ВИРОК №3

Ім'ям України

13
березня 2007 року м. Полтава

Військовий
місцевий суд Черкаського гарнізону у відкритому судовому засіданні, в складі: головуючого полковника юстиції
ТОРОПЕНКА М. В., при секретарі ТЕПТЮКУ
Є.П., з участю державного обвинувача -
старшого помічника прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону
старшого лейтенанта юстиції ХОМЕНКА О.М,
захисника - адвоката ОСОБА_2,
розглянув кримінальну справу про обвинувачення молодшого сержанта
військової частини А-0476

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уроджен­ця м. Харків,
громадянина України,
українця, неодруженого, з се­редньо-спеціальною освітою, не судимого,
призваного на військову службу в квітні 2006 року Дергачівським РВК
Харківської області, у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 424 ч. 2 КК України, військовий місцевий суд гарнізо­ну, -

встановив:

Молодший
сержант ОСОБА_1, будучи військовою
службовою особою - коман­диром відділення,
в порушення вимог ст. ст.
49; 50, 126 Статуту внутрішньої
служби ЗС України, які зобов'язують його
постійно бути зразком, високої
культури, витримки, берегти військову честь, поважати інших людей, товаришів по службі, не допускати негідних вчинків, а також дбати про підлеглих та ставитися до
них з повагою, застосував насильство до
свого підлеглого рядового ОСОБА_3 при слідуючи обставинах.

11
листопада 2006 року, в11 годин, в м.
Полтава, в спальному приміщенні
казарми військової частини А-3990 ОСОБА_1 будучи невдоволеним тим, що ОСОБА_3 нена­лежним чином застелив своє
ліжко і пред'явив претензії на невидачу однієї простині піді­йшов до
останнього, і наніс йому сильний удар
кулаком у груди. Від завданого удару ОСОБА_3 упав на ліжко.

Після, ОСОБА_1 став продовжувати пред'являти
необгрунтовані претензії до по­терпілого,
і щоб добитися від останнього стати в стройове положення
„струнко", став здав­лювати
пальцями правої руки ніс потерпілого і підводити голову догори, чим спричинив по­бої, фізичний біль, синець носа,
та моральні страждання останньому.

Допитуваний, в період досудового слідства, і в судовому засіданні, підсудний ОСОБА_1 визнав себе винним і
показав, що дійсно 11 листопада 2006
року, вії годин, при вищевикладених обставинах застосував до
свого підлеглого насильство, яке
виразилось в ударі кулаком в груди,
здавленні і викручуванні пальцями руки носа останньому.

Крім
повного визнання своєї вини підсудним,
винність останнього, у вчиненні
злочи­ну, стверджується слідуючими
доказами дослідженими в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_3 в суді показав, що 11 листопада 2006 року, близько 11 години, в приміщенні казарми він доповів молодшому
сержанту ОСОБА_1, що йому не вистачає 1
простині, що останнього дуже
розлютило, і він з великою силою ударив
його ку­лаком в груди, внаслідок чого
він упав на ліжко. Після, взяв пальцями
рук за ніс і почав ви­кручувати,
добиваючись від нього стати в положення „струнко", чим спричинив йому побої, гостру фізичну біль, синець носа та моральні приниження і
страждання.

Свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5, кожний окремо,
в суді показали, що вони, не були очевидцями застосування насильства
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, але зі слів свідка
ОСОБА_6 їм стало відомо, що 11 листопада
2006 року, близько 11 години молодший
сержант ОСОБА_1, за неналежне застелення
ліжка, та відсутність простині у
ОСОБА_3, уда­рив останнього кулаками в
груди, а після пальцями рук викручував
носа.

Свідок
ОСОБА_7, її покази досліджені в судовому
засіданні, показала, що вона,
як лі­кар, проводила медогляд 3-ї
роти під час якого у ОСОБА_3, при
прощупуванні грудної клітки і ребер,
виявила гостру біль, на що
останній поскаржився, про побиття його
молодшим сержантом ОСОБА_1. Крім
того, в ОСОБА_3 на носі був синець.

2

З
досліджених в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_6, даних ним в період досудового слідства, вбачається,
що він 11 листопада 2006 року,
в11 годин, будучи в розта­шуванні
казарми був очевидцем, як молодший
сержант ОСОБА_1, застосував насильст­во
до ОСОБА_3, ударивши його кулаком в
груди, від чого останній упав на ліжко.

Під час
судового слідства, свідок ОСОБА_6, змінив свої покази, та в судовому засіданні показав, що нічого не бачив, як підсудний застосовував насильство до
потерпілого. А під час досудового слідства з протоколом допиту його в якості
свідка не знайомили, а дали лише
розписатись, також при відтворенні
обстановки та обставин подій з його участю.

Оцінюючи
покази свідка ОСОБА_6, виходячи з
наведеного вище, суд надає перевагу його
показам, даним в ході досудового
слідства, а зміну показів в судовому
засіданні розці­нює як сприяння підсудному в ухиленні від відповідальності і
направлені на захист від обви­нувачення,
а тому є непослідовними і недостовірними, як такі,
що спростовуються показами самого підсудного та свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_7.

Згідно
висновку військово-лікарської комісії підсудний здоровий і придатний до вій­ськової
служби.

Із
довідки, виданої командиром військової
частини А-3990 рядовий ОСОБА_3 є підлеглим по військовій службі молодшому
сержанту ОСОБА_1.

Таким чином, суд вважає встановленим в судовому
засіданні, що підсудний ОСОБА_1, будучи військовою службовою особою, застосував насильство щодо підлеглого
рядового ОСОБА_3, яке виразилось в
завданні йому побоїв, фізичної болі, синця носа.

Ці його дії суд
кваліфікує за ст. 424 ч. 2 КК України.

При
призначенні виду та міри покарання підсудному суд враховує характер та ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особу
винного, який по місцю служби та
проживання характе­ризується позитивно.

Обставинами, що пом'якшують покарання підсудному суд
враховує такі - як його щи­ре каяття, те
що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, часткове доб­ровільне відшкодування завданих
збитків потерпілому, його молодий вік.

Враховуючи
конкретні обставини справи, при яких був
вчинений злочин, думку поте­рпілого, суд вважає,
що з урахуванням особи винного,
обставин що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, можливо перейти до
іншого, більш м'якого виду основного
покарання, не зазначеного в санкції
статті за цей злочин, тобто засто­сувати ст. 69
КК України, і призначити покарання у
вигляді тримання в дисциплінарному ба­тальйоні військовослужбовців. А
тому, таке покарання є необхідним і
достатнім для його ви­правлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

На
підставі вкладеного, та керуючись ст.
ст. 323, 324 КППК України, військовий міс­цевий суд гарнізону, -

засудив;

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочину,
передба­ченого ч. 2 ст. 424 КК України, із застосуванням ст. 69
КК України, призначити покарання -1 рік
тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Міру
запобіжного заходу, відносно засудженого
ОСОБА_1 - нагляд командування Полтавського зонального відділення військової служби
правопорядку відмінити, і до вступу
вироку в законну силу, утримувати його
на гауптвахті Полтавського зонального відділення військової служби
правопорядку.

Строк відбування
покарання ОСОБА_1 обчислювати із 13 березня 2007 року.

На вирок
може бути подана апеляція у військовий апеляційний суд Центрального регі­ону, через військовий місцевий суд Черкаського
гарнізону, протягом п'ятнадцяти діб з
моме­нту його проголошення, а засудженим
- у той же строк, з моменту вручення
йому копії виро­ку.