Справа № 1-6
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2013 року місцевий Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

при секретарі Каптар Г.В.

з участю прокурора Романюка П.І.

захисника ОСОБА_1

потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, молдованина, неодруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2012 року близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_7, керуючи в стані алкогольного спяніння технічно справним автомобілем марки «Фольксваген Гольф» державний номерний знак НОМЕР_1, в якому в якості пасажирів знаходилися ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, рухався по автодорозі сполученням Житормир-Чернівці Н-03 зі сторони с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області в напрямку с. Динівці Новоселицького району Чернівецької області, поза межами населеного пункту. Проїхавши кілометрову відмітку 342+200 метрів, водій ОСОБА_7 в порушення п.п. 2.3 (б), 2.9 (а) та 12.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість в своїх діях, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, від чого стався занос керованого ним автомобіля, в результаті чого не справився з керуванням, виїхав вліво за межі дороги, де допустив виїзд в лісосмугу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень померли на місці пригоди, а пасажир ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Підсудний винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та показав, що 10 серпня 2012 року він разом з братами ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на його автомобілі поїхали на дискотеку в м. Чернівці. Оскільки, з них лише ОСОБА_2 був в тверезому стані, то він сів за кермо автомобіля. На дискотеці вони вживали спиртні напої. Пробувши на дискотеці приблизно до 04 години ранку, вони направилися додому. За кермо автомобіля також сів ОСОБА_8. По дорозі вони зупинилися біля кафе на перехресті поблизу с. Строїнці Новоселицького району, де вживали пиво. Він був випившим, однак оскільки відчував себе добре, вирішив сісти за кермо автомобіля та в подальшому до села керувати транспортним засобом. ОСОБА_8 сів на пасажирське крісло рядом з ним, а інші хлопці сіли позаду. По дорозі їхав приблизно 90 км/год. Не доїжджаючи до с. Динівці Новоселицького району на дорозі приблизно на відстані 50 метрів від автомобіля він побачив лежачого чоловіка. Тоді з метою уникнення зіткнення, ОСОБА_8 його відштовхнув, тим самим усунув його від керування автомобілем. Нога у нього застряла між гальмівної педалі, внаслідок чого його занесло в бік та сталось дорожньо-транспортна пригода. Вважає себе винним в тому, що сів за кермо автомобіля в стані алкогольного спяніння. Однак, в самій пригоді не визнає своєї вини, оскільки на його думку винним у зіткненні автомобіля є померлий ОСОБА_8, який своїми діями усунув його від керування автомобілем. Заявлений до нього ОСОБА_4 цивільний позов визнає частково, в частині відшкодування матеріальних збитків.

Не дивлячись на часткове визнання підсудним своєї вини у вчиненні вказаного злочину, його винність у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох осіб повністю підтверджується показами потерпілих, свідків та письмовими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_2 показав суду, що він є батьком померлого ОСОБА_8. 10 серпня 2012 року близько 24 години син приїхав додому з хрестин та залишивши вдома автомобіль, повідомив йому, що їде з хлопцями на дискотеку в м. Чернівці. Після цього, син сів в автомобіль до підсудного ОСОБА_7 та вони разом поїхали. Наступного дня, 11 серпня 2012 року близько 07 години ранку, побачивши, що сина не має вдома, він почав його шукати. Почувши від односельців про дорожньо-транспортну пригоду, він з дружиною виїхав на місце пригоди, де побачив померлого сина. Про обставини дорожньої-транспортної пригоди йому нічого не відомо. Оскільки підсудний вину фактично не визнав, не приніс йому свої вибачення за вчинений злочин, не проявив співчуття до нього внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, не відшкодував завдану моральну шкоду, вважає за необхідне призначити підсудному міру покарання в максимальних межах, передбачених законом.

Потерпіла ОСОБА_3 показала суду, що є матірю померлого ОСОБА_9. У вечорі 10 серпня 2012 року її сини ОСОБА_9 та ОСОБА_9 вийшли з дому та направилися в бар с. Динівці Новоселицького району. Вранці 11 серпня 2012 року їй додому подзвонили з лікарні та повідомили, що один з синів перебуває в тяжкому стані. Направляючись разом з чоловіком в лікарню та виїхавши за межі с. Динівці Новоселицького району, вони на узбіччі дороги помітили скупчення людей. Зупинившись, побачили розбитий автомобіль підсудного, недалеко від якого лежав її померлий син ОСОБА_9. Приймаючи до уваги, що підсудний не проявив розкаяння щодо вчиненого злочину та не відшкодував їм завдану моральну шкоду, вважає за необхідне призначити підсудному максимальне суворе покарання за вчинений злочин.

Потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що 10 серпня 2012 року він разом з померлим ОСОБА_8 були на хрестинах. Повернувшись зі свята, вони зайшли в бар с. Динівці Новоселицького району, де зустрівшись з братами ОСОБА_9, ОСОБА_11 та підсудним ОСОБА_7, вирішили поїхати на дискотеку в м. Чернівці на автомобілі останнього. Оскільки, з них лише ОСОБА_8 був в тверезому стані, за їхньою пропозицією саме він сів за кермо автомобіля. На дискотеці вони всі, крім ОСОБА_8, вживали спиртні напої. Пробувши на дискотеці приблизно до 04 години ранку, вони направилися додому. За кермо автомобіля також сів ОСОБА_8. По дорозі вони зупинилися біля кафе на перехресті поблизу с. Строїнці Новоселицького району, де вживали пиво. Повернувшись до автомобіля, підсудний ОСОБА_7 сів за кермо, посилаючись на те, що він є власником автомобіля та до села залишилося декілька кілометрів, повідомив, що далі керувати автомобілем буде він. Побачивши, що підсудний перебуває в нетверезому стані, вони почали умовляти його, щоб за кермо далі сів ОСОБА_8. Однак, підсудний відмовився передати кермо автомобіля ОСОБА_8 та у разі незгоди з його думкою, щодо подальшого керування ним автомобілем, запропонував піти додому пішки. Тоді, вони всі сіли в автомобіль. Підсудний сів за кермо та керував автомобілем, ОСОБА_8 сів на пасажирське крісло справа поряд з підсудним, а він, ОСОБА_11 та брати ОСОБА_9 сіли в автомобіль на заднє сидіння. По дорозі, не доїхавши до с. Динівці Новоселицького району, підсудний збільшив швидкість руху автомобіля та почав маневрувати, різко змінюючи рух автомобіля то вліво, то вправо, не реагуючи на їх зауваження. Видимість дороги була нормальною, зустрічного транспорту не було, будь-яких перешкод руху, в тому числі лежачого чоловіка на трасі не було, підсудному ніхто у керуванні автомобілем не заважав, ніхто його під час руху, в тому числі ОСОБА_8, не штовхав. В подальшому підсудний не впорався з керуванням автомобіля та вчинив дорожньо-транспортну пригоду. У звязку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень подальших обставин події він не памятає. Через декілька днів після вказаної пригоди, підсудний йому передзвонив на мобільний телефон та заперечував той факт, що він був за кермом автомобіля. Оскільки, підсудний не відшкодував завдану йому злочином шкоду, просив задовольнити заявлений цивільний позов по справі, стягнувши на його користь з підсудного матеріальну шкоду в сумі 2931 гривню 40 копійок і моральну шкоду в сумі 50000 гривень та покарати підсудного суворо по закону.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що у вечорі 10 серпня 2012 року, перебуваючи в барі с. Динівці Новоселицького району, разом з братом ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_11 та підсудним ОСОБА_7 домовилися поїхати в м. Чернівці на дискотеку на автомобілі останнього. Оскільки, лише ОСОБА_8 був в тверезому стані, саме він сів за кермо автомобіля. На дискотеці вони пробули до ранку, де вживали алкогольні напої, після чого повернулись додому. По дорозі, вони зупинилися біля кафе на перехресті поблизу с. Строїнці Новоселицького району, де вживали пиво. Після чого, підсудний ОСОБА_7 сів за кермо та мотивуючи, що він є власником автомобіля, сказав, що далі керувати транспортним засобом буде він. На їх умовляння передати керування автомобілем ОСОБА_8 підсудний не реагував. Підсудний сів за кермо, ОСОБА_8 сів на переднє пасажирське крісло, а інші сіли позаду. По дорозі підсудний збільшив швидкість руху та почав маневрувати. Видимість дороги була нормальною, будь-яких перешкод руху на трасі не було, підсудному ніхто у керуванні автомобілем не заважав, ніхто його під час руху не штовхав. Не впоравшись з керуванням автомобіля, підсудний вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої його брат та ОСОБА_8 померли на місці.

Аналогічні покази щодо обставин вказаної дорожньо-транспортної пригоди дав допитаний судом як свідок ОСОБА_11, який додатково показав, що через декілька днів після вказаної пригоди йому передзвонив підсудний та просив його дати працівникам міліції неправдиві покази про те, що за кермом автомобіля в момент дорожньо-транспортної пригоди був померлий ОСОБА_8.

Допитаний судово-автотехнічний експерт ОСОБА_12 показав суду, що працює начальником сектору автотехнічних досліджень НДЕКЦ при УМВС України в Чернівецькій області, який провів судово-автотехнічні експертизи по справі. Експертизами будь-яких несправностей в робочій гальмівній системі, рульовому керуванні та ходовій частині автомобіля марки «Фольксваген Гольф» державний номерний знак НОМЕР_1, які б могли спричинити дорожньо-транспортну пригоду, не виявлено.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11 серпня 2012 року, схеми та фототаблиці до нього вбачається, що дорожньо-транспортна пригода підсудним була вчинена на автодорозі сполученням Житормир-Чернівці Н-03 зі сторони с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області в напрямку с. Динівці Новоселицького району Чернівецької області, поза межами населеного пункту.

З висновку судово-медичної експертизи № 148-н від 14 вересня 2012 року вбачається, що смерть ОСОБА_8 настала від зламу 6-го грудного хребця з розривом спинного мозку на даному рівні. Виявлені на трупі ОСОБА_8 тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів або ударів об такі незадовго до моменту настання смерті, найбільш ймовірно за умов дорожньо-транспортної пригоди у салоні автомобіля.

З висновку судово-медичної експертизи № 149-н від 14 вересня 2012 року вбачається, що смерть ОСОБА_9 настала від геморагічного шоку, який розвився внаслідок закритої тупої травми грудної клітки та черева з ушкодженням правої легені та печінки з розвитком масивної внутрішньої кровотечі. Виявлені на трупі ОСОБА_9 тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів або ударів об такі незадовго до моменту настання смерті, найбільш ймовірно за умов дорожньо-транспортної пригоди у салоні автомобіля.

З висновку судово-медичної експертизи № 1625-мд від 31 серпня 2012 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому тіла 7-го шийного хребця 1 ступеня, компресійного перелому тіл 7 та 8 грудних хребців 1 ступеня.

З висновку судово-медичної експертизи № 287 екс-Н від 22 серпня 2012 року вбачається, що ОСОБА_11 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав легкі тілесні ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоровя у вигляді струсу головного мозку та рани обличчя.

З висновку судово-медичної експертизи № 1555 мд від 30 серпня 2012 року вбачається, що у підсудного ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у виді забою головного мозку легкого ступеня, множинні забої обличчя, забою грудної клітки, перелому лівої променевої кістки зі зміщенням, перелому нижньої щелепи, які виникли від дії твердих тупих предметів та відносяться до середнього ступеня тяжкості, як такі що призвели до тривалого розладу здоровя.

З висновку судово-токсикологічної експертизи крові № 1389 від 17 серпня 2012 року вбачається, що в крові підсудного ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 1,22 ‰.

З висновку комісійної судово-медичної експертизи № 151 від 05 жовтня 2012 року вбачається, що приймаючи до уваги характер, локалізацію та масивність тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_7 та на трупі ОСОБА_8, які перебували у салоні автомобіля марки «Фольксваген Гольф» державний номерний знак НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди, а також дані матеріалів справи, комісія експертів приходить до висновку, що на місці водія транспортного засобу перебував ОСОБА_7.

З висновку судової автотехнічної експертизи № 319-а від 22 вересня 2012 року вбачається, що робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля марки «Фольксваген Гольф» державний номерний знак НОМЕР_1 на момент огляду перебуває в непрацездатному стані, внаслідок пошкодження їх елементів. Несправностей в робочій гальмівній системі, рульовому керуванні та ходовій частині автомобіля, які б з технічної точки зору могли спричинити дорожньо-транспортну пригоду не виявлено.

З висновку судової автотехнічної експертизи № 391-а від 18 жовтня 2012 року вбачається, що в обстановці вказаної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля марки «Фольксваген Гольф» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 необхідно було керуватись вимогами п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

З висновку комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи № 586/587/13-52 від 08 жовтня 2013 року вбачається, що утворення пошкоджень металевого легкосплавного диску та шини FULDA 185/65 R14 86Т автомобіля марки «Фольксваген Гольф» державний номерний знак НОМЕР_1 було наслідком дії навантажень аварійного характеру, які в звичайних умовах експлуатації автомобіля не виникають, а могли в даному випадку супроводжувати процес наїзду на перешкоду приблизно вертикально орієнтовану (в даному випадку даною перешкодою могло бути дерево). Обєктивних ознак, які б свідчили про наявність дефектів виготовлення або раніше (до зіткнення) утворених пошкоджень, немає.

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина підсудного у порушенні п.п. 2.3 (б), 2.9 (а) та 12.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_4 повністю доведена і його дії правильно кваліфіковані органом досудового слідства за ст. 286 ч.3 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

Ствердження підсудного в судовому засіданні про те, що він не винний у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка нібито сталась з вини померлого ОСОБА_8, який усунув його від керування автомобілем, суд оцінює критично та вважає їх способом захисту підсудного від предявленого йому обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений тяжкий злочин, так як його покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнів суду, оскільки у своїй сукупності вони доповнюють один одного та підтверджують предявлене йому обвинувачення.

Так, допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали суду, що під час керування підсудним автомобілем видимість дороги була нормальною, зустрічного транспорту не було, будь-яких перешкод руху, в тому числі лежачого чоловіка на трасі не було, підсудному ніхто у керуванні автомобілем не заважав, ніхто його під час руху, в тому числі ОСОБА_8, не штовхав, а дорожньо-транспортна пригода сталась з вини підсудного, який не впорався з керуванням автомобіля під впливом алкогольного спяніння, внаслідок збільшення швидкості руху та маневрування автомобілем на трасі.

Крім цього, на перших етапах досудового розслідування даного злочину, обвинувачений визнавав свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох осіб, в той же час посилаючись на те, що не памятає обставини події, що підтверджується протоколом допиту в якості обвинуваченого, проведеного в присутності його захисника протягом достатньо тривалого часу після дорожньо-транспортної пригоди, а саме 22 жовтня 2012 року.

Однак, під час судового розгляду кримінальної справи підсудний змінив свою позицію, заперечуючи винність у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Суперечливі покази підсудного, дані в судовому засіданні, а також його дії щодо заперечення факту керування автомобілем безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди в розмовах з учасниками даної пригоди, свідчить про його намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Посилання захисника на виправдання підсудного з підстав не встановлення досудовим слідством причин заносу автомобіля, механізму утворення пошкоджень правого переднього колеса автомобіля та не дослідження механізму дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає безпідставним, оскільки вказані питання стали предметом дослідження проведених по справі судових експертиз, відповіді на яких відображені у відповідних висновках, які у сукупності з іншими дослідженими судом доказами повністю доказують вину підсудного у вчиненні вказаного злочину.

При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує ступень тяжкості злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, який хоча і є необережним, однак відноситься до категорії тяжких та за його вчинення, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Суд враховує суспільну небезпеку вчинених підсудним протиправних дій, які виразились у керуванні транспортного засобу в стані алкогольного спяніння, прояві самовпевненості у своїх діях та неправильному застосуванні прийомів керування транспортним засобом, наслідком яких стало загибель ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4, поведінку підсудного після вчинення злочину та його ставлення до скоєного, а також те, що на час судового розгляду справи він свою вину у вчиненні злочину фактично не визнав та не розкаявся у вчиненому, як матеріальну так і моральну шкоду потерпілим не відшкодував.

Суд також враховує, що підсудний вчинив злочин у молодому віці, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, проживає тільки з матерю та сестрою, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Щодо характеристики особи підсудного, то відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 592 від 28 вересня 2012 року вбачається, що підсудний ОСОБА_7 на даний час ознак психічного захворювання не виявляє, може віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, підсудний ОСОБА_7 ознак хронічного психічного захворювання та ознак будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляв, міг віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. Посилання підсудного на те, що він не памятає деякі події того, що відбулось, не повязані із будь-яким психічним розладом, а повязані з його нездатністю відтворити подробиці, епізоди чи події, що відносяться до періоду простого алкогольного спяніння за рахунок алкогольної інтоксикації (оскільки у його крові виявлений етиловий спирт в кількості 1,22 ‰).

Обставин, які помякшують покарання підсудного судом не встановлено.

Щире каяття підсудного у вчиненні злочину суд не визнає обставиною, яка помякшує його покарання, оскільки він фактично вину у вчиненні злочину не визнав, не проявив співчуття до потерпілих, не відшкодував завдані збитки та не здійснив інших дій, що могло б свідчити про його покаяння, а вибачення у судовому засіданні суд вважає формальними з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин. Також, з боку підсудного не було будь-яких активних дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину.

Вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, суд вважає обставиною, що обтяжує покарання підсудного.

Призначаючи міру покарання підсудному, суд виходить з того, що у відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при призначенні покарання за ст. 286 КК України суд має врахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного, а також обставини, які помякшують та обтяжують покарання.

Враховуючи у сукупності дані про особу підсудного та ступень тяжкості вчиненого ним злочину, із урахуванням думки потерпілих щодо міри покарання, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливо без позбавлення волі із позбавленням його права керування транспортними засобами. Підстав для застосування відносно підсудного вимог ст.ст. 69,75 КК України судом не встановлено.

Вирішуючи заявлений по справі цивільний позов про стягнення з підсудного на користь потерпілого ОСОБА_4 завданої злочином матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до висновку, що він підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями фізичною особою, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 2-3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

З розяснень, викладених у п. 6 Постанови Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України).

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що діями підсудного потерпілому ОСОБА_4 завдано матеріальних збитків на суму 2931 гривню 40 копійок, які виразились у придбанні останнім медичних препаратів, вортоніку «Филадельфія» С-240 та корсету грудопояса Т-1780, що підтверджується рекомендованим листом лікування Хмельницької центральної районної лікарні № 444 від 01 листопада 2012 року, довідкою вартості медичних препаратів КП «Новоселицька центральна районна аптека № 26» № 163 від 07 листопада 2012 року та товарними чеками на придбання ліків.

Враховуючи, що вказані матеріальні збитки були завдані потерпілому з вини та діями підсудного, внаслідок володіння та використання джерела підвищеної небезпеки та на даний час вони в добровільному порядку не відшкодовані, суд вважає за необхідне стягнути їх в повному обсязі на користь потерпілого в примусовому порядку з підсудного.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення з підсудного на користь потерпілого ОСОБА_4 моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується фізичній особі одноразово, грішми, майном або в інший спосіб особою, яка завдала шкоду за наявності її вини.

При цьому суд враховує, що підсудний є працездатним, вчинив злочин з необережності, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, матеріальний стан сторін, глибину завданих потерпілому душевних страждань у звязку із отриманими ушкодженнями.

Суд, виходячи з принципу розумності та справедливості і враховуючи, що відшкодування моральної шкоди не є засобом збагачення, вважає за необхідне стягнути з підсудного на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 40000 гривень.

Цивільний позов в частині стягнення компенсації по втраті непрацездатності, суд вважає за необхідне залишити без розгляду за заявою потерпілого.

Крім цього, з підсудного на користь потерпілого відповідно до ст. 93 КПК України слід стягнути процесуальні витрати повязані із оплатою допомоги представника потерпілого адвоката ОСОБА_5, що становлять 2000 гривень.

Наявні судові витрати по справі відповідно до ст. 93 КПК України підлягають стягненню з підсудного.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 81 КПК України.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України в редакції 1960 року, суд,

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 3 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання - 11 години 00 хвилин 30 серпня 2012 року.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишити тримання під вартою.

Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_4 завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 2931 (дві тисячі девятсот тридцять одну) гривню 40 копійок, моральну шкоду в розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень та процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. Позовні вимоги в частині стягнення компенсації по втраті непрацездатності залишити без розгляду за заявою потерпілого.

Речовий доказ по справі - автомобіль марки «Фольксваген Гольф» державний номерний знак НОМЕР_1, який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового тримання ВДАЇ Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області, після вступу вироку в законну силу, повернути власнику ОСОБА_13.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових автотехнічних експертиз по справі в розмірі 7741 (сім тисяч сорок одної) гривні 20 копійок.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернівецької області протягом пятнадцяти діб через райсуд з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Суддя: