АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/301/15 Справа № 183/7541/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003944, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

раніше судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

Встановила:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Згідно вироку на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю вироків від 04 грудня 2014 р. і 04 листопада 2014 р. визначено остаточне покарання у вигляді 2 років і 20 днів позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків суб`єктів господарської діяльності, незалежно від форм власності строком на 6 місяців.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в розмірі 491 грн. 92 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.309 КК України, порушує питання про зміну вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з його суворістю та просить застосувати положення ст.75 КК України.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 04 жовтня 2014 року у невстановлений час, перебуваючи у лісосмузі мікрорайону Кулебівка в м. Новомосковську Дніпропетровської області, діючи повторно, зірвав рослину коноплі, після чого висушив її та подрібнив, чим незаконно придбав та виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс» та зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

08 жовтня 2014 року о 17 год. 55 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на автовокзалі, розташованому по вул. 195 Стрілкової дивізії в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, незаконно зберігав при собі раніше виготовлений наркотичний засіб «канабіс» без мети збуту, де під час особистого огляду співробітниками міліції було виявлено та вилучено газетний згорток з речовиною рослинного походження зеленого кольору, що згідно висновку експерта № 70/10-2617 від 30 жовтня 2014 року є канабісом вагою 21,039 г, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив його апеляційну скаргу задовольнити та пом`якшити йому призначене покарання, думку прокурора ОСОБА_7 , яка вважала вирок законним та обґрунтованим, а призначене йому покарання таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України, а тому просила скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що скарга останнього не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність раніше судимого обвинуваченого в незаконному придбанні й зберіганні без мети збуту наркотичного засобу за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Як убачається з апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.309 КК України не оспорює.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого та його особі внаслідок суворості.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ст.35 КК України, повторність, сукупність та рецидив злочинів враховується при кваліфікації злочинів та при призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

При визначенні покарання ОСОБА_6 суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання. Зокрема, судом враховано вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке законом віднесено до середньої тяжкості (ст.12 КК). Щодо особи обвинуваченого суд урахував, що він хоча і характеризувався задовільно за місцем проживання та визнав себе винним у вчиненому, однак на момент вчинення злочину не займався суспільно корисною працею, раніше він вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, в тому числі за злочини у сфері обігу наркотичних засобів.
Судом правильно призначено покарання ОСОБА_6 і за сукупністю злочинів, враховуючи те, що він учинив зазначене у вироку кримінальне правопорушення до ухвалення попереднього вироку від 04 листопада 2014 року щодо нього.

З урахуванням наведеного, з додержанням вимог ст.65 КК України, суд обрав обвинуваченому покарання у мінімальній межі санкції статті звинувачення (ч.2 ст.309 КК), за якою його було засуджено.
Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України судом не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченим також не наведено.
З огляду на викладене суд, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК України, призначив ОСОБА_6 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Тому не має підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості, про що йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого. З цих же підстав апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
При перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування колегія суддів не вбачає.
Разом з тим, перевіряючи матеріали кримінального провадження в повному обсязі, колегія суддів звертає увагу суду на те, що у вступній частині вироку помилково зазначено, що обвинувачений має судимість в 2014 році за ч.2 ст.185 КК України, оскільки вказаний у вироку від 04 грудня 2014 р. злочин він учинив до ухвалення вироку від 04 листопада 2014 р., а отже, на момент вчинення злочину за ч.2 ст.309 КК України (жовтень 2014 року) ОСОБА_6 не мав судимості за ч.2 ст.185 КК України за вироком від 04 листопада 2014 р. Тому вказівка суду щодо наявності зазначеної судимості в обвинуваченого підлягає виключенню з вироку.
Крім того, згідно вироку при визначенні ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України суд помилково зазначив в резолютивній частині вироку, що призначає покарання за сукупністю вироків, хоча по суті обґрунтовано визначив покарання за сукупністю злочинів, вказаних у вироках від 04 листопада і 04 грудня 2014 року.
Тому у вирок в цій частині слід внести відповідне уточнення: слова «за сукупністю вироків вказаного та вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим» замінити словами «за сукупністю злочинів, вказаних у вироках Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада і 04 грудня 2014 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим».
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 в порядку ст.404 КПК України змінити.

Виключити з вироку вказівку суду про наявність в ОСОБА_6 судимості в 2014 році за ч.2 ст.185 КК України.

Цей же вирок в частині призначення ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України уточнити: слова «за сукупністю вироків вказаного та вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим» замінити словами «за сукупністю злочинів, вказаних у вироках Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада і 04 грудня 2014 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим».
В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду апеляційної інстанції.

Судді

_____________ ____________ _________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4