н/п 1-кс/640/7091/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2013 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - Колесник С.А.,

при секретарі - Боденко Д.О.,

за участю слідчого - Лазаренко О.В.,

захисника - адвоката - Радченко О.В.,

власника майна - ОСОБА_2

розглянувши в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Лазаренко Олесі Володимирівни по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2013 за № 0005405, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про арешт майна,-

встановив:

Слідчий СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області капітан міліції Лазаренко О.В. 04.11.2013 звернулася до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим зі старшим прокурором прокуратури Київського району м.Харкова Горобець В.Ф., про накладення арешту на житлове приміщення першого поверху - трьохкімнатну квартиру, загальною площею 78,5 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, 1962 р.н.

На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що 14.10.2013 до Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5. про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 чим завдала потерпілому матеріальної шкоди, та яка була внесена СВ Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005405 від 14.10.2013, за ознаками ч.1 ст.190 КК України.

Під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_6, 1926 р.н., 01.10.2004 року договором купівлі-продажу відчужила квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, 1962 р.н.

Наступний договір, як і оплату коштів у розмірі 270 000 гривень ставить під сумнів потерпілий - ОСОБА_5, який є єдиним спадкоємцем усього майна померлої ОСОБА_6, яка йому була родичкою (тіткою), мотивуючи тим, що документи, які начебто подані у БТІ м. Харкова від імені ОСОБА_6, які є обов'язковими при державній реєстрації права власності на майно, мають ознаки підробки, та заповнені не нею, що є підтвердженням доводів про помилкове сприйняття дійсної мети угоди від 01.10.2004 року ОСОБА_6

29.10.2013 року потерпілим ОСОБА_5 був поданий цивільний позов до ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження № 0005405 від 14.10.2013р. на суму 1 600 000 гривень.

Слідчий вказує, що предметом кримінального правопорушення, є житлове приміщення першого поверху - трьохкімнатна квартира, загальною площею 78,5 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1, якою незаконно заволодів ОСОБА_2 та яка на теперішній час перебуває у його власності, у зв'язку з чим вищевказане житлове приміщення - квартира, підлягають арешту з метою її збереження та задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_5., заявленого у кримінальному провадженні.

Крім того, на думку слідчого, не застосування заборони відчуження майна у вигляді арешту може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню (відчуження, переведення у нежитловий фонд, знищення, пошкодження, тощо).

Право власності ОСОБА_2 на майно, що підлягає арешту, підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 11720775 від 28.10.2013. Згідно цьому витягу загальна вартість нерухомого майна складає 13 563 гривні.

Слідчий зазначає в клопотанні, погодженому з прокурором, що накладення арешту на вищевказану квартиру може мати силу забезпечення кримінального провадження та забезпечить виконання судового рішення щодо забезпечення цивільного позову потерпілого.

В судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_2 та його захисник - адвокат Радченко О.В. у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на недостатність доказів, що вказували б на вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України; недоведеність настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та недоведеність можливого розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, про що подали письммові заперечення.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив наступне.

СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005405, внесеному до ЄРДР 14.10.2013, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Як зазначено вище, слідчий в поданому до суду клопотанні просить накласти арешт на житлове приміщення першого поверху - трьохкімнатну квартиру, загальною площею 78,5 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, 1962 р.н.

Згідно наданих документів, у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 заявив цивільний позов, яким просив визнати його цивільним позивачем по кримінальному провадженню №0005405 в зв»язку з тим, що шахрайськими діями ОСОБА_2 йому завдано матеріальної шкоди на суму 1 600 00,00 грн.

Разом з тим, на час розгляду клопотання в даному кримінальному провадженні осіб, яким повідомлено про підозру за ч.1 ст.190 КК України - немає.

Отже, в порушення вимог ч. 4 ст. 171 КПК України, слідчий не довів достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення та не довів можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на вказану вище квартиру з метою забезпечення цивільного позову.

Разом з тим, за змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов'язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Так, з доданого до клопотання Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що до Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області звернувся ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа квартирою № 2 буд. 49-А по вул. Пушкінській у м.Харкові, чим завдала потерпілому матеріальної шкоди.

Отже, враховуючи те, що на даний час СВ Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні по незаконному заволодінню квартирою АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, слідчий суддя вважає, що означена квартира відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України та не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, а тому необхідно накласти арешт на зазначену вище квартиру, шляхом заборони її відчуження. Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності ОСОБА_2 завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Лазаренко Олесі Володимирівни по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2013 за № 0005405, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом заборони її відчуження.

Виконання ухвали доручити слідчому СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області капітану міліції Лазаренко Олесі Володимирівні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя Колесник С.А.