АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/1666/14 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №1-кп/431/135/14 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
УХВАЛА
іменем України
06 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 19 вересня 2014 року,

встановила:
Вироком Старобільського районного суду Луганської області від 19 вересня 2014 року,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Оріхове Старобільського

району Луганської області, громадянин України,

із середньою освітою, не працюючий, одружений,

зареєстрований та проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 за рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 2000 гривень.

Згідно вироку, 16 квітня 2014 року близько 10 години ОСОБА_7 , знаходячись на вході у двір свого помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в область лівого ока, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження та фізичний біль.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду і неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосуванням закону, який підлягає застосуванню. Прокурор просить постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт. На підставі п. «є» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що обвинувачений є суб`єктом амністії, оскільки він вчинив злочин невеликої тяжкості та на його утриманні знаходиться матір, 1923 року народження, яка на день набрання чинності цього закону досягла 70-річного віку та не має інших працездатних дітей. Однак, суд першої інстанції не роз`яснив обвинуваченому його право на звернення до суду з клопотанням про застосування акту амністії, та не застосував його.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким встановити його невинуватість і скасувати покарання призначене за ч.1 ст.125 КК України. Також обвинувачений ОСОБА_7 просить відмовити потерпілому ОСОБА_8 у задоволенні його позовних вимог щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 2000 гривень. В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначив, що потерпілий на ґрунті раніше виниклого неприязного відношення до нього сам провокував виниклий конфлікт, у зв`язку з чим обвинуваченому довелося боронити свою приватну власність, а тому його вина за ч.1 ст.125 КК України не вбачається.

Обвинуваченим ОСОБА_7 було подано клопотання про застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2014 році».

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_9 , яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , відповідають фактичним обставинам справи, обґрунтовані сукупністю розглянутих в судовому засіданні та наведених у вироку доказах, а саме:

Свідченнями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що 16.04.2014 року, близько 10 години біля будинку АДРЕСА_2 він побачив, що ОСОБА_7 розмовляє з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з приводу каналізаційної ями, він почав обурюватись цим, після чого ОСОБА_7 запросив ОСОБА_10 та ОСОБА_13 на своє подвір`я, далі він прослідував за ОСОБА_7 , оскільки мав намір побачити документи, які мав ОСОБА_7 . Коли він підійшов до калитки та відчинив її, до нього підійшов ОСОБА_7 та вдарив його у ліве око.

Аналогічними свідченнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 також підтвердила, що 16.04.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відбувся конфлікт, але як саме відбувся удар вона не бачила, оскільки стояла до них спиною. При цьому свідок чула, як ОСОБА_8 сказав, що його вдарили.

Факт спричинення потерпілому ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень підтверджено також висновками експерта №133 (129) від 22.04.2014 року, згідно яких у потерпілого встановлений діагноз: забій м`яких тканин обличчя, що утворився від дій тупого твердого предмету.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо не відповідності висновків суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_7 на незаконне задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 , то колегія суддів вважає їх також необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру та об`єму заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Так, злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 негативно відбилися на психологічному стані потерпілого ОСОБА_8 , який переніс стрес та моральні страждання, оскільки тілесні ушкодження йому були заподіяні в присутності мешканців села Вишневе, а також представника Старобільської санстанції, що є принизливим для потерпілого.

Відповідно до п.«є» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2014 році», особи, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків , які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк за умисні злочини, які не є тяжкими відповідно до ст.12 КК України.

Оскільки ОСОБА_7 вчинив умисний злочин, який відповідно до ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості та на утриманні має матір 1923 року народження, яка на день набрання чинності цього Закону досягла 70-річного віку та яка не має інших дітей, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити в цій частині апеляційну скаргу прокурора, а також клопотання обвинуваченого та застосувати до ОСОБА_7 вимоги п.«є» ст.1 цього Закону.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.407, 409, 420 КПК України, п.«є» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2014 році», колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення., а вирок Старобільського районного суду Луганської області від 19 вересня 2014 року у відношенні ОСОБА_7 без змін.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2014 році» - задовольнити.

На підставі п.«є» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» засудженого ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Старобільського районного суду Луганської області від 19 вересня 2014 року у виді 200 годин громадських робіт.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: