У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_15,
суддів з участю прокурора ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 2 грудня 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2014 року.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2013 року

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, в силу ст. 89 КК України не судимого, -

засуджено: за ч. 3 ст. 152 КК України на 9 років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 153 КК України на 5 років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 остаточно призначено 10 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2014 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7, судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.

ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 25 квітня 2007 року, приблизно о 19 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись за місцем свого проживання в АДРЕСА_1, скориставшись безпорадним станом неповнолітньої ОСОБА_8, 1991 року народження, діючи з метою задоволення своєї статевої пристрасті, проти волі потерпілої, із застосуванням фізичного насильства, спочатку задовольнив свою статеву пристрасть природним способом, а потім двічі задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом за обставин, встановлених судом і викладених у вироку.

Крім того, ОСОБА_6, в період часу з середини грудня 2011 року по 27 березня 2012 року, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7, шляхом проникнення через відчинені двері на територію господарського двору КП «Гідропарк Лузанівка», що по вул. Миколаївська дорога, 172-а в м. Одесі, таємно викрали майно, що належало ТОВ «Бюро Афектної Реклами», на загальну суму 4817 грн. 50 коп.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5, за її змістом, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд з посиланням на порушення цим судом вимог ст. 377 КПК України 1960 року, оскільки вважає, що в ухвалі не наведені докладні мотиви на спростування доводів апеляцій засудженого та захисника. При цьому захисник заперечує наявність в діях ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки крадіжки, як поєднаної з проникненням у сховище, а тому вважає, що дії засудженого мають бути перекваліфіковані на ч. 2 ст. 185 КК України, а призначене йому за цим законом покарання - пом'якшено. Оспорюючи вчинення ОСОБА_6 статевих злочинів, захисник посилається на неповноту досудового та судового слідства, покладення в основу судових рішень суперечливих, на його думку, показань батьків потерпілої - ОСОБА_9, ОСОБА_10, свідка ОСОБА_11 та інших, яким суд апеляційної інстанції також не дав належної оцінки. Крім того вказує на порушення права засудженого на захист.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду про винність засудженого ОСОБА_6 у вчиненні статевих злочинів щодо неповнолітньої ОСОБА_8 за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, грунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку у вироку.

Доводи касаційної скарги захисника про те, що засуджений ОСОБА_6 не причетний до згвалтування потерпілої ОСОБА_8 та задоволення з нею статевої пристрасті неприродним способом колегія суддів вважає безпідставними.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що вона разом з ОСОБА_11 та його двоюрідним братом ОСОБА_6 прийшли на квартиру останнього, куди також прийшли чоловік з жінкою (власники квартири). Потім ОСОБА_6 відправив ОСОБА_11 в магазин за горілкою, а її завів у кімнату та із застосуванням насильства спочатку згвалтував, а потім задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом. Про її неповнолітній вік ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_6 ще тоді, коли вони разом знаходилися в кафе. Приїхавши додому, вона лише наступного дня повідомила свою матір про зґвалтування, яка про це заявила в міліцію.

Зазначені показання потерпілої ОСОБА_8 суд обгрунтовано взяв до уваги як правдиві, оскільки такі ж показання потерпіла давала під час досудового слідства, в судовому засіданні та підтвердила їх у суді при повторному допиті. Крім того, показання потерпілої об'єктивно підтверджуються показаннями представника потерпілої ОСОБА_9, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, оголошеними у судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_12 та померлого ОСОБА_12, даними відповідних експертиз, а також показаннями самого ОСОБА_6 у судому засіданні 17 вересня 2007 року, де він визнав, що 25 квітня 2007 року в квартирі по АДРЕСА_1 вчинив статеві акти з потерпілою ОСОБА_8 природним та неприродним способами.

Доводи касаційної скарги про те, що у справі допущена неповнота досудового та судового слідства щодо правильності встановлення фактичних обставин вчинених ОСОБА_6 статевих злочинів стосовно потерпілої ОСОБА_13 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апеляційний суд з аналогічними доводами апеляції захисника не погодився, бо дійшов висновку, що зазначені обставини справи судом першої інстанції встановлені правильно. Підстав для сумніву в правильності висновків судів першої та апеляційної інстанції немає, оскільки фактичні обставини підтверджуються дослідженими доказам, яким суд першої інстанції дав об'єктивну оцінку в їх сукупності відповідно до вимог ст. 67 КПК України 1960 року, а апеляційний суд, перевіривши наведені у вироку докази, визнав таку оцінку правильною. Та обставина, що особу на ім'я «Юра» не встановлено і не допитано, не свідчить про неповноту досудового та судового слідства, оскільки з достатньою повнотою обставини справи встановлені за показаннями потерпілої, допитаних у справі свідків та висновками судових експертиз.

Безпідставними колегія суддів вважає також і доводи касаційної скарги про суперечливість показань представника потерпілої та допитаних у справі свідків, оскільки в сукупності показання цих осіб узгоджуються з показаннями потерпілої і не суперечать фактичним обставинам справи. Про те, що ОСОБА_6 знав про неповнолітній вік потерпілої, послідовно показував свідок ОСОБА_11, а показання свідків ОСОБА_12 були оголошені відповідно до вимог ст. 306 КПК України 1960 року, проти чого не заперечували ні сам ОСОБА_6, ні його захисник.

З урахуванням зібраних у справі доказів у їх сукупності та їх об'єктивної оцінки, судом правильно встановлено фактичні обставини справи, а злочинні дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 152 та ч. 2 ст. 153 КК України.

Що ж стосується доводів захисника про те, що в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутня кваліфікуюча ознака крадіжки, поєднаної з проникненням у сховище, оскільки відсутні об'єктивні докази того, що територія не мала вільного доступу, а тому дії засудженого мають бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, то колегія суддів також вважає їх безпідставними.

Як вбачається з протоколу відтворення обстановки і обставин події з участю ОСОБА_7, територія господарського двору КП «Гідропарк Лузанівка» огороджена парканом, призначена для зберігання майна, а хвіртка зачиняється на замок (т. 1, а.с. 89-94), що також підтвердила у судовому засіданні завгосп підприємства - свідок ОСОБА_14 Крім того, з показань ОСОБА_7 як підозрюваного та обвинуваченого вбачається, що доступу на огороджену територію, де зберігалися металеві листи ні він, ні ОСОБА_6 не мали і проникали на цю територію з метою крадіжки (т. 1, а.с. 77-78, 87-88). Тому та обставина, що хвіртка господарського двору відкривалася в робочий час для доступу працівників парку, не може бути підставою для перекваліфікації дій засудженого за доводами касаційної скарги, бо крадіжку майна ним було вчинено з проникненням на територію господарського двору, який використовувався КП «Гідропарк Лузанівка» як сховище. З урахуванням викладеного, злочинні дії ОСОБА_6 щодо викрадення чужого майна за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, вірно кваліфіковані за ч. 3 ст.185 КК України

Твердження захисника про відсутність технічного запису судового процесу суперечить матеріалам справи, бо згідно протоколу судового засідання та технічного запису, за клопотанням захисника ОСОБА_5 технічна фіксація судового процесу судом здійснювалася з 6 серпня 2013 року. Необгрунтованими є і доводи захисника про порушення права ОСОБА_6 на свій захист, оскільки від участі захисника він спочатку відмовився, а потім заявив клопотання про забезпечення його захисником, яке суд беззаперечно задовольнив, надавши захиснику, відповідно до протоколу судового засідання, можливість безперешкодного спілкування з підсудним та матеріали справи для ознайомлення (т. 2, а.с. 351 зв., а.с. 352 зв.).

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону органами досудового слідства та судами першої і апеляційної інстанції у справі не допущено, тому підстав для скасування ухвали апеляційного суду за доводами касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості вчинених ним злочинів, даних про його особу та обставин, що обтяжують покарання, зокрема, вчинення статевих злочинів у стані алкогольного сп'яніння.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

С У Д Д І :

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17