Справа № 1-20/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2011 рокум.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі

головуючого-судді Савранського О.А.

за участю - секретаря Резніченко І.М.

прокурора - помічника прокурора району ОСОБА_1

потерпілої - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Корсуні-Шевченківському кримінальну справу по обвинуваченню:

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець, зареєстрований і проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, розлучений, має на утриманні одну малолітню дитину, не працюючий, невійськовозобовязаний, не судимий, запобіжний захід підписка про невиїзд

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, суд

Встановив:

Підсудний ОСОБА_3 будучи зобовязаним згідно рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2001 року сплачувати кошти (аліменти) на користь ОСОБА_2 на утримання своєї малолітньої дитини - дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого офіційного ? мінімуму, починаючи з 24 квітня 2001 року і до повноліття дитини, ніяких мір пошуків роботи та свого працевлаштування не прийняв, ніде не працював, заборгованість по сплаті аліментів не ліквідував та продовжує і далі злісно ухилятися від їх сплати, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 01 жовтня 2010 року складає 13 565,80 грн..

Допитаний в суді підсудний ОСОБА_3 вину свою в предявленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся і дав суду такі показання.

Що дійсно перебував у шлюбі з потерпілою. Від шлюбу має неповнолітню дитину, яка проживає біля матері. В 2001 році з нього було стягнуто аліменти на утримання доньки. Дане рішення суду він не оскаржував. З позовом до суду про зменшення розміру аліментів не звертався. Аліменти не сплачував взагалі, так як офіційно ніде не працював, тимчасові заробітки витрачав на свої потреби. Чому офіційно не працевлаштовується пояснити конкретно нічного не зміг. Про те, що відсутність офіційного працевлаштування не звільняє його від сплати аліментів, знає. Зобовязується надалі погасити заборгованість і не допускати її в подальшому.

Вину свою підсудний ОСОБА_3 визнає повністю, щиро кається у вчиненому і просить розглядати справу у спрощеному порядку, суть якого як і порядок оскарження при такому розгляді справи, йому розяснені і зрозумілі, а саме, що при не дослідженні доказів стосовно тих обставин справи та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються, підсудний і інші учасники розгляду справи позбавляються права оспорювати ці фактичні обставини та розмір цивільного позову у апеляційному порядку. Він правильно розуміє зміст цих обставин, його позиція добровільна та істинна. Прокурор і потерпіла не заперечують проти такого розгляду справи.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, які досліджені в суді в порядку, передбаченому ч.3 ст.299 КПК України, суд вважає, що предявлене підсудному ОСОБА_3 обвинувачення повністю доказане.

Дії підсудного ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_3 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який класифікується як злочин невеликої тяжкості; що він не працює; позитивно характеризується по місцю проживання; думку потерпілої про покарання та розмір заборгованості по сплаті аліментів.

Обставинами, які помякшують покарання підсудному ОСОБА_3 суд визнає: щире каяття, молодий вік.

Обставин, які обтяжують покарання підсудному ОСОБА_3 суд не вбачає.

З урахуванням всіх цих обставин, суд вважає, що виправлення і перевиховання підсудного ОСОБА_3 можливе лише з відбуванням покарання у виді обмеження волі, як необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишається попередній - підписка про невиїзд.

Речових доказів і судових витрат по справі немає.

Цивільний позов по справі не предявлений.

Арешт на майно не накладався.

Підсудний під час досудового слідства під вартою не утримувався.

Керуючись ст.ст.323,324 КПК України, суд

Засудив:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

Призначити засудженому ОСОБА_3 за ч.1 ст.164 КК України покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців.

Відбування покарання засудженому ОСОБА_3 оприділити у виправному центрі.

Строк відбування покарання рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити попередній - підписку про невиїзд.

Зобовязати засудженого ОСОБА_3 не пізніше трьох діб з дня отримання припису кримінально-виконавчої інспекції про виїзд до місця відбування покарання, виїхати до місця відбування покарання і прибути туди відповідно до вказаного в приписі строку.

Розяснити засудженому ОСОБА_3, що ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі є злочином проти правосуддя, передбаченим ч.ч.1 і 2 ст.390 КК України.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_5