Справа № 1/2506/114/12
О К Р Е М А П О С Т А Н О В А
23.05.2012 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого судді - Розинка В.М.
при секретарі - Осовицькій А.М.,
за участю прокурора - Домашенка О.В.
потерпілого - ОСОБА_1
неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_2, ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -
Вироком від 23.05.2012 р. ОСОБА_5, засуджений за ст. 121 ч. 1 КК України за те, що 23.12.2010 р. близько 03 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись неподалік магазину Золото-срібло, що по вул. Рокосовського, 14 в м. Чернігові, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин наніс один удар ножем в область лівої половини тулуба неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого торако-абдомінального колото-різаного поранення з пошкодженням селезінки, лівобічного пневмотораксу, гемоперитонеуму, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Разом з тим, при розгляді справи в судовому засіданні були встановлені порушення законодавства, які були допущені при провадженні досудового слідства, а саме порушення слідчим слідчого відділу Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_6 вимог ст.ст. 120, 206, 207 та 208 КПК України щодо дотримання строків досудового слідства та підстав зупинення досудового слідства, що призвело до необґрунтованого зупинення слідчим досудового слідства та його проведення з недотриманням вимог, передбачених ст. 120 КПК України.

З матеріалів справи витікає, що слідчим з невідомих причин, не виключно, що й свідомо, оскільки суд не припускає думки щодо некомпетентності чи правової неграмотності слідчого, допущені грубі порушення вимог ст. 2 КПК України, щодо завдань кримінального судочинства, відповідно до чого слідчий повинен був забезпечити швидке й повне розкриття злочину. Навпаки, слідчий удався до тяганини по даній справі.

Так, 31.01.2011 р. слідчим винесена постанова про зупинення досудового слідства, з мотивів хвороби обвинуваченого, з посиланням на п. 2 ст. 206 КПК України (т.1,а.с.100). Однак, таке мотивування є абсолютно незаконним, оскільки зазначена норма дійсно дозволяє зупинити досудове слідство в кримінальній справі, але у випадку, коли психічне або інше тяжке захворювання обвинуваченого перешкоджає закінченню провадження в справі. По-перше, у процесуальному документі слідчий не зазначив, яку із двох підстав для зупинення він установив, чи психічне, чи тяжке захворювання. По-друге, у матеріалах кримінальної справи відсутні жодні дані про будь-яку хворобу підсудного взагалі висновки судово-медичної чи судово-психіатричної експертиз, довідки медичних установ, відповіді лікарів на запити слідчого, витяги з історії хвороби, тощо, котрі б однозначно свідчили про те, що підсудний не може приймати участь у слідчих діях. У матеріалах справи є лише заява ОСОБА_5 від 31.01.2011 р., причому не зареєстрована в порядку, встановленому для діловодства в органах МВС України, на імя слідчого про те, що в підсудного виникло погане самопочуття(т.1,а.с.99). При цьому до заяви підсудний не додав жодного медичного документа на підтвердження обставин, викладених у заяві. Але на заяві є запис слідчого про те, що він прийняв таку заяву.

Сама заява, також породжує ряд питань, по-перше, чи вважає слідчий себе особою, що має відповідну компетенцію (на основі спеціальних знань медичної кваліфікації та правових підстав - посадових обовязків слідчого), самостійно робити висновок у частині встановлення стан здоровя громадянина. По-друге, за відсутністю належної реєстрації, неможливо встановити, де на робочому місті слідчого, у приватній обстановці у підсудного або в іншому місці отримана така заява. По-третє, в якій спосіб отримана ця заява чи дійсно за волевиявленням обвинуваченого, чи, навпаки, за ініціативою слідчого, що в останньому випадку може свідчити про наявність у слідчого позаслужбових, корупційних, чи злочинних відносин з обвинуваченим, а це, в будь-якому випадку, з вини слідчого, підриває авторитет держави.

За таких самих обставин нелогічним, бездоказовим та необґрунтованим є наступний процесуальний документ слідчого постанова від 09.02.2011 р. про поновлення досудового слідства та прийняття кримінальної справи до свого провадження (т.1,а.с.101). По-перше, у тесті постанови, хоч і є посилання на ст. 210 КПК України, не наведене жодної мотивації, встановлених слідчим обєктивних підстав щодо можливості відновлення слідства. По-друге, слідчий зазначає, що провадження по даній кримінальній справі доручено йому, тому він приймає справу до провадження та приступає до розслідування.

Але, з попереднього процесуального документа (т.1, а.с.100), жодним чином не слідувало, що кримінальна справа, яка перебувала у слідчого була кимось на якихсь правових підставах у нього вилучена, як і немає послідуючих документів, що кимось цьому слідчому доручалось прийняти вдруге справу до розслідування.

В звязку з чим є незрозумілим, який сенс переслідується слідчим, його керівниками, працівниками прокуратури, коли в рамках розслідування виносяться подібні алогічні процесуальні документи, на що не звернуто увагу жодного із працівників органів слідства та прокуратури, що входить до їх компетенції.

Як мінімум, про нехтування вимог діловодства може свідчити і супровідний лист слідчого начальникові ХОЗО Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області щодо направлення 9 речових доказів по справі, при цьому такий лист не має жодних реквізитів документу ні вхідного номеру, ні дати направлення, а приписане знизу слово отримав, також не датоване, як і не зазначена посада особи, котра отримала докази по справі (т.1,а.с.111). Всі аналогічні недоліки містить і наступний документ по справі (т.1,а.с.114).

Подальший аналіз матеріалів кримінальної справи свідчить про те, що слідчим активна робота по справі не велась, а навпаки, використовувались будь-які приводи, аби не провадити досудове слідство.

Так, ще двічі, 25.02.2011 р. (т.1, а.с.146) та 14.03.2011 р. (т.1, а.с.161) слідчим знову були винесені постанови про зупинення досудового слідства, з мотивів того, що підсудний зник від органів досудового слідства і його місцеперебування не встановлене, з посиланням на п. 1 ст. 206 КПК України (т.1,а.с.100). Разом з тим, жодних доказів про те, що місцезнаходження ОСОБА_5 невідоме, у кримінальний справі нема. Рапорти працівників міліції, котрі виходили за місцем його мешкання мають лиш дані про те, що двері ніхто не відкрив (т.1, а.с. 145, 161) та, що він перебуває у відрядженні (т.1, а.с.157). За умови, що ОСОБА_5 на той час ще не було предявлено обвинувачення, а підписку про невиїзд він давав 25.12.2010 р. у процесуальному статусі підозрюваного (т.1, а.с.30), котрий точно регламентується законом у часі, який на той момент сплинув, вести мову про протиправну поведінку ОСОБА_5 по відношенню до органу досудового слідства нема ніяких законних підстав. Більш того, все перераховане не свідчить про намагання органу досудового слідства в особі слідчого та його безпосередніх і вищестоящих начальників, суворо дотримуватись вимог ст. 2 КПК України.

Крім того, подібні дії працівників міліції породили тяганину по справі, у звязку з чим судовий розгляд справи відбувся вже через значний проміжок часу після подій, щодо яких була порушена кримінальна справа, для учасників процесу вже стало проблематичним свідчити щодо таких дій, за плином часу, оскільки це негативно вплинуло на властивість памяті щодо відтворювання обстановки та обставин події.

Зазначені обставини повинні були бути не допущені та усунені, як безпосередньо керівництвом міської та обласної міліції, так і органами прокуратури на етапах здійснення прокурорського нагляду, відповідно до своєї компетенції, але з незрозумілих причин, таке зроблене не було.

Суд вважає, що приведені факти порушення закону, підлягають відповідній оцінці й реагуванню, із метою їх подальшого недопущення.

Керуючись ст. ст.23-2, 340 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Довести до відома прокурора Чернігівської області про встановлене по справі.

Не пізніше як у місячний строк по окремій постанові має бути вжито необхідних заходів і про результати повідомлено суд.

Головуючий В.М.Розинко