дата документу :
Справа 359/2260/15-к
Провадження №1-КП/359/182/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участю прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_6
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Кролевець Сумської області, українця, громадянин України, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, призваного 17.10.2013 року, Сумським ОВК на військову службу, обіймає посаду стрільця взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 у військовому званні "солдат", зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України,
встановив:
ОСОБА_5 самовільно з метою ухилення від військової служби залишив військову частину НОМЕР_1 ,чим вчинив дезертирство з таких підстав.
17.10.2013 ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу та в цей же день направлений для проходження військової служби за контрактом до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до наказу виконувача обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 від 17.10.2013 № 230 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця взводу охорони роти охорони.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 від 30.10.2014 № 250 солдата ОСОБА_5 переведено на строкову військову службу на посаду стрільця взводу охорони роти охорони.
24.10.2014 близько 20.00 год. солдат ОСОБА_5 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, бажаючи ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, самовільно залишив місце дислокації зазначеної військової частини, яка має чітко визначені межі та проводив час на власний розсуд до 27.10.2014 року до його затримання працівниками міліції Конотопського МВ УМВС в Сумській області. Увесь цей час солдат ОСОБА_5 перебував у АДРЕСА_1 . При цьому обов`язки військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини приховував.
Крім того, солдат ОСОБА_5 у наведений період його відсутності у військовій частині НОМЕР_1 бажав виїхати за межі державного кордону України до Російської Федерації, де проживає його мати та сестра, тобто не мав наміру повертатися до вказаної військової частини. Під час незаконного перебування поза місцем дислокації зазначеної військової частини останній до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це зробити. У такий спосіб солдат ОСОБА_5 являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та проходячи військову службу на посаді стрільця взводу охорони роти охорони у військовому званні "солдат", діючи з прямим умислом, бажаючи ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.05.2014 № 1275-VІІ, ст. ст 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р. № 548-ХІV та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІV, 24.10.2014 р. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка має чітко визначені межі, не мав наміру повертатися до вказаної військової частини та ухилявся від військової служби, а ж поки 27. 10. 2014 року не був затримання працівниками міліції Конотопського МВ УМВС в Сумській області.
ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення.
Обвинувачений показав, що 24.10.2014р. близько 20.00 год. він проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , діючи умисно, бажаючи ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, самовільно залишив місце дислокації зазначеної військової частини, яка має чітко визначені межі та проводив час на власний розсуд до 27.10.2014 року, до його затримання працівниками міліції Конотопського МВ УМВС в Сумській області. Увесь цей час він перебував у АДРЕСА_1 . При цьому обов`язки військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини приховував. Крім того, він у наведений період його відсутності у військовій частині НОМЕР_1 бажав виїхати за межі державного кордону України до АДРЕСА_3 , де проживає його мати ОСОБА_9 та сестра ОСОБА_10 , тобто не мав наміру повертатися до вказаної військової частини. Під час незаконного перебування поза місцем дислокації зазначеної військової частини останній до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це зробити. Також, зауважив, що не передодні приблизно 23.10.2014 р. в телефонній розмові з сестрою ОСОБА_10 дізнався, що захворіла його мати ОСОБА_9 , що також стало причиною його самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 . Щиро розкаявся у скоєному кримінальному правопорушенні та просив суворо не карати. Виявив бажання продовжити строкову військову службу.
У зв`язку з тим, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження не оспорювали фактичні обставини вчинення злочину, суд на підставі ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин та обмежується допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

Вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого кваліфіковані:

- за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби.
Таку кваліфікацію дій ОСОБА_5 суд вважає правильною.

Так, об`єктивною стороною даного кримінального правопорушення є умисне порушення встановленого порядку проходження служби у Збройних силах України ОСОБА_5 . Вчиняючи дезертирство ОСОБА_5 перебуваючи у статусі військовослужбовця протизаконно припинив виконувати свій Конституційний обов`язок відповідно до ст. 17, 65 Конституції України, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Дане кримінальне правопорушення є тривалим і починається з моменту самовільного залишення військової частини, тобто з 20 год. 00 хв. 24.10.2014 року. Повернення дезертира до місця служби 27.10.2014 р. на кваліфікацію не впливає. Суб`єктивною стороною даного кримінального правопорушення є прямий умисел ОСОБА_5 , який проходив службу за контрактом, покинути військову частину саме з метою ухилення від військової служби та бажанням покинути територію України та переїхати до Російської Федерації до своїх рідних, тобто наміру повернення до військової служби обвинувачений не мав. Окрім того, в період з 24.10.2014 р. по 27.10.2014 р. обвинувачений перебуваючи поза межами військової частини НОМЕР_1 , свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини приховував. Мотивом дезертирства є небажання виконувати обов`язки військової служби.
ОСОБА_5 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення дезертирства. Його дії характеризуються умислом та метою ухилення від військової служби. Зокрема, обвинувачений усвідомлював, що він є солдатом, та він не мав права без дозволу керівництва покинути військову частину, але не зважаючи на це самовільно покинув територію військової частини та не мав бажання повернутися. Таким чином, вчинений ОСОБА_5 злочин є закінченим.
Отже, суд вважає, що ОСОБА_5 повинен бути засуджений за ч.1 ст.408 КК України, а саме за дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби.
Обираючи обвинуваченому кримінальне покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані, які характеризують його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Так, судом враховується те, що ОСОБА_5 вчинив умисний злочин середньої тяжкості.
Аналіз даних про особу обвинуваченого вказує на те, що він по місцю служби характеризується посередньо: по бойовій підготовці мав задовільні оцінки, статут ЗСУ знає посередньо але не завжди ним керується. Свої військові обов`язки виконував на середньому рівні та періодично отримував зауваження.(а.с. 50) За місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 56).
Суд критично ставиться до копії службової характеристики (а.с. 80) оскільки вона по перше за своїм змістом є протилежною оригіналу службової характеристики (а.с.50) та по друге є копією у якій підпис ОСОБА_11 (а.с.80) відрізняється від підпису ОСОБА_11 в оригіналі службової характеристики (а.с.50), та бере до уваги і вважає правдивою лише оригінал службової характеристики на ОСОБА_5 (а.с. 50).
Судом також враховано, лист звернення військового колективу роти охорони в/ч НОМЕР_1 , у якому ОСОБА_5 характеризується з позитивної сторони, як надійний товарищ, відповідальний до виконання службових обов`язків, та колектив роти просить суд суворо його не карати. (а.с. 26-29).
Обвинувачений раніше не судимий. На обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.с.30,33).
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є те, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину та сприяв його розкриттю. Обставини, що обтяжують покарання відсутні.
Суд критично ставиться до показів обвинуваченого в частині його мотиву дезертирства та зарахування даної обставини як пом`якшуючої. Посилання в судовому засіданні обвинуваченого на хворобу матері є необґрунтованим та таким, що не підтверджується документально. Оскільки, обвинувачений мав достатньо часу для підтвердження документально хвороби матері, але станом на момент розгляду кримінального провадження жодних доказів в судовому засіданні не надав, у суду відсутні підстави вважати дану обставину як таку, що пом`якшує його покарання, за недоведеністю.
Бажання обвинуваченого продовжувати строкову військову службу , після вчинення ним дезертирства та взагалі свідомого бажання покинути військову службу та територію України і переїхати до своїх родичів в Російську Федерацію, за таких умов також не може пом`якшувати покарання обвинуваченому.
Із урахуванням обставин вчинення злочину, його тяжкості та даних про особу обвинуваченого, наявність однієї пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, ОСОБА_5 належить призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Разом з тим, його перевиховання та виправлення залишається можливим без ізоляції від суспільства. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого допустимо звільнити від відбування покарання з випробуванням, йому доцільно встановити іспитовий строк певної тривалості та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Призначене покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Речові докази, судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.22, ст. ст. 349, 368, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 65-67, 75-76, ч.1 ст.408 КК України, суд -

присудив:
ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання та призначити йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя
Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1