АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/356/15 Справа № 183/7299/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002877, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2014 року, за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Єпіфанівка, Кремінського району, Луганської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки; за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на три роки, з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Вироком суду стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 600,00 грн. та моральну шкоду - 2000,00 грн.
Також стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави витрати по проведенню судової експертизи в розмірі 787,20 грн.
На вирок суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій він, неоспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації вчиненного обвинуваченим, просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_6 покарання: за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України - у виді позбавлення волі строком на чотири роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, оскільки воно є несправедливим та недостатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів. На думку прокурора, судом при призначенні покарання не надано належної уваги тому, що ОСОБА_6 в період досудового розслідування переховувався від слідства, вчинив злочини у невеликий проміжок часу, один з яких із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а також не відшкодував потерпілим завдані збитки.

10 лютого 2015 року в порядку ст. 403 КПК України прокурором подано зміни до апеляційної скарги, згідно яких він просить вирок скасувати частково в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України - у виді позбавлення волі строком на чотири роки. Строк відбування покарання рахувати з дня тримання його під вартою. В іншій частині вирок залишити без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 03 серпня 2014 року близько о 04-25 годин поблизу будинку 5 по вулиці Комсомольській в м. Новомосковськ Дніпропетровської області наздогнав ОСОБА_9 , і відкрито, із корисливих мотивів, шляхом ривку заволодів її майном на загальну суму 2438,00 грн. та майном ОСОБА_10 , яке знаходилось у ОСОБА_9 на загальну суму 2276,00 грн., спричинивши потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказані суми.

05 серпня 2014 близько 12-40 години ОСОБА_6 , повторно, поблизу будинку № 30 по вул. Лермонтова м. Новомосковська Дніпропетровської області, із корисливих мотивів, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, підійшовши ззаду ОСОБА_8 , лівою рукою обхватив її за плечі, а правою рукою схопив її за волосся, яке потягнув вниз, після чого обома руками схопив за сумку ОСОБА_8 , яку зірвав шляхом ривку з правого плеча, від чого ОСОБА_8 впала на землю, а ОСОБА_6 відкрито заволодів її майном, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 450 грн. та заподіяв легкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги зі змінами, просив вирок суду скасувати частково та ухвалити новий вирок, у зв`язку з м`якістю призначеного обвинуваченому покарання.

Обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін та не позбавляти його свободи, врахувати знаходження у нього на утриманні двох малолітніх дітей та його бажання працювати і сплатити спричинену шкоду потерпілій ОСОБА_8 .

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 вважала вирок таким, що не підлягає скасуванню, посилалась на те, що суд вірно врахував сімейні обставини ОСОБА_6 . При цьому підтримала позицію прокурора щодо призначення покарання обвинуваченому.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового провадження, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, співставивши їх з наявними в справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а вирок є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України та інші фактичні обставини кримінального провадження визнавались обвинуваченим в суді першої інстанції, на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Перевіряючи доводи прокурора, про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, несправедливим та недостатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Даних, які б свідчили, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено.

Так, відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання, врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та його ставлення до вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має сім`ю, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, а також те, що за місцем проживання компрометуючих матеріалів щодо нього не надходило; врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання ним своєї вини, щире каяття, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, обставини, що передували вчиненню злочину втрата новонародженої дитини, і прийшов до висновку, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо без його ізоляції від суспільства та щодо ОСОБА_6 можливо застосувати покарання з випробовуванням згідно з ст. 75 КК України.

Разом з тим, суд вірно зазначив, що обставин, які обтяжують покарання за вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та які б слугували підставою призначення більш суворого покарання ОСОБА_6 не має.

В силу ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В ході апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого та інших обставини кримінального провадження, виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування покарання, оскільки таке звільнення від відбування покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегією суддів також перевірено правильність призначення покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та встановлено, що суд першої інстанції правильно застосував правила передбачені ст. 70 КК України і призначив ОСОБА_6 покарання в повній відповідності до вказаної статті.

Отже, колегія суддів, погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, вважає що воно призначене з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, в тому числі й тих про які прокурор вказує в своїй апеляційній скарзі, і погоджується, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є справедливим, співрозмірним і достатнім для досягнення його цілей.

Доводи прокурора про необхідність зазначення в вироку часу знаходження ОСОБА_6 під час досудового розслідування під вартою з 30 жовтня 2014 року по 10 грудня 2014 року, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах ст. 72 КК України, оскільки судом обвинуваченого звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням.
Таким чином, доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок м`якості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані, оскільки не встановлено обставин, які б дозволяли прийти до висновку про не можливість призначення обвинуваченому покарання з випробовуванням згідно з ст. 75 КК України, тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області: