АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/114/15 Справа № 201/8505/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Депутатське Усть-Янського району
Російської Федерації, громадянки України, яка проживає за
адресою: АДРЕСА_1 , такої, що не має
судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 302 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком один рік з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 ставить питання про зміну вироку суду, визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, та звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям на підставі ст. 45 КК України. Посилається на те, що в діях ОСОБА_6 не було умислу на звідництво з метою наживи, а отже відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України. Стверджує, що обвинувачена вперше телефонувала особам, які займаються проституцією, яких-небудь контактів та домовленостей з приводу отримання грошових коштів в якості винагороди не відбувалось. Зазначає, що обвинувачена свою вину визнала частково, щиро розкаялася, обіцяла в подальшому злочинів не вчиняти, активно сприяла розкриттю злочину.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ставить питання про зміну вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та просить вважати її засудженою за ч. 2 ст. 302 КК України до двох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від відбуття покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком один рік, поклавши на неї обов`язки, передбачені п.п. 2, 3 ст. 76 КК України. Посилається на те, що суд, призначаючи покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, не застосував закон, який підлягає застосуванню, оскільки не навів у резолютивній частині вироку посилання на ст. 75 КК України, якою регламентовано правові підстави для звільнення особи від відбування покарання з іспитовим строком.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 , виконуючи обов`язки адміністратора готелю, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , 05 червня 2014 року приблизно о 15.00 годині, прийняла замовлення на користування готелем від раніш незнайомого ОСОБА_9 , під час якого погодилась на прохання останнього організувати йому зустріч для надання сексуальних послуг та викликала з мобільного телефону до готелю ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які займаються розпустою. Далі, реалізуючи свій умисел на звідництво для розпусти з метою наживи, познайомила ОСОБА_10 і ОСОБА_11 з ОСОБА_9 , який виявив бажання вступити в інтимні стосунки з ОСОБА_10 та передав їй грошову винагороду за надання послуг сексуального характеру в сумі 400 грн., після чого ОСОБА_10 , отримавши грошову винагороду в сумі 400 грн., передала ОСОБА_11 вказані грошові кошти на зберігання та надала інтимні послуги ОСОБА_12 . Того ж дня о 15.50 годині, згідно раніше оговореної домовленості, ОСОБА_11 в приміщенні готелю передала ОСОБА_6 із грошових коштів, отриманих від клієнта, 100 грн. в якості винагороди за звідництво.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думкупрокурора ОСОБА_7 , яка просила апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити та заявляла про безпідставність поданої апеляційної скарги захисника, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги захисника і просили задовольнити їх в повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступного.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що висновки суду не підтверджені зібраними у ньому доказами, є необгрунтованими.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження. Суд правильно встановив обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що підтверджено розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, яким судом дана належна оцінка.

З викладеними в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 доводами про те, що за участю обвинуваченої ОСОБА_6 яких-небудь контактів та домовленостей з приводу отримання грошових коштів в якості винагороди не відбувалося, колегія суддів не може погодитися.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 у своїй скарзі хоч і твердить про те, що обвинувачена, коли телефонувала особам, які займаються розпустою, на прохання клієнта готелю, не мала на меті отримати від таких дій грошову винагороду, але водночас захисник взагалі не оцінює дії обвинуваченої та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Так, згідно з показаннями ОСОБА_6 в судовому засіданні вона визнала, що за проханням клієнта запросила дівчат для надання послуг інтимного характеру і після їх від`їзду, побачивши на трюмо 100 грн., поклала їх собі в сумку, як вона пояснила, щоб їх не віднесло протягом.

Між тим, про доведеність вини ОСОБА_6 у здійсненні звідництва для розпусти з метою наживи за наведених у вироку обставин свідчать такі докази.

Як убачається з матеріалів провадження, свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що знав, що в готелі, розташованому по АДРЕСА_2 , можна отримати послуги інтимного характеру і коли він звернувся до адміністратора ОСОБА_6 викликати дівчат та погодилась і кудись зателефонувала, після чого приїхали двоє дівчат і одній з них він сплатив 400 грн.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 пояснили про те, що клієнт вибрав ОСОБА_13 та сплатив 400 грн., які остання віддала ОСОБА_11 , з яких та на очах у адміністратора поклала на трюмо 100 грн., так як "відкат" адміністратору завжди обов`язковий при виклику та ніколи не обговорюється, що остання бачила гроші та ніяк не заперечувала проти того, що свідок їх поклала.

Під час обшуку 05 червня в сумці ОСОБА_6 було вилучено гроші, з яких 100 грн. були з грошей, отриманих від ОСОБА_9 ( а.с. 24-28, 75, 76) , а на робочому місці адміністратора було вилучено мобільний телефон, з якого здійснювався дзвінок для виклику дівчат для надання послуг інтимного характеру за номером, який мається на візитниці еротичного змісту, вилученій при обшуку в готелі, презервативи, журнали "Посуточно, почасово" "Длительные сроки. Помесячно".

Виходячи з наведеного, доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_6 , в яких він стверджує, що у обвинуваченої не було мети на наживу при звідництві для розпусти, є безпідставними, як і його доводи про відсутність у провадженні об`єктивних доказів вини у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за який її засуджено.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 за встановлених судом обставин відповідає доказам, які були предметом ретельного дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку. Проявів упередженості щодо ОСОБА_6 як з боку слідчих органів, так і суду, вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що слідство та суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання свідків, дані протоколу огляду й інші дані порівняно з оцінкою їх обвинуваченою та її захисником, не свідчить про необ`єктивність суду.

За таких обставин не має підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 за інкримінованим їй кримінальним правопорушенням з ч. 2 на ч. 1 ст. 302 КК України та звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям на підставі статті 45 КК України, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченої.

Таким чином, твердження захисника про відсутність у справі достовірних доказів про доведеність вини обвинуваченої у звідництві для розпусти з метою наживи, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними, оскільки ці доводи захисника не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються зібраними у кримінальному провадженні та покладеними в основу вироку доказами.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у кримінальному провадженні, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у кримінальному провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності і допустимості доказів.

Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, суд дійшов обгрунтованого висновку про винність ОСОБА_6 у звідництві для розпусти з метою наживи, призначене обвинуваченій покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України, але призначаючи їй покарання у виді обмеження волі з випробуванням, не застосував закон, який підлягав застосуванню, оскільки не навів у резолютивній частині вироку посилання на ст. 75 КК України, якою регламентовано правові підстави для звільнення особи від відбування покарання з іспитовим строком. Зважаючи на викладене, резолютивна частина вироку підлягає зміні, у якій необхідно вказати про застосування ст. 75 КК України при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження, задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 2 ст. 302 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

В решті вирок відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4