Справа № 161/3372/15-к Провадження №11-кп/773/277/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.289 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із спеціальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, в порядку ст.89 КК України несудимого, визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187 та ч.3 ст.289 КК України, та призначено покарання:

- за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років без конфіскації майна.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено попередньо обрану тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з часу його затримання, зарахувавши йому в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 28.01.2015 року.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 , 27.01.2015 року, близько 20.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на перехресті вулиць Мазепи - Софії Ковалевської, що у м. Луцьку, Волинської області, діючи з корисливих мотивів, керуючись метою заволодіння чужим майном та незаконного заволодіння транспортним засобом, перебуваючи в салоні легкового автомобіля, марки Рено Кенго, державний номерний знак НОМЕР_1 , вчинив на потерпілого ОСОБА_10 . Напад був поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме: приставивши ніж до горла потерпілого ОСОБА_10 та висловлюючи словесні погрози щодо його застосування, заволодів його грошима у сумі 1 600 грн., мобільним телефоном, марки Самсунг, вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи, за №27, від 09.02.2015 року, становить 150 грн., з карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ МТС Україна, вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходилось 7 грн. Крім того, протиправно, всупереч волі останнього, заволодів належним потерпілому вищевказаним транспортним засобом марки Рено Кенго, вартістю 70 000 грн., яким почав рух по вул. Мазепи, у напрямку вул. Рівненської, що у м. Луцьку, Волинської області, та проїхавши до с. Залав`є, Млинівського району, Рівненської області, залишив його на узбіччі проїзної частини дороги.

У поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України, вказує на незаконність вироку в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 289 КК України. Посилається на те, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а ті, які викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 3 на ч. 1 ст. 289 КК України та на підставі ч. 4 ст. 289 КК України за даним епізодом звільнити від кримінальної відповідальності. За ч. 1 ст. 187 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування захисника, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Суд обгрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, що в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст.289 КК України також є правильною.

Потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції показав, що 27.01.2015 року, у вечірній час, обвинувачений ОСОБА_8 , після розпиття спиртних напоїв, знаходячись на задньому сидінні у салоні його автомобіля, марки Рено Кенго, на перехресті вулиць Мазепи та Софії Ковалевської, що у м. Луцьку, приставивши ніж до його горла, коли він сидів за кермом транспортного засобу, погрожуючи його застосуванням, наказав віддати усі гроші та мобільний телефон, на що потерпілий погодився, та передав йому гроші у сумі 1600 грн. та мобільний телефон, марки Самсунг. Після цього, обвинувачений ОСОБА_8 наказав йому пересісти на переднє пасажирське сидіння, як він зрозумів для того, щоб той міг сам сісти за кермо, таким чином заволодіти автомобілем. Скориставшись тим, що ОСОБА_8 забрав ніж від його горла, ОСОБА_10 через водійські двері, покинув салон транспортного засобу і втік з місця події, про що він, в той же день, з відповідною заявою, звернувся у Луцький МВ УМВС України у Волинській області.

Крім того, потерпілий ОСОБА_10 чітко зазначав, що обвинувачений ОСОБА_8 , приставивши йому ніж до горла та погрожуючи його застосуванням, послідовно наказував, а саме: передати йому усі свої гроші, мобільний телефон та пересісти із-за керма на пасажирське сидіння, для того щоб той, без його добровільної згоди, сам сів за кермо транспортного засобу і міг ним керувати. Такі погрози обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілий розцінював як реальну загрозу для життя і здоров`я.

Ці показання потерпілого ОСОБА_10 об`єктивно підтверджуються і іншими дослідженими у суді доказами, жодних підстав не вірити потерпілому ОСОБА_10 , у суду першої інстанції підстав не було.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що умисел обвинуваченого ОСОБА_8 , в час, коли приставляв потерпілому ніж, був направлений на заволодіння не лише мобільним телефоном та грішми, а також і транспортним засобом, без згоди на те ОСОБА_10 .

Оглядом місця події від 28.01.2015 року встановлено, що в с. Залав`є, Млинівського району, Рівненської області, на узбіччі дороги, було виявлено та вилучено транспортний засіб, марки Рено Кенго, державний номерний знак НОМЕР_1 , належний потерпілому ОСОБА_10 , в салоні якого на передньому пасажирському сидінні, виявлено складний ніж і мобільний телефон. 02.02.2015 року. В ході огляду вищевказаного транспортного засобу марки Рено Кенго було виявлено та знято п`ять слідів пальців рук, один з яких, відповідно до висновку дактилоскопічної експертизи, за №109, від 06.02.2015 року, залишений середнім пальцем правої руки, обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Твердження захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_8 незаконно заволодів транспортним засобом, але без застосування насильства, суд першої інстанції підставно не взяв до уваги, оскільки воно спростовується наведеними по справі доказами та розцінюється судом як намагання пом`якшити відповідальність ОСОБА_8 за вчинені злочини.

Таким чином, в суді першої інстанції в повному об`ємі доведено обвинувачення ОСОБА_8 в інкримінованих йому злочинах, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст.187 та ч.3 ст.289 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії відповідно ч. 1 ст.187 і ч.3 ст.289 КК України до тяжких та особливо тяжких, дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується задовільно. Враховано судом і думку потерпілого ОСОБА_10 , який просив суд суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки завдані йому збитки, повністю відшкодовано.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд правильно відніс добровільне відшкодування завданих збитків.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції правильно віднесено вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши ці та інші обставини справи, а також те, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкції закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, без додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Вирок суду є законним і обгрунтованим і підстав для його зміни шляхом пом`якшення ОСОБА_8 покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2015 року щодо останнього - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді