В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.10.2014 Справа №607/20257/13-к
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі кримінальне провадження № 0001674 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Вишнівець Збаразького району Тернопільської області, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 26 квітня 2013 року о 11 годині обвинувачений перебував неподалік «Будинку праці», що по вул. Текстильній в м. Тернополі. Тоді у ОСОБА_3 виник словесний конфлікт із ОСОБА_8 , в ході якого ОСОБА_3 , не передбачивши можливості настання шкоди для здоров`я ОСОБА_8 , що повинен був і міг передбачити, діючи з більшою обачністю в обстановці, що склалась, штовхнув рукою ОСОБА_9 в праве плече, від чого той втратив рівновагу та впав на випрямлену ліву руку, внаслідок чого отримав, повний вивих лівого передпліччя, який належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, садно попри середній поверхні ділянки лівого променево-зап`ясткового суглоба, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Тобто, відштовхуючи потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_3 передбачав можливість настання наслідків для потерпілого у вигляді повного вивиху лівого передпліччя від поштовху та контакту його лівої руки із поверхнею землі, однак легковажно розраховував на їх відвернення.

На думку прокурора ОСОБА_4 , який затверджував обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_5 , винуватість обвинуваченого підтверджується: показами потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , висновком, проведеної судово-медичної експертизи №651 від 19 червня 2013 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання.

В ході проведення судового розгляду кримінального провадження, судом були дослідженні всі докази, зібрані під час досудового розслідування, а також ті, що отримані судом з метою встановлення об`єктивної істини по справі.

Суд, критично ставиться до показань потерпілого ОСОБА_8 , який показав, що 26 квітня 2013 року близько 10 години 30 хвилин перебував разом з ОСОБА_10 в приміщенні «Центру зайнятості», що знаходиться по вул.Текстильній в м.Тернополі. Через якийсь час він разом з ОСОБА_10 вийшли з вказаного приміщення, перейшли проїзну частину дороги, де біля магазину «Ксюша» до нього підійшов ОСОБА_12 . Після цього, ОСОБА_12 висловив до нього свої претензії з приводу того, що він займається продажем окулярів та вимагав припинити вказану діяльність. Далі ОСОБА_12 почав виривати з рук ОСОБА_10 сумку з окулярами. Так, між ними виникла шарпанина, яку розпочав ОСОБА_12 . Коли він підійшов до ОСОБА_12 та ОСОБА_10 з метою, щоб їх розборонити, то ОСОБА_3 без будь-яких пояснень наніс йому удар ногою у праве стегно та штовхнув від чого він втратив рівновагу та впав на випрямлену ліву руку, внаслідок чого отримав, повний вивих лівого передпліччя. В цей час, перебуваючи на землі, оскільки через сильну біль в руці не міг самостійно встати на ноги, побачив, що ОСОБА_12 забрав у ОСОБА_10 сумку. Далі ОСОБА_12 підійшов до нього і вдарив даною сумкою по голові. Потім він та ОСОБА_10 звернулись по допомогу до працівника міліції.

Також, суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_10 , який показав, що 26 квітня 2013 року близько 11 години він разом з ОСОБА_8 знаходились в приміщенні «Центру зайнятості», що по вул.Текстильній в м.Тернополі. Потім він разом з ОСОБА_8 вийшли з приміщення «Центру зайнятості», та перейшовши проїзну частину дороги, до них підійшли ОСОБА_12 та ОСОБА_3 . В цей час ОСОБА_12 почав вимагати припинити діяльність з продажу окулярів та зловив за сумку, яку він тримав у руці з метою її вирвати. Між ними почалась шарпанина. Тоді ОСОБА_8 хотів розборонити його та ОСОБА_12 . Проте, ОСОБА_3 штовхнув ОСОБА_8 та наніс удар ногою в правий бік останньому, внаслідок чого потерпілий впав на землю. Коли ОСОБА_8 впав, то почав скаржитись на біль в руці та не міг самостійно встати на ноги. Потім ОСОБА_12 забрав у нього сумку, якою вдарив по голові ОСОБА_8 . Далі ОСОБА_12 та ОСОБА_3 нанесли йому ОСОБА_10 декілька ударів у різні частини тіла та пішли від них у іншу сторону. Після цього, він побачив працівника міліції, до якого звернувся по допомогу. Крім цього ОСОБА_10 ствердив, що каміння в обличчя ОСОБА_12 він не кидав.

Вказані показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 в частині того, що ОСОБА_3 без будь-яких пояснень наніс потерпілому удар ногою у праве стегно та штовхнув від чого він втратив рівновагу та впав на випрямлену ліву руку, внаслідок чого отримав, повний вивих лівого передпліччя, суд до уваги не бере, оскільки дані покази не узгоджуються з показаннями обвинуваченого, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Суд, оцінюючи показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 з погляду їх належності, повноти й достовірності, а також процесуальне становище ОСОБА_8 як потерпілого, вважає, що ОСОБА_8 , ОСОБА_10 є зацікавленими особами в результатах кримінального провадження. На обмову ОСОБА_3 зі сторони ОСОБА_8 , ОСОБА_10 вказує заперечення обставин нанесення ОСОБА_10 в обличчя ОСОБА_12 тілесного ушкодження камінням, що встановлено досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні та висновком судово-медичного експерта (а.кп.75-77).

Крім цього, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_11 , який вказав, що 26 квітня 2013 року близько 11 години знаходився в «Центрі зайнятості», що по вул.Текстильній в м.Тернополі, оскільки перебував на біржі праці та ходив у цей день відмічатися. Коли вийшов з «Центру зайнятості», то був свідком того, як ОСОБА_3 штовхнув потерпілого ОСОБА_8 від чого останній впав на землю та отримав травму руки, з приводу чого він потерпілого на власному автомобілі відвіз у травмпункт. Вказані показання повністю спростовуються відповіддю Тернопільського обласного центру зайнятості від 11 липня 2014 року №ОЦ-01/2465/0/14-08-18 на запит суду, у якій зазначено, що ОСОБА_11 у квітні 2013 року на обліку у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості не перебував. Він 04.02.2013 року знятий з обліку, та 31.05.2013 року йому поновлено реєстрацію безробітного. З огляду на це, суд ставить під сумнів правдивість показів свідка ОСОБА_11 наданих в судовому засіданні щодо обставин, за яких був очевидцем нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки останній не міг відмічатися в «центрі зайнятості», так як у квітні 2013 року на обліку не перебував та не знаходився 26.04.2013 року по вул.Текстильній в м.Тернополі. Крім цього свідок ОСОБА_11 повідомив, що проживав у одному будинку по сусідству з потерпілим ОСОБА_8 . З аналізу показань потерпілого та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , суд приходить до висновку, що дані учасники кримінального провадження знайомі між собою до часу інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, перебувають у дружніх відносинах та є зацікавленими особами зі сторони потерпілого.

Покази потерпілого та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в загальному не змінювались, вони узгоджуються з показами на досудовому слідстві, але детального їх допиту органом досудового слідства не було здійснено з метою встановлення їх правдивості.

Крім того, відповідно ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Показання потерпілого та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , отриманих в судовому засіданні поряд з іншими здобутими доказами в кримінальному провадженні, суд вважає їх надто сумнівними з позиції їх достовірності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не визнав себе винуватим в тому, що заподіяв середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , внаслідок необережності.

Стверджував, що 26 квітня 2013 року близько 11 години в приміщенні «Центру зайнятості», що знаходиться по вул.Текстильній в м.Тернополі зустрів свого знайомого ОСОБА_12 . Після цього, вони вийшли на вулицю, де ОСОБА_12 побачив ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Тоді ОСОБА_12 йому повідомив, що хоче поговорити з ОСОБА_10 з приводу взятого раніше останнім товару. Так, вони підійшли до ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які стояли через дорогу напроти «Центру зайнятості». Коли ОСОБА_12 почав говорити з ОСОБА_10 відносно товару (окулярів), то ОСОБА_10 та ОСОБА_8 розпочали конфлікт, а саме, поводили себе агресивно, голосно розмовляли. Під час даного конфлікту ОСОБА_8 замахнувся правою рукою, намагаючись вдарити в обличчя ОСОБА_12 . Саме в цей момент, він ОСОБА_3 , знаходячись поряд підставив під удар свою руку з метою блокування удару ОСОБА_8 . Тоді потерпілий, повертаючись у його бік, зачепився ногою за бордюр і з необережності впав на витягнуту руку від чого отримав травму. Після цього ОСОБА_10 підняв з землі камінь та кинув його в обличчя ОСОБА_12 від чого останній отримав травму, про що свідчила кров на обличчі. ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_10 , що звернеться по даному факту до правоохоронних органів. Тоді ОСОБА_10 передав сумку з окулярами ОСОБА_12 та сказав, що повертає йому взятий раніше товар. Після цього вони розійшлись. Він та ОСОБА_12 пішли в сторону стоянки «Віп таксі», де їх затримав працівник міліції з ОСОБА_10 . Жодних ударів чи поштовхів він не наносив потерпілому, ОСОБА_8 з власної необережності зачепився за бордюр від чого впав та отримав травму руки. Просить суд визнати його невинним та виправдати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що 26 квітня 2013 року близько 11 години він разом з ОСОБА_3 знаходились біля «Центру зайнятості», що по вул.Текстильній в м.Тернополі. Саме в цей час він побачив ОСОБА_10 , який раніше взяв у його дружини під реалізацію окуляри. Після цього він підійшов до ОСОБА_10 , щоб з`ясувати, коли останній поверне, отриманні від дружини ОСОБА_12 окуляри. З цього приводу у них виник конфлікт, під час якого підійшов ОСОБА_8 та намагався його вдарити. Проте, під час нанесення потерпілим удару, ОСОБА_3 витягнув руку таким чином, щоб блокувати удар ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_8 зашпортнувся за бордюр і впав на землю, пошкодивши собі руку. ОСОБА_3 жодних ударів чи поштовху потерпілому ОСОБА_8 не наносив. Далі ОСОБА_10 підняв з землі камінь і кинув його в сторону ОСОБА_12 , попавши при цьому останньому в обличчя. Коли ОСОБА_10 побачив у нього кров на обличчі, внаслідок кинутого каміння, то злякавшись повернув сумку з окулярами. Вказану сумку ОСОБА_10 передав йому добровільно, повідомивши, що в середині знаходяться саме ті окуляри, які він взяв у дружини ОСОБА_12 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що 26 квітня 2013 року близько 11 години він знаходився біля магазину «Ксюша», що напроти «Центру зайнятості» в м.Тернополі по вул. Текстильній. В цей час він побачив, що від нього на відстані 25 метрів відбувається словесна перепалка між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Під час цього ОСОБА_8 замахнувся рукою в обличчя ОСОБА_12 . Проте, ОСОБА_3 , підставивши руку заблокував удар ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_8 відійшов назад та зачепившись ногою за бордюр і впав. Далі ОСОБА_10 взяв з землі камінь та кинув його в голову ОСОБА_12 . Після цього, він побачив, що ОСОБА_10 добровільно передав сумку ОСОБА_12 . Ніякої бійки між ними не було. Також він не бачив, щоб ОСОБА_3 наносив удари ОСОБА_8 , останній сам впав на землю.

Показання обвинуваченого, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не викликають сумнівів у суду з позиції їх достовірності, оскільки узгоджуються між собою, є послідовними і незмінними. На правдивість даних показань вказують послідовні та детальні покази свідка ОСОБА_13 , який є сторонньою та не зацікавленою особою, як зі сторони захисту, так і сторони потерпілого, оскільки був встановлений під час досудового розслідування за допомогою оголошення в пресі (а.кп.63-64).

Як вбачається з висновків, проведених судово-медичних експертиз №651 від 19 червня 2013 року та №1341 від 24 вересня 2013 року, утворення виявленого в ОСОБА_8 повного заднього вивиху лівого передпліччя відбулось внаслідок падіння на відведену випрямлену ліву руку (а.кп. 71-73, 94-96).

Дані, встановлені вказаними висновками судово-медичних експертиз не можуть категорично ствердити, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілого виникли від поштовху ОСОБА_3 у праве плече ОСОБА_8 .

Суд, не бере до уваги протокол пред`явлення особи для впізнання від 16 жовтня 2013 року, згідно якого свідок ОСОБА_11 упізнав ОСОБА_3 , як особу, яка спричинила тілесні ушкодження потерпілому, оскільки, як встановлено під час судового розгляду кримінального провадження, свідок ОСОБА_11 надав суду неправдиві покази, у яких вказав на обставини кримінального правопорушення, свідком яких він був, виходячи з «центру зайнятості» 26 квітня 2013 року по АДРЕСА_1 , де на обліку у вказаний період не перебував.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що під час досудового розслідування з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення слідчим у кримінальному провадженні проведено слідчий експеримент (а.кп.89-92) лише з потерпілим. Проте, за наявності показань обвинуваченого, які суперечать показанням потерпілого щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 з ОСОБА_3 не проведено слідчого експерименту.

Тому, суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_8 , про те що отримання тілесних ушкоджень є наслідком поштовху обвинуваченого в праве плече потерпілого від чого останній впав на випрямлену ліву руку.

Органом досудового розслідування не було здобуто достатніх доказів, які б свідчили, що причиною падіння потерпілого стало те, що ОСОБА_3 штовхнув рукою ОСОБА_8 в праве плече, від чого той втратив рівновагу та впав на випрямлену ліву руку, внаслідок чого отримав, повний вивих лівого передпліччя, який належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений ОСОБА_3 , не передбачивши можливості настання шкоди для здоров`я ОСОБА_8 , що повинен був і міг передбачити, діючи з більшою обачністю в обстановці, що склалась, штовхнув рукою ОСОБА_8 в праве плече, від чого той втратив рівновагу та впав на випрямлену ліву руку, внаслідок чого отримав, повний вивих лівого передпліччя, який належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, садно попри середній поверхні ділянки лівого променево-зап`ясткового суглоба, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Також в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що отримання потерпілим ОСОБА_3 тілесних ушкоджень у вигляді повного вивиху лівого передпліччя, садна попри середній поверхні ділянки лівого променево-зап`ясткового суглобу стало причинним зв`язком між діями обвинуваченого ОСОБА_3 та вказаними наслідками.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР).

Оскільки обвинуваченням не надано до суду доказів, які б спростовували вказані доводи ОСОБА_3 , всі сумніви щодо доведеності вини суд тлумачить на користь обвинуваченого.

Таким чином, аналізуючи представлені сторонами кримінального провадження докази, суд виходить з положень п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, згідно яких змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одним з основоположних принципів правосуддя. Виходячи із зазначених принципів судочинства, суд визнає переконливими докази, представлені стороною захисту і не бере до уваги доводи обвинувачення за викладеними вище підставами.

Відповідно ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється у разі: встановлена відсутність події кримінального правопорушення, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Оцінюючи докази по справі, суд за внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, прийшов до висновку, що доказів вини ОСОБА_3 не було здобуто, а об`єм обвинувачення його у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати невинним та виправдати через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_14