УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі:

головуючого Слинька С. С.,
суддів Вільгушинського М. Й. і
Дембовського С. Г.,за участю прокурора
засудженого потерпілої
Голюги В. В., ОСОБА_5,
ОСОБА_6 розглянула в судовому
засіданні 21 серпня 2014 року в м. Києві
кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 27 серпня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 4 грудня 2013
року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що немає
судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до
покарання у виді штрафу в розмірі 1 700
гривень.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_5
звільнено від покарання у зв'язку з
закінченням строків давності.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано
винуватим та засуджено за те, що він 31
липня 2007 року близько 14 години 30 хвилин,
перебуваючи в приміщенні приймальної
Перечинської міської ради, під час
сварки з ОСОБА_6 схопив її за
руки та декілька разів штовхнув на
вхідні двері, в результаті чого
потерпіла вдарилась задньою частиною
тіла й головою об них та отримала легкі
тілесні ушкодження, що спричинило
короткочасний розлад здоров'я.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 4 грудня 2013
року вирок суду першої інстанції
залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати у
зв'язку з істотними порушеннями вимог
кримінально-процесуального закону,
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи,
неповнотою і однобічністю судового
слідства, а справу направити на новий
судовий розгляд. Зокрема, зазначає, що
кримінальна справа щодо нього за ч. 2 ст.
125 КК України не порушувалась,
достатніх доказів про вчинення ним
вказаного злочину в матеріалах справи
немає. Окрім того, посилається на те, що
постанову прокурора про зміну
обвинувачення в суді не було вручено
його захиснику та йому не було надано
можливості підготуватися для захисту
від нового обвинувачення. Також
посилається на те, що кримінальну
справу щодо нього за ознаками злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КК
України було порушено не уповноваженою
особою.

У запереченні потерпіла ОСОБА_6 просить
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5
залишити без задоволення, а судові
рішення щодо нього - без зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення
засудженого на підтримання своєї
скарги, потерпілої про залишення
скарги засудженого без задоволення,
думку прокурора про необхідність
скасування ухвали апеляційного суду
через порушення вимог ст. 377 КПК України
1960 року з направленням справи на новий
апеляційний розгляд, перевіривши
матеріали справи, обговоривши наведені
у скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що вона не підлягає
задоволенню.

Висновок суду щодо доведеності
винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину,
за який його засуджено, ґрунтується на
сукупності зібраних і належно оцінених
судом доказів, і є правильним.

Із матеріалів вправи вбачається, що
засуджений своєї винуватості в
умисному заподіянні ОСОБА_6 легких
тілесних ушкоджень, що спричинило
короткочасний розлад здоров'я не
визнав, але його вина підтверджується
показаннями потерпілої, згідно з яких,
31 липня 2007 року в приймальні
Перечинської міської ради ОСОБА_5 під
час конфлікту штовхнув її в сторону
дверей, від чого вона вдарилась об
двері.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_11 у судовому засіданні
підтвердили, що саме ОСОБА_5 завдав
тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6

Ставити ці покази під сумнів, підстав
немає. Окрім того, судом не установлено
доказів, які б підтверджували
отримання потерпілою тілесних
ушкоджень при інших обставинах.

Крім того, вина засудженого ОСОБА_5
підтверджується даними, що містяться у
протоколах огляду місця події, очних
ставок між ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_6
й свідками ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також відтворення
обстановки та обставин події.

Як убачається з висновку
судово-медичної експертизи, зокрема,
висновку експертної комісії Головного
бюро СМЕ МОЗ України №358/10, на який
послався суд, потерпілій ОСОБА_6 були
заподіяні тілесні ушкодження у вигляді
закритої черепно-мозкової травми,
струсу головного мозку, які
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, що спричинило короткочасний
розлад здоров'я.

Характер умисних дій засудженого та
локалізація завданих ним тілесних
ушкоджень потерпілій свідчить, що
умислом ОСОБА_5 охоплювалося
спричинення потерпілій тілесних
ушкоджень.

Ці та інші наведені у вироку суду
докази переконливо свідчать про те, що
ОСОБА_5 винний у вчиненні злочину, за
який його засуджено.

При перевірці встановлено, що судом
досліджені всі обставини справи,
з'ясування яких могло мати істотне
значення для правильного її вирішення.
Проявів упередженості щодо ОСОБА_5 під
час судового розгляду не виявлено.

Дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України
кваліфіковано правильно. Отже, вважати,
що судом неправильно застосовано
кримінальний закон, немає підстав.

Покарання засудженому призначено
відповідно до вимог ст. 65 КК України з
урахуванням ступеню тяжкості
вчиненого злочину та даних про особу
засудженого, а також обґрунтовано
звільнено ОСОБА_5 від покарання у
зв'язку з закінченням строків давності.

Приймаючи до уваги, що винні дії
засудженого було перекваліфіковано з
ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 2 ст. 125 КК
України, тобто за кримінальним законом
справа за яким порушується не інакше як
за скаргою потерпілого та з
урахуванням наявності в матеріалах
справи такої скарги, доводи
ОСОБА_5 щодо порушення кримінальної
справи не уповноваженою особою, не є
слушними.

Посилання засудженого про допущенні
судом першої інстанції істотні
порушення вимог
кримінального-процесуального закону,
оскільки постанову прокурора про зміну
обвинувачення в судовому засіданні не
було вручено його захиснику ОСОБА_12 та
йому не було надано можливості
підготуватися для захисту від нового
обвинувачення, не заслуговують на
увагу.

За наслідками перевірки матеріалів
кримінальної справи встановлено, що
прокурором у судовому засіданні в
присутності засудженого було
оголошено про необхідність зміни
обвинувачення з ч. 1 ст. 122 КК України на
ч. 2 ст. 125 КК України, у
зв'язку з цим судом оголошено перерву з
3 червня 2013 року до 14 червня 2013 року та в
подальшому до 16 серпня 2013 року.
Після оголошення прокурором постанови
про зміну обвинувачення, в якій
ставилося питання про застосування
кримінального закону, який передбачає
відповідальність за менш тяжкий
злочин, обвинувачений отримавши копію
постанови зазначив, що йому не
потрібний термін для ознайомлення з
нею ( т. 3 а.с. 120). У подальшому
ОСОБА_5 із власної ініціативи брав
участь у судових дебатах та виступав із
останнім словом, не заявляв клопотання
про перенесення розгляду справи у
зв'язку з відсутністю його захисника.

Окрім того, інші доводи наведенні у
касаційній скарзі засудженого
аналогічні доводам його апеляційної
скарги, перевірялися судом 2-ї
інстанції. Апеляційним судом при
перевірці матеріалів кримінальної
справи в апеляційному порядку
правильно прийнято рішення. Свої
висновки суд належним чином
умотивував. Вони підтверджені
доказами, які суд апеляційної
інстанції ретельно перевірив і
належним чином оцінив.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, що
тягнуть скасування чи зміну судових
рішень, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 394-396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15
розділу XI «Перехідних положень» КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5
залишити без задоволення, а вирок
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 27 серпня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 4 грудня 2013
року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

С у д д і:

С. С. Слинько М. Й. Вільгушинський С. Г.
Дембовський