика І.В., адвокатів ОСОБА_1., ОСОБА_2, особи за заявою якої було
порушено справу ОСОБА_3., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві скаргу
адвоката ОСОБА_4 яка діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого Печерського
РУ ГУ МВС України в м. Києві Телюка Ю.Л. від 10 листопада 2004 року про
порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_5 за ч.4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2008 року адвокат ОСОБА_1. в інтересах ОСОБА_5. звернулась до
суду зі скаргою на вказану постанову про порушення кримінальної справи відносно
ОСОБА_5. за ч.4 ст.190 КК України.

Скарга мотивована тим, що предмет оскарження постановлений
без достатніх приводів та підстав, передбачених законодавством України та з
порушенням чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали, на підставі яких було порушено
справу, заслухавши пояснення адвоката скаржника, особи за заявою якої порушена
справа та її адвоката, заслухавши думку прокурора, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 10.11.2004 року слідчим Печерського
РУ ГУ МВС Телюк Ю.Л. порушена кримінальна справа відносно ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Згідно зі ст.ст.94,97,98 КПК України прокурор чи слідчий зобов'язані
винести постанову про порушення кримінальної справи лише за наявності приводів
і підстав, зазначених у ст.94 КПК України.

Підставами для порушення кримінальної справи є наявність ознак злочину,
події, яка стала відомою прокурору чи слідчому, а також наявність достатніх
даних, на базі яких встановлюються ознаки вчиненого злочину.

Таким чином, кримінальна справа може бути порушена лише при наявності
достатніх даних, на основі яких встановлюються об'єктивні ознаки вчиненого
злочину.

Відповідно до ч. 4 ст. 190 КК України, шахрайство, вчинене в особливо
великих розмірах або організованою групою, - караються позбавленням волі на
строк від п'яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Об'єктивна сторона вказаного злочину полягає у заволодінні чужим майном або
придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Оскаржувана постанова мотивована тим, що в період часу з 30.08.2002 року по
06.09.2002 року невстановлена слідством особа шахрайськими діями заволоділа
майном ОСОБА_3., а саме квартирою АДРЕСА_1, чим завдала останньому матеріальну
шкоду в особливо великих розмірах. В ході досудового слідства було встановлено,
що даний злочин вчинила гр. ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1

Із матеріалів на підставі яких приймалось рішення про порушення
кримінальної справи вбачається, що відчуження вказаної квартири ОСОБА_5.
-ОСОБА_6. та ОСОБА_7 вчинялось на підставі довіреності від 30 серпня 2002 року,
посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_8

Згідно із ч.1 ст. 64 ЦК України в редакції 1963 року, довіреністю
визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.

Тобто із змісту вказаної норми випливає що довіреність є односторонньою
угодою, де воля уповноваженої особи не враховується при видачі відповідної
довіреності.

Допитана в якості свідка нотаріус ОСОБА_8пояснила, що при оформлені
згаданої довіреності був присутній ОСОБА_3 разом із паспортом, при цьому була
перевірена його особа та дієздатність (т.2 а.с.10).

Даних про те що ОСОБА_5. особисто незаконно отримала цю довіреність, із
матеріалів на підставі яких приймалось рішення про порушення кримінальної
справи не вбачається.

Отже, враховуючи порядок укладання договору купівлі-продажу на підставі
довіреності наданої від імені особи-продавця майна, без наявності даних про
підробку, фальсифікацію або незаконного отримання цієї довіреності
уповноваженою особою вказаною у довіреності, не має підстав вважати, що остання
особа вчинила дії в яких вбачається об'єктивна сторона інкримінованого злочину.

Із наданого суду рішення Дніпровського районного суду м. Києва від
23.02.2006 р, що вступило в законну силу, вбачається, що спір між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5. був вирішений в цивільно-правовому порядку.

У відповідності до ч.15 ст. 236-8 КПК України, розглядаючи скаргу на
постанову про порушення справи, суд повинен перевіряти наявність приводів і
підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отримання даних,
які стали підставою для винесення постанови про порушення справи, і не вправі
розглядати й заздалегідь вирішувати ті питання, які вирішуються судом при
розгляді справи по суті.

Із матеріалів на підставі яких приймалось рішення про порушення
кримінальної справи не вбачається даних із яких можливо було б зробити висновок
щодо наявності об'єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК
України, оскільки в них відсутні дані з яких можна дійти до висновку щодо
незаконності продажу квартири по АДРЕСА_1 з огляду дій ОСОБА_5.

Отже, враховуючи вищевикладене, скарга адвоката ОСОБА_1. в інтересах
ОСОБА_5. підлягає задоволенню, а постанова про порушення кримінальної справи
відносно останньої - скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 94, 95, 97, 98, 236-7,
236-8 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_4 яка діє в інтересах ОСОБА_5. - задовольнити.

Постанову слідчого Печерського РУ ГУ МВС України від 10 листопада 2004 року
про порушення кримінальної справи відносно гр-ки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України - скасувати.

Відмовити в порушенні кримінальної справи відносно гр-ки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Набрання законної сили даної постанови тягне за собою скасування запобіжних
заходів, повернення вилучених речей та поновлення прав, щодо яких на час
досудового слідства встановлювались обмеження.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення може бути подана апеляція
до апеляційного суду.

Суддя