Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/4697/14-к
Провадження № 1-кп/644/92/15
Справа № 644/4697/14-к
ВИРОК
Іменем України

30 квітня 2015 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000001 від 01 січня 2014 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Андріївка, Балаклійського району, Харківської області, громадянина України, військовозобов`язаного, з середньою - спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту із зміненим обвинуваченням від 15 серпня 2014 року ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, за наступних обставин…

Так, 20 грудня 2013 року близько 23 години ОСОБА_8 , будучі працівником правоохоронних органів, а саме: займаючи посаду міліціонера-водія ОПіО Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, у вільний від роботи час, не знаходячись при виконанні службових обов`язків, не будучі вдягненим у формений одяг, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в тамбурі першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , почав голосно стукати кулаками у вхідні двері квартири АДРЕСА_4 , де зареєстрована та проживає не знайома йому ОСОБА_9 , 1929 року народження. Коли ОСОБА_9 відчинила двері, ОСОБА_8 із застосуванням фізичного насильства, відштовхнув потерпілу ОСОБА_9 та без її дозволу незаконно, відкрито і всупереч вимогам чинного законодавства проник до її квартири. На правомірні вимоги потерпілої покинути її помешкання та заходи щодо недопущення ОСОБА_8 у кімнати квартири, останній з метою реалізації свого злочинного наміру щодо порушення права на недоторканість житла, знаходячись у коридорі квартири, умисно наніс ОСОБА_9 декілька ударів руками по тулубу, обличчю та голові, чим спричинив, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 614-е від 31 березня 2014 року, тілесні пошкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з синцями в лівій параорбітальній ділянці та в лівій виличній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ть днів; синці на тулубі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Подолавши опір потерпілої, ОСОБА_8 пройшов в одну з кімнат квартири ОСОБА_9 , де оглянув вміст меблевої шафи, відкривши її, після чого розташувався на дивані, увімкнув телевізор і на вимоги потерпілої покинути її житло не реагував. Дії ОСОБА_8 щодо незаконного знаходження в квартирі ОСОБА_9 продовжувалися близько 1 години і були припинені лише прибувшими на місце події працівниками міліції, які близько 24 години того ж дня вивели ОСОБА_8 з чужого помешкання.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 162 КК України, як порушення недоторканості житла, тобто, незаконне проникнення до житла особи із застосуванням насильства.

Допитавши обвинуваченого, представника потерпілої, свідків сторони обвинувачення, дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази, оцінивши їх як кожний окремо, так і у своїй сукупності, суд вважає обвинувачення проти ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, не доведеним, а обвинуваченого ОСОБА_8 таким, що підлягає виправдуванню у вчиненні інкримінованого йому злочину за відсутністю його події. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчинені інкримінованого йому злочину не визнав і пояснив, що 20 грудня 2013 року він святкував своє професійне свято «День міліції» і вживав спиртні напої, але небагато. Увечері він був у гостях у свого знайомого, який проживає в тому ж будинку, що і потерпіла, але у другому під`їзді, в квартирі АДРЕСА_5 . Попив у знайомого кави і пішов додому, але дорогою йому стало погано, і він вирішив повернутися до знайомого, але переплутав під`їзд, і зайшов у перший, а не у другий. Він постукав у вхідні двері квартири, відкрила літня жінка, він попросив дозволу зайти, сказав, що йому дуже погано. Жінка відповіла: « ОСОБА_10 , а то мені лячно», і він разом і одночасно з нею зайшов у квартиру. В нього дуже кружилася голова, він пройшов у кімнату і сів на диван, попросив жінку викликати йому «Швидку допомогу». Йому було так погано, що він навіть не міг йти. Знаходився він в квартирі хвилин тридцять. За цей час до квартири заходили сусіди, приїхали син та онук потерпілої, а потім співробітники міліції. Ніякого насильства до потерпілої не застосовував, тілесних ушкоджень їй не заподіював, зайшов у квартиру з її дозволу.
Свідок обвинувачення ОСОБА_11 пояснила суду, що вона є сусідкою потерпілої ОСОБА_9 і вхідні двері її квартири знаходяться навпроти вхідних дверей квартири ОСОБА_9 20 грудня 2013 року близько 23 години зі спільного коридору під`їзду вона почула шум. Відкрила вхідні двері і побачила незнайомого чоловіка, який стукав та дзвонив у вхідні двері квартир першого поверху. Побачивши її цей чоловік дуже зрадів і швидко пішов до неї. Вона перелякалася і закрила вхідні двері своєї квартири. Майже зразу вона почула, як її сусідка ОСОБА_9 спитала: «Хто там?» і, не дочекавшись відповіді, відчинила двері квартири. Як вона зрозуміла, цей чоловік увійшов у квартиру ОСОБА_9 і вхідні двері квартири зачинилися. Приблизно протягом 10-ти хвилин все було тихо, як вона розуміє протягом цього часу ОСОБА_9 і незнайомець спілкувалися. Потім вона почула якийсь стук, природу якого пояснити не може, який двічі пролунав з квартири ОСОБА_9 , а потім галас ОСОБА_9 : «Допоможіть!». Вона відкрила двері своєї квартири і побачила, що двері квартири ОСОБА_9 також відчинені і ОСОБА_9 стоїть у коридорі своєї квартири. ОСОБА_9 попросила допомогти їй вигнати з квартири незнайомця. Вона запропонувала їй зайти до неї, але ОСОБА_9 відмовилася, так як боялася залишити квартиру та речі, що в ній знаходилися. Як їй здалося, незнайомець, що перебував у квартирі ОСОБА_9 , на той момент вже заснув. На обличчі у ОСОБА_9 був синець, його походження їй не відомо. Вона зателефонувала ОСОБА_12 , і та викликала сина ОСОБА_9 .
Свідок обвинувачення ОСОБА_12 пояснила суду, що близько 23 години 20 грудня 2013 року їй зателефонувала її знайома ОСОБА_11 , яка живе на першому поверсі, і попросила, щоб вона зателефонувала сину її сусідки ОСОБА_9 ОСОБА_13 , з яким вона підтримувала дружні стосунки, і повідомила йому, що його мати впустила до своєї квартири незнайомого чоловіка. Вона зателефонувала ОСОБА_13 і все йому розповіла, а сама пішла на перший поверх. Двері до квартири ОСОБА_9 були відкриті, ОСОБА_9 стояла спираючись на палицю в коридорі квартири, на лобі в неї була гематома. ОСОБА_9 , звертаючись до незнайомця, який знаходився в одній з кімнат квартири, просила його піти з квартири. Вона заглянула і побачила в кімнаті кремезного чоловіка, який сидів на дивані. Світло в кімнаті не горіло і його обличчя вона не роздивилася. Через деякий час приїхав ОСОБА_13 з сином, а потім міліція і «Швидка допомога». Як їй пізніше стало відомо, ОСОБА_9 в той вечір забрали до лікарні.
Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_13 пояснив в судовому засіданні, що потерпіла є його мамою. Пізно увечері 20 грудня 2013 року йому зателефонувала сусідка матері і він приїхав. Двері квартири були відкриті, сусіди знаходилися в під`їзді. В квартирі було тихо. В кімнаті на дивані сидів не знайомий йому ОСОБА_8 , мати сиділа на стільці. ОСОБА_8 був дуже п`яний, його одяг був у крейді. ОСОБА_8 погрожував, і тому він викликав міліцію і «Швидку допомогу». ОСОБА_8 вимагав звільнити його квартиру і залишити його у спокої, вважав, що він у себе вдома. Син вивів ОСОБА_8 на кухню, і там вони почали пити чай. Приїхала «Швидка» і міліція. Міліціонери взнали ОСОБА_8 як свого колегу. Матері зробили укол, а потім забрали до лікарні, оскільки у неї на тілі були гематоми - над бровою і на груді. Мати пробула в лікарні 8 днів, в неї був струс мозку. Вона розповідала, що ОСОБА_8 її штовхав та душив.
Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_14 пояснив суду, що потерпіла ОСОБА_9 є його бабусею. Пізно увечері 20 грудня 2013 року його батьку зателефонувала сусідка і повідомила, що бабусю хтось вдарив. Разом з батьком він приїхав до бабусі. Вона була в квартирі, сиділа на стільці, на обличчі був крововилив. В кімнаті на дивані сидів не знайомий йому ОСОБА_8 , який був п`яний і стверджував, що він живе в цій квартирі. За його пропозицією вони пішли на кухню пити чай. Батько заспокоював бабусю. Приїхала міліція і забрала ОСОБА_8 . Потім приїхала «Швидка» і забрала бабусю до лікарні. Коли усі пішли він побачив на підлозі бабусин обруч, який вона носила на голові і ніколи не знімала. Бабуся жила сама і двері нікому не відчиняла. Просто так потрапити до її під`їзду неможливо, оскільки на вхідних дверях встановлений «домофон». У бабусі на обличчі були побої. Чому вона відкрила двері ОСОБА_8 бабуся не розповідала, лише казала, що ОСОБА_8 стверджував, що він живе в цій квартирі і виганяв її з неї. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я на теперішній час вона взагалі не пам`ятає подій того вечора.
Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що працює міліціонером патрульної служби Орджонікідзевського РВ і 20 грудня 2013 року знаходився на чергуванні. Через «102» надійшов виклик, що в квартирі знаходиться невідомий. Екіпаж ППС прибув за вказаною адресою. В квартирі знаходилися ОСОБА_8 , бабуся, її син та онук. Син пояснив, що конфлікт відбувся між ОСОБА_8 і бабусею. ОСОБА_8 знаходився на кухні і нічого пояснити не міг, оскільки був дуже п`яний. Бабуся сиділа на стільці в коридорі квартири, на обличчі біля ока у неї було почервоніння. Вона була в нервовому стані і нічого пояснити не могла. Обстановка в квартирі була не порушена, огляд квартири не проводили, оскільки родичі бабусі претензій з цього приводу не мали. Син написав пояснення. Бабусю забрала «Швидка». Вони вивели ОСОБА_8 із квартири і відпустили, оскільки його особу було встановлено. Повідомили черговому по Орджонікідзевському РВ і зареєстрували зібраний матеріал.
Аналогічними показаннями свідка ОСОБА_16 , наданими ним в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме, зокрема, вирок - ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені зазначеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, які ґрунтуються на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність усіх зібраних доказів - з точки зору взаємозв`язку та достатності для ухвалення даного вироку, в якому повинні бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення з вирішенням питань, зазначених у ст. 368 КПК України, а також з правильною кваліфікацією діяння обвинуваченого у вчиненні відповідного кримінального правопорушення.

За змістом вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою, зокрема, підстави для виправдання обвинуваченого з наведенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівником правоохоронного органу.
Згідно ч. 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України до дня введення в дію положень частини першої (в частині положень щодо повноважень здійснення досудового розслідування злочинів, передбачених частиною четвертою статті 216 цього Кодексу), повноваження щодо досудового розслідування передбачених ними кримінальних правопорушень здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначених цим Кодексом.
Відповідно до Витягу з наказу начальника Управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Харківській області № 475 о/с від 24 грудня 2013 року старшого сержанта міліції ОСОБА_8 , міліціонера водія ОПіО Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, було звільнено у запас Збройних сил за власним бажанням 24 грудня 2013 року (а.с. 63).
Наведене свідчить, що станом на день вчинення інкримінованого злочину - 20 грудня 2013 року обвинувачений ОСОБА_8 був діючим працівником правоохоронного органу, а тому досудове розслідування вчиненого ним злочину повинно було здійснюватися слідчими органів прокуратури, а не внутрішніх справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Як вбачається з наданих суду стороною обвинувачення доказів, усі вони отримані з грубими порушеннями вимог кримінально-процесуального закону не уповноваженими на здійснення процесуальних дій в даному кримінальному провадженні посадовими особами сторони обвинувачення слідчими органів внутрішніх справ, а не прокуратури, як того вимагають положення п. 2 ч. 4 ст. 216 КПК України і ч. 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, а тому суд вважає надані стороною обвинувачення докази недопустимими і такими, що не можуть підтверджувати обвинувачення у даному кримінальному провадженні.
З наведених підстав та у відповідності до положень ст. 89 КПК України суд визнає недопустимими доказами надані суду стороною обвинувачення висновки судово-медичних експертиз № 161-с від 31 січня 2014 року і № 614-с від 31 березня 2014 року, оскільки ці експертизи проведені на підставі незаконних постанов від 27 січня 2014 року і 26 березня 2014 року, прийнятих не уповноваженими на здійснення процесуальних та слідчих дій в даному кримінальному провадженні посадовими особами старшими слідчими слідчого відділу Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_17 і ОСОБА_18 .
Також суд вважає, що оскільки свідки обвинувачення були допитані в ході проведення досудового розслідування слідчими органів внутрішніх справ, які не мали права на здійснення цих слідчих дій у даному кримінальному провадження, то складені цими слідчими процесуальні документи протоколи допитів свідків є незаконними. Оскільки при відкритті матеріалів кримінального провадження стороні захисту були відкриті незаконно отримані стороною обвинувачення письмові докази у вигляді протоколів допиту свідків, то і показання цих свідків обвинувачення в судовому засіданні також неможливо визнати допустимими доказами у даному кримінальному провадженні.
Крім того, суд зазначає, що суспільна небезпечність злочину, передбаченого ст. 162 КК України, полягає у незаконному порушенні передбаченого ст. 30 Конституції України права громадянина на недоторканість житла. Обов`язковим елементом об`єктивної сторони цього злочину є незаконне проникнення в житло особи проти волі цієї особи. Даний злочин є закінченим з моменту такого незаконного проникнення до житла проти волі потерпілої особи.
Аналізуючи показання свідків обвинувачення, суд дійшов висновку, що навіть у разі їх допустимості, вони у всій своїй сукупності жодним чином не можуть підтвердити факт протиправного проникнення обвинуваченого ОСОБА_8 до квартири потерпілої ОСОБА_9 проти її волі. Переважна більшість свідків обвинувачення лише підтвердила факт знаходження обвинуваченого в квартирі потерпілої протягом певного періоду часу, але нічого не змогла пояснити про обставини потрапляння обвинуваченого до цієї квартири, навіть зі слів потерпілої ОСОБА_9 .
Свідок же ОСОБА_11 взагалі стверджувала про повну добровільність дій потерпілої ОСОБА_9 , яка сама відкрила обвинуваченому двері своєї квартири, жодним чином не заперечувала проти його дій не тільки в момент його проникнення до її квартири, але ще і щонайменше протягом приблизно десяти хвилин після цього.
Таким чином, ствердження сторони обвинувачення про протиправність дій ОСОБА_8 під час його проникнення до квартири потерпілої є лише припущенням, яке а ні допустимими, а ні достатніми доказами у судовому провадженні доведено не було.
Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, суд вважає факт незаконного порушення обвинуваченим ОСОБА_8 конституційного права потерпілої ОСОБА_9 на недоторканість її житла стороною обвинувачення не доведеним, і, тим самим, не доведеною саму подію кримінального правопорушення, що тягне за собою необхідність визнання обвинуваченого ОСОБА_8 не винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину і виправдання у його вчиненні.
Оскільки цивільним позивачем ОСОБА_9 до суду було подано заяву про залишення без розгляду її позову до ОСОБА_8 , про відшкодування матеріальної і моральної шкоди (а.с. 88), суд вважає необхідним залишити її позов без розгляду.

В задоволенні позову прокурора про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 в розмірі 1580 грн. 34 коп., суд вважає за необхідне відмовити у зв`язку з виправданням обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Керуючись ст. ст. 284, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, та виправдати його у його вчиненні.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , про відшкодування матеріальної і моральної шкоди залишити без розгляду.

В задоволенні позову прокурора про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 в розмірі 1580 грн. 34 коп. - відмовити.

Копію вироку вручити прокурору, захиснику і обвинуваченому негайно після його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Суддя: ОСОБА_1