Ухвала іменем україни 14 серпня 2014 року

м. КиївКолегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Лагнюка М. М.,

суддів: Літвінова Є. В.,
Суржка А. В.,

з участю прокурора Голюги В. В.,

виправданих ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні
кримінальну справу за касаційною
скаргою заступника прокурора
Хмельницької області на вирок
Хмельницького міськрайонного суду від
29 жовтня 2012 року та ухвалу Апеляційного
суду Хмельницької області від 01 квітня
2014 року стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Хмельницького міськрайонного
суду від 29 жовтня 2012 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України,
раніше не

судимий,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року

народження, громадянин України, раніше
не судимий,

виправдані за ч. 2 ст. 365 КК України на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року
у зв'язку з відсутністю в їх діях події
злочину.

Ухвалою Апеляційного суду
Хмельницької області від 01 квітня 2014
року вирок місцевого суду залишений
без зміни.

Органом досудового слідства ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 обвинувачувалися у злочинах
вчинених за наступних обставин.

Так, ОСОБА_1, працюючи
інспектором дорожньо-патрульної
служби відділення Державної
автомобільної інспекції Хмельницького
районного відділу внутрішніх справ
УМВСУ в Хмельницькій області, а ОСОБА_2
інспектором дізнання вказаної
інспекції 30 жовтня 2005 року, на
виконання розпорядження начальника
Хмельницького РВ УМВСУ в Хмельницькій
області № 16 від 30.10.2005 року, несли
службу з метою профілактики та
розкриття майнових злочинів на
території Хмельницького району
Хмельницької області.

Біля 23 год. 50 хв., під час несення служби
на автодорозі між селами Осташки та
Грузевиця, Хмельницького району, яка
пролягає через ліс, на неосвітленій
ділянці, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зупинили
автомобіль ВАЗ-21013, державний номер
НОМЕР_1, право керування та
розпорядження яким мав ОСОБА_3, а
керував даним автомобілем ОСОБА_4

На вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред'явити
документи на право керування та
розпорядження транспортним засобом,
ОСОБА_3, перебуваючи у ньому в якості
пасажира, відмовився виконати
зазначену вимогу, посилаючись на те, що
їх зупинили у безлюдному місці в темну
пору доби і просив проїхати до
найближчого населеного пункту.

У зв'язку із чим ОСОБА_1, порушуючи свої
функціональні обов'язки, зокрема
вимоги ст. 3 Закону України «Про
міліцію» в частині дотримання в своїй
діяльності законності, гуманізму,
поваги до особи, на ґрунті особистих
неприязних відносин з ОСОБА_3, які
раптово виникли у зв'язку з відмовою
ОСОБА_3 пред'явити документи на
транспортний засіб, проявляючи
зверхність та перевищуючи свої
службові повноваження, схопив ОСОБА_3
за верхній одяг і витягнув його з
автомобіля. Після чого, ОСОБА_1 зняв
свій пояс і, діючи узгоджено з ОСОБА_2,
котрий на той час утримував

ОСОБА_3, насильно зв'язали йому руки за
спиною. Далі ОСОБА_1 підвів ОСОБА_3 до
багажника службового автомобіля ВАЗ
21099,

д/н НОМЕР_2, і коли ОСОБА_2 відкрив кришку
багажника, вдарив ОСОБА_3 кулаком в
груди. В цей час ОСОБА_2 схопив

ОСОБА_3 за ноги і разом з ОСОБА_1 кинули
його у багажник автомобіля.

Після цього, ОСОБА_2 сів за кермо
службового автомобіля і повіз
зв'язаного ОСОБА_3 в напрямку м.
Хмельницького.

ОСОБА_3, задихаючись парами
нафтопродуктів, з метою звільнитися з
багажника, почав бити ногами по задній
спинці сидіння. По цій причині ОСОБА_2
зупинив автомобіль та відкривши кришку
багажника, словесно намагався
примусити ОСОБА_3 втихомиритись. В цей
час до багажника підійшов ОСОБА_1, який
їхав позаду на автомобілі ОСОБА_3, та
наніс удар кулаком по тулубу ОСОБА_3
Після цього ОСОБА_2 продовжив рух далі у
напрямку

м. Хмельницького. ОСОБА_3, усвідомлюючи,
що на його дії працівники ДАІ не
реагують, почав сильніше наносити
удари по спинці заднього сидіння, в
результаті чого вибив її з кріплення
правої сторони автомобіля. ОСОБА_2 ще
раз зупинив автомобіль, відкрив кришку
багажника і коли до багажника підійшов
ОСОБА_1, разом з ним допоміг ОСОБА_3
вилізти з багажника, вимагаючи щоб той
поводив себе тихо. Далі ОСОБА_1 наніс
ОСОБА_3 удар в груди, після чого спільно
з ОСОБА_2 знову заштовхали його в
багажник автомобіля та продовжили рух.

Зазнаючи фізичних і
психічних страждань, розуміючи, що на
його крики та удари працівники ДАІ не
реагують, з метою примусити їх
звільнити його з багажника, ОСОБА_3
продовжив наносити удари по панелі
багажного відділення, внаслідок чого
проламав її. У зв'язку із чим, ОСОБА_1 в
черговий раз вимушений був зупинити
автомобіль перед залізничним
переїздом між с. Грузевиця та м.
Хмельницький та спільно із ОСОБА_2
допоміг ОСОБА_3 вилізти з багажника на
вулицю.

В цей час до них під'їхали працівники
слідчо-оперативної групи
Хмельницького РВ УМВСУ в Хмельницькій
області та інспекції особового складу
відділу внутрішньої безпеки СВБ ГУ БОЗ
МВС України, та протиправні дії ОСОБА_2
та ОСОБА_1 були припинені.

Загалом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безпідставно
перевозили ОСОБА_5 в багажнику
автомобіля більше 20 хвилин.

Внаслідок нанесення
ОСОБА_1 ударів та поміщення разом із
ОСОБА_2 у багажник потерпілого ОСОБА_3,
останньому було спричинено легкі
тілесні ушкодження.

Виправдовуючи ОСОБА_1
та ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 365 КК України суд у
вироку послався на те, що наявні у
справі докази не дають підстав зробити
висновок про наявність події злочину,
як це зазначено в обвинувальному
висновку. Крім того, обвинувачення
ґрунтувалось лише на сумнівних доказах
та припущеннях, беззаперечних же
доказів вчинення ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 інкримінованих їм протиправних
дій в ході досудового слідства не
здобуто, не представлено таких доказів
і суду.

У касаційній скарзі прокурор просить
вирок місцевого суду та ухвалу
апеляційного суду скасувати, у зв'язку
з істотним порушенням вимог
кримінально-процесуального закону та
неправильним застосуванням
кримінального закону, а справу
направити на новий судовий розгляд. В
обґрунтування скарги зазначає, що
судами належним чином не обґрунтовано
підстави для виправдання

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також не зазначено
мотивів, з яких суд відкидає докази
обвинувачення. Судами не враховано, що
обвинувачені на досудовому слідстві
неодноразово відмовлялись від дачі
показань, в судовому засіданні
постійно змінювати свої показання з
метою уникнення кримінальної
відповідальності.

Крім того, вказує, що судами не надано
жодної оцінки тому факту, що після
виклику ОСОБА_1 та ОСОБА_2
слідчо-оперативної групи на місце
події у зв'язку із вчиненням ОСОБА_3, з
їх слів, протиправних дій, у порушення
вимог кримінально-процесуального
законодавства, без проведення
першочергових слідчих дій не
дочекались слідчого на місці події, а
поїхали в сторону відділку міліції.

Також зазначає, що суди безпідставно
послались на показання експерта ОСОБА_6
щодо пошкодження задньої панелі
автомобіля ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_2, оскільки
вони суперечать зібраним по справі
доказам, а саме показанням потерпілого
ОСОБА_3, свідка

ОСОБА_4, експерта ОСОБА_7, протоколу
відтворення обстановки та обставин
події.

Крім того, прокурор вважає, що суди
необґрунтовано послались як на доказ
невинуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, оскільки як на досудовому
слідстві так і судових засіданнях
зазначені свідки вказували, що не
бачили тілесних ушкоджень на
потерпілому і не звертали уваги на його
одяг, що жодним чином не свідчить про
відсутність тілесних ушкоджень у
потерпілого ОСОБА_3 Також свідок ОСОБА_8
у своїх показаннях вказував, що
потерпілий одразу повідомив, що його
перевозили в багажнику службового
автомобіля.

Наголошує, що суд апеляційної
інстанції всі доводи апеляції
прокурора не перевірив, вибірково
надав на них відповіді, належним чином
не мотивував свого рішення, ухвала
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, яка частково підтримала
касаційну скаргу, просила скасувати
ухвалу апеляційного суду, а справу
направити на новий апеляційний
розгляд; виправданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
які заперечували проти задоволення
касаційної скарги, просили вирок
місцевого суду та ухвалу апеляційного
суду залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги колегія суддів
вважає, що вона не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 323, 334 КПК
України 1960 року вирок суду повинен бути
законним і обґрунтованим. Суд
обґрунтовує вирок лише на доказах, які
були розглянуті в судовому засіданні і
оцінює їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.
Мотивувальна частина виправдувального
вироку повинна містити формулювання
обвинувачення, яке пред'явлене
підсудному і визнане судом
недоведеним, а також підстави для
виправдання підсудного з зазначенням
мотивів, з яких суд відкидає докази
обвинувачення.

Як убачається з матеріалів справи, суд
дотримався цих вимог Закону.

Виправдовуючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд у
вироку на підставі аналізу зібраних
органами досудового слідства і
досліджених судом доказів дійшов
висновку, що вони не підтверджують
винуватість обвинувачених у вчиненні
інкримінованого їм злочину.

За встановлених фактичних обставин
справи, виходячи із закріпленого в ст. 62
Конституції України принципу
презумпції невинуватості та вимог
статей 323, 327 КПК України 1960 року про те,
що вирок суду повинен бути законним і
обґрунтованим; обвинувальний вирок не
може ґрунтуватися на припущеннях, а усі
сумніви щодо доведеності вини особи
тлумачаться на її користь, суд
постановив законне і обґрунтоване
рішення.

Згідно матеріалів справи
обвинувачення підсудним ґрунтувалось
на:

- показаннях потерпілого ОСОБА_3 та
свідка ОСОБА_4 - очевидців події, про
застосування насильства до
потерпілого з боку підсудних та
перевезення його в багажнику
службового автомобіля ДАІ;

- показаннях начальників потерпілого
по службі - ОСОБА_11 та ОСОБА_12,
працівника внутрішньої безпеки УМВС -
ОСОБА_8 про те, що вони бачили
пошкодження заднього сидіння і панелі
в автомобілі ДАІ, які спричинив зі слів
ОСОБА_3, саме він, під час його
перевезення в багажнику; ОСОБА_12, що він
бачив у потерпілого тілесні ушкодження
на руках та забруднений
нафтопродуктами одяг;

- показаннях співслужбовця потерпілого
- ОСОБА_13 про обставини побиття ОСОБА_3
підсудними та перевезення його в
багажнику службового автомобіля ДАІ зі
слів потерпілого;

- показаннях керівника підсудних
ОСОБА_14 про те, що

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не ставили його до
відома про пошкодження службового
автомобіля ДАІ;

- відомостях з протоколів огляду
речових доказів, як то одягу

ОСОБА_3 на яких були виявлені сліди
нафтопродуктів;

- протоколу огляду службового
автомобіля ДАІ про виявлені сліди
пошкодження конструктивних деталей та
сліди нафтопродуктів на килимку з
багажника автомобіля;

- висновках експертів за результатами
проведення експертиз
паливно-мастильних матеріалів та
трасологічної експертизи про характер
нафтопродуктів, механізм утворення
плям та ушкоджень деталей автомобіля.

Спростовуючи пред'явлене ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 обвинувачення суд у вироку
зазначив:

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як в ході досудового
слідства, так і в ході чисельних
судових засідань пояснювали, що вони
потерпілого в багажнику автомобіля не
перевозили, не били його, тобто своїх
службових повноважень вони не
перевищували, а навпаки потерпілий
ОСОБА_3, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння поводив себе
агресивно, пошкодив формений одяг,
обірвав погон та пошкодив замок
«змійку» на форменій куртці, а також
пропонував їм хабара;

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2
30.10.2005 року на місці пригоди
знаходились при виконанні своїх
службових обов'язків;

- з висновку службового
розслідування та наказу № 672 від 25.12.2005
року ОСОБА_3 під час перевірки
підсудними документів перебував у
стані алкогольного сп'яніння, вступив з
ними в суперечку, вчинив непокору їх
законним вимогам;

- при припиненні
протиправних дій ОСОБА_3 останній
вкусив підсудного ОСОБА_1, що
підтверджується судово-медичною
експертизою;

- сам потерпілий ОСОБА_5
не заперечував того факту, що його
працівники ДАІ зупинили і вимагали
пред'явити документи на право
користування транспортним засобом;

- свідки ОСОБА_8, ОСОБА_15
та ОСОБА_10 підтвердили, що в ніч на
31.10.2005 року ОСОБА_5 перебував у стані
сильного алкогольного сп'яніння, однак
на його обличчі не було ніяких тілесних
ушкоджень. Ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_4 їм не
говорили про те, що потерпілого били
працівники ДАІ і везли його в багажнику
службового автомобіля;

- свідок ОСОБА_16
підтвердив, що ОСОБА_5 перебував у стані
алкогольного сп'яніння і він не бачив
на ньому ніяких тілесних ушкоджень;

- свідок - експерт
ОСОБА_17 спростував твердження

ОСОБА_5, що його руки були зв'язані
ременем;

- що кримінальну справу
в частині пред'явленого обвинувачення
підсудним за фактом спричинення ОСОБА_3
тілесних ушкоджень у вигляді невеликої
рани м'яких тканин підборіддя, в ході
додаткового розслідування
кримінальної справи закрито. Як
вбачається зі змісту постанови про
закриття справи показання ОСОБА_5 про
спричинення йому вказаного тілесного
ушкодження підсудними не знайшли свого
підтвердження;

- свідки ОСОБА_12,
ОСОБА_11 також не підтвердили наявність
тілесних ушкоджень у ОСОБА_5;

- висновком експертизи
паливно-мастильних матеріалів

№ 449 від 30.06.2006 року ідентифікувати
плями на килимку із службового
автомобіля ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_2 та на
одязі ОСОБА_5 - неможливо;

- експерт ОСОБА_18
заперечив, що виявлені на одязі

ОСОБА_5 та на килимку з багажника
вищевказаного автомобіля, плями
нафтопродуктів могли утворитись при
контакті цих речей;

- щодо пошкодження у
вигляді крихкого зламу кронштейну від
лівої боковини задньої панелі салону
автомобіля

ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_2, то з висновку
судово-трасологічної експертизи
вбачається, що руйнуюче зусилля могло
бути прикладено до різних частин
панелі, як у напрямку з багажного
відділення в салон так і навпаки;

- вказаний висновок
підтвердив експерт ОСОБА_6 та доповнив,
що виявлені ушкодження панелі
багажника автомобіля ВАЗ могли
виникнути також і в процесі
експлуатації автомобіля, коли зверху
на нього було покладено груз. На спинці
заднього сидіння автомобіля слідів
характерних ушкодженням внаслідок
прикладання динамічного зусилля, як то
вм'ятина, сліди взуття - виявлено не
було. Тобто ознак прикладання сили з
багажника автомобіля на спинку
заднього сидіння не встановлено;

- даючи оцінку
показанням потерпілого ОСОБА_5 щодо
нанесення йому підсудними ударів,
перевезення його упродовж тривалого
часу в багажнику службового автомобіля
ДАІ врахований суперечливий відносно
інших доказів по справі характер таких
свідчень; - показання свідка
ОСОБА_8, який суду підтвердив, що 31.10.2005
року, тобто наступного після події дня
ОСОБА_3 просив повідомити йому про
обставини пригоди, яка з ним сталася
напередодні, посилаючись, що нічого не
пам'ятає, через стан сп'яніння в якому
він перебував на той момент;

- сумнівними є
показання свідка ОСОБА_4, який не тільки
неодноразово змінював свої показання,
але і відверто зізнався в
недостовірності своїх свідчень, які
він надавав на прохання потерпілого.
Так, під час спілкування з працівниками
внутрішньої безпеки, керівництвом УМВС
та безпосередніми начальниками

ОСОБА_3 в Хмельницькому обласному
управління МВС України нічого про
перевезення потерпілого в багажнику
службового автомобіля ДАІ та нанесення
тілесних ушкоджень ОСОБА_3 не
повідомляв. Плутався і змінював свої
показання щодо наявності
місцезнаходження документів.
Зазначені обставини дають
обґрунтовані підстави сумніватися в
достовірності показань ОСОБА_4 і в
іншій частині - щодо перевезення ОСОБА_3
в багажнику службового автомобіля ДАІ;

- не можуть бути
беззаперечними і достатніми доказами
та мають характер припущень, щодо
перевезення потерпілого ОСОБА_3 в
багажнику службового автомобіля ДАІ,
показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 про наявність пошкоджень на
задньому сидінні та панелі вказаного
автомобіля, які вони бачили вночі 31.10.2005
року біля приміщення УМВС, оскільки сам
факт пошкоджень, чого не заперечували і
підсудні, ще не свідчить про
перевезення потерпілого в багажнику.
Крім того такі висновки спростовуються
іншими доказами по справі, зокрема
результатами експертиз
паливно-мастильних матеріалів та
трасологічної;

- що він розцінює як
недостовірні показання свідка ОСОБА_13,
які дані в інтересах потерпілого
ОСОБА_3 в силу корпоративних, службових
інтересів та такі, що спростовуються
показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_16;

- що визнає не належним
доказом та не приймає до уваги
відомості з протоколу відтворення
обстановки та обставин події від 02
жовтня 2008 року, оскільки як слідує з
показань допитаного в судовому
засіданні слідчого ОСОБА_22 в такому
протоколі ним були зафіксовані власні
спостереження та враження щодо
неможливості здійснювати рух на
автомобілі ОСОБА_3 в нічний час по вул.
Л. Українки в

с. Осташки Хмельницького району без
використання світла фар автомобіля, в
умовах природного освітлення. Таку
слідчу дії він проводив з метою
перевірки показань підсудних, без
участі свідка

ОСОБА_4, який керував таким автомобілем
та як випливає з наведеного, без
врахування керівних вимог Закону;

- що неналежними доказами з огляду на
недотримання вимог

ст. 194 КПК України 1960 року визнає, а тому
не приймає до уваги і фактичні дані
встановлені при відтворенні
обстановки та обставин події згідно
протоколу від 24 січня 2009 року.

При розгляді справи в апеляційному
суді колегія суддів, провівши часткове
судове слідство, надала вичерпні
відповіді на доводи прокурора,
викладені в апеляційній скарзі,
ретельно їх обґрунтувала та дійшла
висновку про правильність вироку суду
першої інстанції, за яким ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 виправдано за відсутністю події
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК
України.

Окрім доводів касаційної скарги
прокурора щодо безпідставності
виправдання, які аналогічні за своїм
змістом доводам апеляції та які були
ретельно перевірені апеляційною
інстанцією, викладені й інші доводи
незаконності судових рішень, які на
думку колегії суддів не заслуговують
на увагу виходячи з наступного.

Згідно ст. 63 Конституції України особа
не несе відповідальності за відмову
давати показання щодо себе. Згідно ст.
ст. 43, 263 КПК України 1960 року
обвинувачений, підсудний має право
давати показання по суті справи або
відмовитися давати показання. Таким
чином підсудні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали
законне право давати показання або
відмовитись від дачі показань і це не
буде свідчити про їх винність у скоєнні
злочину, як про це зазначає в
касаційній скарзі прокурор.

Доводи касаційної скарги прокурора про
те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не дочекалися
слідчо-оперативної групи в місці
зупинки автомобіля потерпілого є
необґрунтованими, так як на місці його
зупинки ніякого злочину скоєно не було.

Судами була обґрунтована та обставина,
чому вони послалися на показання
експерта ОСОБА_6 та визнали їх
достовірними, так як показання даного
свідка підтверджується й іншими
матеріалами справи, а тому твердження
прокурора в касаційній скарзі на
протилежне не заслуговують на увагу.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд
обґрунтовано послався як на доказ
невинуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_15 та
ОСОБА_10, оскільки дані свідки
вказували, що не бачили тілесних
ушкоджень на потерпілому, а тому доводи
прокурора в цій частині не знайшли
свого підтвердження.

З урахуванням зазначеного, сукупність
наведених у вироку доказів,
переконливо свідчить про те, що в діях
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутня подія
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК
України, а тому викладені у касаційній
скарзі прокурора доводи щодо
незаконності виправдання є
безпідставними.

Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України 1960 року. З
судовим рішенням погоджується і
колегія суддів касаційної інстанції.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону чи
неправильного застосування
кримінального закону, які могли б
вплинути на правильність і
обґрунтованість судових рішень
колегією суддів не вбачається, а тому
касаційна скарга прокурора не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 394 - 396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15
розділу XI «Перехідні положення»
Кримінального процесуального кодексу
України,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Хмельницької області залишити без
задоволення.

Вирок Хмельницького
міськрайонного суду від 29 жовтня 2012
року та ухвалу Апеляційного суду
Хмельницької області від 01 квітня 2014
року стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2
залишити без зміни.

С у д д і:

______________ _______________
_______________
Лагнюк М. М. Літвінов Є. В.
Суржок А. В.