г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/462/15-к
Номер провадження 1-кп/213/106/15
У Х В А Л А
Іменем України

23 лютого 2015 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників- адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру матеріалів досудового розслідування за № 0001662, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Широке Дніпропетровської обл, громадянин України, прож.: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину за ч.2 ст. 289, ч.2 ст.185 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Зоря Томаківського р-ну Дніпропетровської обл., громадянин України, прож.: АДРЕСА_2

у вчиненні злочину за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Марганець Дніпропетровської обл., громадянин України, прож.: АДРЕСА_3

у вчиненні злочину за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Мирове Томаківського р-ну Дніпропетровської обл., громадянин України, прож.: АДРЕСА_4

у вчиненні злочину за ч.2 ст. 289 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України, що відносяться до умисних тяжких злочинів, та злочину середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_5 знаходиться під вартою на підставі ухвали слідчого судді від 28.11.2014 року, в якій було зазначено, що знаходячись на волі, може вчинити нові злочини та переховуватись від органів слідства та суду, впливати на потерпілого, свідків.

Ухвалою суду від 19 січня 2015 року зазначений запобіжний захід обвинуваченому було продовжено, у зв`язку з тим, що необхідно було провести слідчі дії, та задля недопущення перешкоджання їх проведенню, вказано ризики: може вчинити нові злочини, переховуватись від слідства, також вказано, що продовжують існувати ризики за попередньою ухвалою.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Зазначив, що продовжують існувати ризики, що обвинувачений може вчинити нові злочини, та може здійснювати тиск на свідків, потерпілих, може переховуватись, чинити перешкоди судовому слідству

Захисник в судовому засіданні просила обрати менш тяжкий запобіжний захід, та не продовжувати тримання під вартою. Зазначила, що ризик перешкоджанню слідству необгрунтований, оскільки обвинувачений визнає вину, переховуватись не буде, не буде впливати на свідків та потерпілих, оскільки йому навіть невідомі їх адреси. Просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив відмовити у клопотанні та обрати більш м,який запобіжний захід.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (сторона обвинувачення обгрунтовує даний ризик тяжкістю покарання; сторона захисту зазначає, що даний ризик відсутній оскільки обвинувачений не бажає переховуватись);

знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (даний ризик не заявлений);

незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (стороною обвинувачення даний ризик обгрунтовується тим, що обвинувачений може погрожувати свідкам, потерпілим. Стороною захисту зазначено про те, що характеризуючими матеріалами даний ризик не підтверджено);

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (сторона обвинуваченя обгрунтовує даний ризик тим, що в судовому засіданні ще не допитані потерпілі, свідки, не досліджені докази, чому може заважати обвинувачений. Стороною захисту зазначено, що всі докази на досудовому слідстві вже зібрано та обвинувачений не може перешкоджати кримінальному провадженню);

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (сторона обвинувачення обгрунтовує даний ризик тим, що обвинувачений не працює, не має засобів до існування, єдиним джерелом його доходів було вчинення злочинів, тому може вчинити нові злочини. Стороною захисту зазначено, що обвинувачений раніше не судими, тому даний ризик необгрунтований).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу судом враховуються вимоги ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання за інкремінований злочин, а саме за ст. 289 ч2 КК України передбачене покарання від 5 до 8 років позбавлення волі.

Водночас суд враховує, практику Європейського суду з прав людини у справах: "Панченко проти Російської Федерації", "Горал проти Польщі", "Тодоров проти України", "Адам,як проти Польщі", в яких зазначено, що тяжкість пред`явлених звинувачень сама по собі не може служити виправданням тривалих періодів утримання під вартою.

Суд враховує, що обвинувачений утримується під вартою з 18.11.2014р., тобто більше 3 місяців.

Суд враховує, що злочин за ч.2 ст. 289 КК України відноситься до умисних тяжких злочинів, за ч.2 ст. 185 КК України до умисних злочинів середньої тяжкості, враховує те що обвинувачений раніше не судимий. Суд враховує, що обвинувачений не працює, не має засобів до існування, тобто існує ризик вчинення нового злочину.

Суд враховує, що згідно обвинувального акту обвинувачений щиро розкаюється та активно сприяв слідству, але судове слідство ще не розпочалось, а обвинувачений може змінювати свою позицію. Суд враховує вік та стан здоров,я обвинуваченого, що не є особою похилого віку, та на здоров,я не скаржився, на умови перебування під вартою також не скаржився.

Суд враховує матеріальний стан обвинуваченого, що на момент вчинення інкремінованого злочину не працював.

Суд враховує наявність в обвинуваченого сім,ї, а саме дружини, дитини. З ухвали від 18.11.2014р. видно, що з дружиною та дитиною обвинувачений не проживав, сплачує аліменти, має заборгованість; суд враховує наявність в обвинуваченого постійного місця проживання; суд враховує, що він раніше не судимий.

Суд враховує поведінку обвинуваченого на досудовому слідстві, що вину визнав.

Суд враховує, що обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Відповідно до Постанови ПВССУ від 19.12.2014р., при вирішенні питання про обрання чи продовження запобіжного заходу має враховуватись поведінка обвинуваченого та його соціальні зв,язки, що також відображено в Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах: Смирнова проти Росії, Вемгофф проти Німеччини, Летельєр проти Франції, де зверталась увага, що обвинувачені вперше притягувались до кримінальної відповідальності, мали постійне місце проживання, неповнолітніх дітей, але це не було враховано судами, та фактично не розглядалось питання застосування альтернативних запобіжних заходів.

Суду не надано характеризуючих матеріалів на обвинуваченого, що б підтверджували його тісні соціальні зв,язки, які б спростували ризик переховування.

Суд критично відноситься до твердження захисту, що тиск на свідків та потерпілих неможливий, оскільки обвинувачений не знає їх адрес. Так в кінці досудового слідства сторонам було пред,явлено для ознайомлення матеріали, які містять адреси свідків та потерпілих. Доказів, що б спростували ризик тиску на свідків, потерпілих суду не надано.

Свідки та потерпілі в суді не допитувались, письмові докази не вивчались. Тобто існує ризик перешкоджання судовому слідству.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує право кожного на свободу та особисту недоторканність, частина 1 (пункт с) цієї статті дозволяє законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Частина 3 цієї статті вказує, що кожен, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Таран проти України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути необхідним за конкретних обставин. Тримання під вартою відповідно до підпункту с пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів за і проти звільнення.

Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення.

Суд зазначає, що докази та обставини, на які посилався прокурор у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тиснути на свідків, потерпілих, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Таким чином, станом на день розгляду питання про продовження терміну тримання під вартою, суду доведено, що існує ризик впливу на свідків, потерпілих, що підтверджується тяжкістю обвинувачення, тим, що цей злочин є умисний.

Існує ризик переховування від суду, оскільки не спростовано, що обвинувачений може переховуватись від суду. Суду не надано характеризуючі матеріали на обвинуваченого, що б спростували ризик можливості переховування від суду, не надано відомостей, щодо відсутності закордонного паспорту, відсутності іншого житла за межами м. Кривого Рогу, України, де б міг переховуватись; відсутності родичів у яких міг би переховуватись обвинувачений. Місце мешкання обвинуваченого в іншій місцевості. Не надано данних скільки часу обвинувачений проживає за останнім місцем мешкання, де проживав раніше. Чи не розірвано шлюб, чи дійсно проживав із сім,єю, та пов,язаний із ними настільки, що не залишить, та не буде переховуватись. Даний ризик підтверджується тяжкістю обвинувачень, тим, що обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Додаткові характеризуючі матеріали на обвинуваченого сторона захисту не надала. Постійного місця роботи, офіційного, обвинувачений не має, невідомо чи не позбавлений батьківських прав, тобто обвинуваченого ніщо не тримає в цьому місці та він може переховуватись.

Також існує ризик перешкоджання слідству, оскільки на даний час не допитані сторони, не вивчені письмові докази, та можливо буде необхідність у проведенні додаткових слідчих дій, допиту додаткових свідків, проведення експертиз, чому може заважати обвинувачений.

Відповідно до рішення ЄСПЛ Тимошенко проти України, для того, щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним - запобіжний захід повинен бути необхідним за даних обставин.

Суд вважає, що з урахуванням існування зазначених вище ризиків, в даному випадку необхідний є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом, який у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України є винятковим, та застосовується лише в разі неможливості застосування більш м,яких запобіжних заходів.

Застосуванні більш м,яких запобіжних заходів на даній стадії недоцільне, та не буде запобігати зазначеним ризикам.

Суд вважає необхідним не визначати розмір застави.

Таким чином клопотання прокурора підлягає задоволенню, а запобіжний захід продовженню, а клопотання захисту щодо обрання запобіжного заходу - домашній арешт - слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 22,176,177, 181.183, 314-316,343,371,372 КПК України, суд-

УХВАЛИВ

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 30 днів, тобто до 24.03.2015р.

Суддя ОСОБА_1