У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Редьки А.І.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Пивовара В.Ф.,

за участю прокурора

Морозової С.Ю.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 18 вересня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Донецької області, на вирок
Совєтського районного суду м. Макєєвки Донецької області від 25 липня 2007
року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

двічі судимого, останній раз 21.03.2007 року

за ст. 395 КК України до штрафу в розмірі

510 гривень,

за ч. 1 ст.
129 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
та покладено обов'язки, передбачені ст. 76 КК України.

В апеляційній інстанції вирок не
переглядався.

За вироком суду, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він,

8 квітня 2007
року близько 23 години, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись
в будинку АДРЕСА_1, під час сварки з ОСОБА_2, висловив в її адресу погрозу
вбивством, завдаючи потерпілій удари в різні частини тіла.

У касаційному поданні прокурор порушує
питання про скасування вироку суду в зв'язку з істотним порушенням норм
кримінально-процесуального закону та невідповідності призначеного покарання
тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Зазначає, що суд правильно
встановив фактичні обставини справи та дійшов вірного висновку про доведеність
вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, але не
вказав обов'язкової ознаки цього злочину - реального сприйняття потерпілою
погрози вбивством. Крім того, вважає, що приймаючи рішення про звільнення
засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд не врахував того, що

ОСОБА_1 не
працює, суспільно корисною діяльністю не займається, має незняту та непогашену
судимість за вчинення умисного вбивства, втретє вчинив умисний злочин, що
свідчить про його схильність до злочинної діяльності, що унеможливлює його
виправлення без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку касаційного подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У мотивувальній частині вироку, формулюючи обвинувачення, визнаного судом
доведеним, суд зазначив, що ОСОБА_1 висловив погрозу вбивством на адресу
ОСОБА_2.

Про реальність сприйняття такої погрози можна зробити висновок лише з показань
потерпілої. Однак, дослідження доказів по даній справі проводилось в порядку, визначеному ч. 3 ст. 299 КПК
України, а тому потерпіла ОСОБА_2 судом не допитувалась.

При аналізі доказів суд зазначив, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. 1
ст. 129 КК України як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватись
цієї погрози.

Отже, доводи прокурора про порушення судом вимог ст. 334 КПК України є
безпідставними.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з
урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що
обтяжують покарання.

Призначене засудженому ОСОБА_1 покарання є справедливим, необхідним і
достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального
закону, які були б підставою для скасування судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора залишити без задоволення, а вирок Совєтського
районного суду м. Макєєвки Донецької області від 25 липня 2007 року щодо ОСОБА_1
- без зміни.

судді:

Редька А.І. Лавренюк М.Ю. Пивовар В.Ф.