АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11- 765
/ 2007 року. Головуючий
в 1-й інстанції: Міхно В.П.
ст.121 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
вересня місяця 19 дня. Колегія
суддів судової палати у кримінальних

справах
Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого -
судді Куліша В.М.

суддів: Денисенко Л.М., Копитько Л.І.

з участю
прокурора Адамець A.M.

захисника
ОСОБА_1

потерпілого
ОСОБА_2

представника
потерпілого ОСОБА_3 розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві
кримінальну справу за апеляцією потерпілого
ОСОБА_2 на вирок Автозаводського
районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 18 травня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець АДРЕСА_1, працюючий термістом на ХК
«Автокраз», в силу ст.89 КК України не судимий, -засуджений за ч.1 ст.121 КК
України із застосуванням ст.69 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Вирішено питання
про долю речових доказів.

За вироком суду
ОСОБА_4 визнаний винним в тому, що він 18 грудня 2006 року, близько 18 години,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на сходовій клітині біля своєї
квартири АДРЕСА_1 умисно наніс ОСОБА_2 один удар ножем в область лівої половини
живота та після чого, розмахуючи ножем, наніс порізи на лівому стегні та руці,
чим заподіяв потерпілому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в
момент заподіяння, у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з
ушкодженням тонкого кишечнику, ускладненого внутрішньочеревною кровотечею, рани
на лівому стегні та руці.

В апеляції
потерпілого ОСОБА_2 ставиться питання про скасування вироку суду як незаконного
через призначення ОСОБА_4 занадто м'якого покарання та постановленого з
істотним порушенням його права як потерпілого на пред'явлення позову у суді. У
зв'язку з чим потерпілий просив вирок суду скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд.

Помічник
прокурора м. Кременчука Полтавської області відкликав свою апеляцію.

Інші учасники
судового розгляду вирок не оскаржили.

Заслухавши
доповідача, пояснення потерпілого ОСОБА_2 та його представника - адвоката
ОСОБА_3, які підтримали апеляцію і просили вирок скасувати у зв'язку із
порушення права потерпілого на пред'явлення цивільного позову у суді та
призначенням ОСОБА_4 занадто м'якого покарання, а справу направити на новий
судовий розгляд, заперечення засудженого ОСОБА_4 та в його інтересах захисника
ОСОБА_1, які вважають вирок законним, а призначене покарання справедливим,
стверджують, що права потерпілого не порушені, міркування прокурора про
законність вироку і залишення його без зміни, а апеляції без задоволення,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів
вважає, що апеляція потерпілого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд правильно
встановив фактичні обставини справи, обґрунтовано визнав винним ОСОБА_4 в
умисному тяжкому тілесному ушкодженні потерпілому ОСОБА_2

У апеляції не
оскаржується висновок суду про винність його у вчиненні вказаного злочину на
наведених у вироку обставин.

Злочинні дії
ОСОБА_4 за ч.1 ст.121 КК України кваліфіковані правильно, що також не
оспорюється в апеляції.

Безпідставне
твердження в апеляції про надмірну м'якість обраного ОСОБА_4 покарання.

При вивченні
справи встановлено, що при обранні покарання ОСОБА_4 суд відповідно до вимог
ст.65 КК України правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу
винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, суд
з врахуванням декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують
ступінь тяжкості вчиненого злочину (щирого каяття, активного сприяння розкриттю
злочину, віктимної поведінки потерпілого, добровільного відшкодування
заподіяної майнової шкоди), з урахуванням особи винного, який позитивно
характеризується, зайнятий суспільно-корисною працею, має постійне місце
проживання, молодий вік, стан його здоров'я) обґрунтовано прийшов до висновку
про можливість застосування до нього положення ст.69 КК України.

Як видно з
протоколу судового засідання, потерпілий ОСОБА_2 не наполягав на суворому
покаранні (а.с.115).

А тому доводи
апеляції про те, що суд безпідставно застосував до ОСОБА_4 ст.69 КК України
необгрунтовані.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що міра покарання, призначена ОСОБА_4 за
вчинений злочин із застосуванням ст.69 КК України, є необхідною та достатньою
для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується
доводів потерпілого ОСОБА_2 про те, що судом порушені його права на подачу
цивільного позову у суді, то колегія суддів вважає, що вони безпідставні.

Так, як
вбачається з матеріалів справи, в ході досудового слідства потерпілий ОСОБА_2
подав заяву про те, що він претензій матеріального характеру до ОСОБА_4 не має,
цивільний позов заявляти не буде, оскільки витрати, затрачені ним на лікування,
відшкодовані. Позов на відшкодування моральної шкоди буде заявляти в суді
(а.с.29).

14 березня 2007
року учасникам судового розгляду по даній справі, в тому числі і потерпілому
ОСОБА_2, судом було направлено повідомлення про призначення попереднього
розгляду справи на 19 березня 2007 року (а.с.98), у назначений день з'явилися в
судове засідання лише прокурор і адвокат ОСОБА_1, потерпілий та обвинувачений
не з'явилися, що не перешкоджає відповідно до закону (ч.1 ст.240 КПК України)
проведенню попереднього розгляду справи.

Ніяких клопотань
про визнання ОСОБА_2 цивільним позивачем у справі до суду не надходило, як не
надходило і цивільного позову..

17 травня 2007
року в судове засідання з'явився потерпілий ОСОБА_2, головуючий роз'яснив йому
його процесуальні права в судовому засіданні відповідно до вимог закону. Права
йому були зрозумілі, ніяких клопотань, в тому числі про визнання його цивільним
позивачем та про заявления
цивільного позову, він не мав (а.с.113). На запитання головуючого
потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що матеріальну шкоду ОСОБА_4 йому повністю
відшкодував в розмірі 3000 грн.(а.с.114).

Виступаючи в
судових дебатах, потерпілий ОСОБА_2 також нічого про порушення його права на
пред'явлення цивільного позову не зазначав (а.с. 117).

Як пояснив
апеляційному суду потерпілий ОСОБА_2, і на даний час цивільного позову про
відшкодування матеріальної чи моральної шкоди він не підготував.

Крім того,
відповідно до вимог закону, права потерпілого як цивільного позивача не
порушені, він не позбавлений права подати цивільний позов в порядку цивільного
судочинства з врахуванням відшкодованих збитків, належним чином обґрунтувавши
його.

За таких
обставин вважати, що судом було порушено право потерпілого на пред'явлення
цивільного позову, немає підстав.

Даних про те, що
у справі допущені порушення кримінально-процесуального чи матеріального закону,
які б могли бути підставою для скасування вироку, не встановлено.

З огляду
наведеного колегія судів не знаходить підстав для скасування вироку та
задоволення апеляції потерпілого.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, колегія судів апеляційного
суду

УХВАЛИЛА:

Вирок
Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня
2007 року щодо ОСОБА_4 залишити без зміни, а апеляцію потерпілого ОСОБА_2- без
задоволення.