У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.,

суддів

Кармазіна Ю.М. і Нікітіна Ю.І.

за участю прокурора

Кравченко Є.С.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 23 жовтня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Станично-Луганського районного
суду Луганської області від 19 грудня 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

уродженця м. Луганська,

громадянина України,

раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без
конфіскації майна, за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового
складання призначених покарань, остаточно визначено 6 років позбавлення волі
без конфіскації майна.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,

уродженця м.
Серпухова, Росії,

громадянина
Росії,

раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років і 6
місяців позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.3 ст. 185 КК України на 3
роки і 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено
6 років і 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

В апеляційному порядку справа не розглядалася.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він 18 серпня 2006 року о 12-й
годині з території садового товариства “Щастя”, що по АДРЕСА_1 Станично-Луганського
району Луганської області, разом із ОСОБА_2 незаконно
заволодів автомобілем “ВАЗ-2101” д.н. НОМЕР_1, чим завдав потерпілому ОСОБА_3 матеріальної шкоди на суму 4 703 грн.

Крім того, ОСОБА_1 в період часу з 12 до 17 години разом із ОСОБА_2 із автомобіля “ВАЗ-2101” д.н. НОМЕР_1, яким незаконно
заволодів, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_3 на загальну суму 665 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 стверджує про безпідставність
його засудження за ч. 3 ст. 185 КК України. Зокрема, він вказує на неповноту,
однобічність досудового та судового слідства та невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Засуджений порушує питання про зміну судового
рішення, просить закрити справу в частині його засудження за ч. 3 ст. 185 КК
України та пом'якшити призначене покарання.

Судове рішення щодо засудженого ОСОБА_2 не оскаржується.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав, що
вирок необхідно змінити і перекваліфікувати дії засуджених з ч. 3 ст. 185 на ч.
2 ст. 185 КК України, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Суд правильно
встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про
доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні незаконного заволодіння транспортного засобу, вчиненого за
попередньою змовою групою осіб. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому
законом порядку та перевірених судом доказах і в касаційній скарзі не заперечується.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 289 КК України
кваліфіковано правильно, що також не оспорюється у скарзі.

Доводи скарги ОСОБА_1 про його непричетність до вчинення
крадіжки чужого майна належно перевірялись судом і були визнані такими, що не
підтверджуються зібраними в справі доказами та спрямовані на уникнення
відповідальності за скоєне, з чим погоджується і колегія суддів.

Зокрема, доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні цього
злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_3 як під час досудового
слідства, так і в суді про те, що при поверненні йому транспортного засобу він
виявив відсутність належного йому майна, яке до викрадення було в автомобілі
(т. 1 а.с. 160, т. 2 а.с.142 зв.); показаннями свідка ОСОБА_4 який пояснив, що
багажника, генератора, валізи з інструментами при купівлі його сином автомобіля
не було (т. 1 а.с. 221); показаннями свідка ОСОБА_5, з яких убачається, що він
придбав автомобіль у засуджених і вказаних речей у транспортному засобі не було
(т. 1 а.с.68-69); показаннями свідка ОСОБА_6 в суді про відсутність багажника
під час продажу засудженими автомобіля (т. 2 а.с. 149).

Отже, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні
крадіжки чужого майна.

Разом з тим, кваліфікуючи дії засудженого за ч. 3
вказаної статті суд припустився помилки, оскільки речі потерпілого були
викрадені ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 із автомобіля, який не віднесено до житла,
іншого приміщення чи сховища.

За таких обставин дії ОСОБА_1 необхідно кваліфікувати за
ч. 2 ст. 185 КК України як крадіжку,
вчинену за попередньою змовою групою осіб, а тому вирок суду щодо ОСОБА_1, а в
порядку ст. 395 КПК України і щодо ОСОБА_2., підлягає зміні з перекваліфікацією
дій засуджених з ч. 3 ст. 185 на ч. 2 ст. 185 КК України.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скарги
засудженого щодо неправильного вирішення цивільного позову, оскільки під час
судового розгляду даної справи цивільний позов не вирішувався.

Покарання ОСОБА_1 призначене відповідно до ст. 65 КК
України і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових
злочинів. Підстав для його пом'якшення немає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394 - 396 КПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Станично-Луганського районного суду Луганської області від 19 грудня
2006 року щодо ОСОБА_1 та в порядку ст. 395 КПК України щодо ОСОБА_2 змінити.
Перекваліфікувати їх дії з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України
та вважати засудженими:

ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст.
289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі
ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначити остаточне
покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна;
ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 185 КК України
на 3 роки і 6 місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років і
6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років і 6 місяців без
конфіскації майна.

У решті вирок залишити без зміни.

С У
Д Д І :

Міщенко С.М. Кармазін
Ю.М.
Нікітін Ю.І.