ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_1, подану в інтересах засудженого ОСОБА_2, на вирок Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и в:

За вироком Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року, визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК України не судимого,

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Цим же вироком визнано винуватим та засуджено ОСОБА_3 за ст. 198 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року змінено вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 та із застосуванням ст. 69 КК України пом'якшено йому призначене судом покарання у виді позбавлення волі до 2 років.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватими та засуджено за те, що він 11 березня 2014 року близько 17 год. 05 хв., предметом, пристосованим для відкриття замків дверей, відкрив один замок дверей, які ведуть до квартири АДРЕСА_2, та зламавши ногою другий замок, проник до вказаної квартири, звідки таємно викрав майно ОСОБА_4 на загальну суму 35000 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_2 та пом'якшення призначеного йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. На думку захисника, суд при призначенні покарання неповною мірою врахував визнання винуватості засудженим, його щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння органам досудового розслідування у його розкритті. Крім того, захисник вважає, що судом не враховано позитивну характеристику засудженого за місцем проживання, те, що ОСОБА_2 на спеціальних обліках не перебував, мав на утриманні сім'ю, відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому.

Вивчивши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Захисник не оскаржує доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненому злочині та кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, і не зазначає доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування або зміни судових рішень.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, при призначенні ОСОБА_2 покарання вищевказані вимоги кримінального закону судом дотримано.

Призначаючи покарання у мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу засудженого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, на спеціальних обліках не перебував. Пом'якшуючими покарання обставинами було визнано визнання ОСОБА_2 своєї винуватості у вчиненому злочині та відшкодування шкоди потерпілому у частині, що повернута органами Міністерства внутрішніх справ, наявність на утриманні неповнолітньої дитини.

Одночасно як убачається із ухвали, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, які за змістом аналогічні доводам його касаційної скарги, та частково задовольнивши їх, визнав пом'якшуючими покарання обставинами та такими, що у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для призначення ОСОБА_2 покарання більш м'якого, ніж передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України: щире каяття засудженого у вчиненому злочині та сприяння органам досудового розслідування у його розкритті, позитивну характеристику за місцем проживання, вжиття заходів ОСОБА_2 щодо відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди, а також наявність на його утриманні сім'ї.

Окрім того, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_2 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про засудженого, пом'якшуючих покарання обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_2 покарання.

Інших доводів, які б давали підстави вважати призначене ОСОБА_2 покарання таким, що не відповідає вимогам закону, касаційна скарга захисника не містить.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

у х в а л и в:

Відмовити захиснику ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7