У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого
- судді

Міщенка С.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Вус С.М.,

за участю
прокурора

Казнадзея В.В.,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 17 липня 2007 року
кримінальну справу за касаційною скаргою
представника потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_1. і за касаційним
поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної
інстанції, на вирок апеляційного суду
Харківської області від 21 лютого 2007 року щодо ОСОБА_2.

Вироком Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 14
листопада 2006 року засуджено

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1. народження,
громадянина України,

уродженця і мешканця м. Харкова,
працюючого ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимого, -

- - за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки
позбавлення волі.

- На підставі ст. 75 КК України його
звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2
роки.

- На підставі ст. 76 КК України на
нього покладено обов'язки не виїжджати за межі України на постійне проживання
без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти цей орган про
зміну місця проживання або роботи.

- Цивільний позов ОСОБА_1. залишено без
розгляду.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2.
судові витрати в сумі 282 грн. 46 коп.

ОСОБА_2. визнано
винуватим у тому, що 18 червня
2006 року, приблизно о 21 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем
ВАЗ-2103 і рухаючись по вул. Поля Фільтрації з боку пр. Гагаріна в бік
аква-парку “Олександра” в м. Харкові, біля буд. АДРЕСА_1 він порушив вимоги
п.п. 1.3, 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху і допустив наїзд на пішоходів
ОСОБА_3. і ОСОБА_4, які стояли на проїзній частині вулиці на смузі руху його
автомобіля, в результаті чого ОСОБА_3. були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження
у виді закритого перелому правої стегнової кістки, відкритих переломів кісток
лівої голені, а ОСОБА_4. - середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді
закритого перелому правої стегнової кістки.

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Харківської області, частково
задовольнивши апеляцію потерпілого ОСОБА_3., скасувала вирок Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 14.11.2006 року в частині призначеного ОСОБА_2.
покарання і вирішення цивільного позову
та постановила щодо ОСОБА_2. в цій частині свій вирок від 21 лютого
2007 року.

Цим вироком ОСОБА_2.
призначено покарання за ч. 2
ст.286 КК України - 5 років позбавлення волі;
на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. На підставі ст. 76 КК України на
нього покладено обов'язки не виїжджати за межі України на постійне проживання
без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти цей орган про
зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого
ОСОБА_3. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_3 на
відшкодування матеріальної шкоди 19.841 грн.76коп., на відшкодування моральної
шкоди - 20.000 грн.

У касаційному поданні прокурор, який брав участь у
розгляді справи судом апеляційної інстанції, не оспорюючи доведеність винуватості
ОСОБА_2. у вчиненні злочину, правильність юридичної кваліфікації його дій і
призначеного засудженому основного покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК
України, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_2. скасувати з направленням
справи на новий апеляційний розгляд за м'якістю призначеного ОСОБА_2.
покарання. Своє прохання мотивує тим, що апеляційний суд безпідставно не
призначив засудженому за ч. 2 ст. 286 КК
України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними
засобами, що може призвести до вчинення ОСОБА_2. аналогічного злочину в
майбутньому.

У касаційній скарзі представник потерпілого і
цивільного позивача ОСОБА_3. - ОСОБА_1.
просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_2. скасувати за м'якістю
призначеного засудженому із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України покарання та
у зв'язку з безпідставним, на його думку, частковим задоволенням позову
про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди. Як зазначає у касаційній скарзі ОСОБА_1., стягненню з
ОСОБА_2. підлягає 21641 грн. 76 коп. матеріальної шкоди та 200.000 грн.
моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду
України, пояснення прокурора, який підтримав касаційне подання і заперечував проти
касаційної скарги ОСОБА_1., перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи, викладені у поданні і скарзі, колегія суддів вважає,
що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_2. у порушенні правил
дорожнього руху, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_3 були заподіяні тяжкі, а
потерпілому ОСОБА_4. середньої тяжкості
тілесні ушкодження за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, у
касаційному порядку не заперечуються.

Дії засудженого ОСОБА_2. правильно
кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи ОСОБА_2. покарання, апеляційний суд дотримав
вимоги ст.65 КК України, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого ним
злочину, дані про особу винного та обставини, що пом'якшують покарання.

Зокрема, судом було враховано, що ОСОБА_2. злочин учинив вперше в молодому
віці, закінчив ліцей будівництва і автотранспорту зі здобуттям професії слюсаря
по ремонту автомобілів і водія автомобіля, працював за професією, за місцем
проживання й роботи характеризувався позитивно, трудовий колектив просив суд
суворо його не карати, передати колективу на перевиховання. Суд взяв до уваги й
те, що ОСОБА_2. мав хронічне захворювання,
у зв'язку з яким перебував на диспансерному обліку і не проходив
військової служби, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував лікарні
витрати на лікування потерпілих, а потерпілому ОСОБА_4. - повністю
відшкодував заподіяну матеріальну й
моральну шкоду; те, що потерпілий ОСОБА_4. ніяких претензій до ОСОБА_2. не мав
і просив суд не позбавляти його волі.

Також судом врахована і неправильна
поведінка потерпілого ОСОБА_3., який, як встановлено дослідженими по справі
доказами, будучи у нетверезому стані, вийшов і знаходився на проїжджій частині
дороги, перешкоджаючи руху автомобіля під керуванням ОСОБА_2.

За наведених даних суд дійшов
правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про можливість
призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років
без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними
засобами, що відповідає санкції ч. 2 ст. 286 КК України, і про можливість
виправлення засудженого без відбування призначеного покарання із
застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Таким чином, апеляційний суд,
призначаючи покарання ОСОБА_2., дотримав вимоги
кримінального закону і, усунувши помилку суду першої інстанції, призначив засудженому покарання, яке є
необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати це покарання невиправдано м'яким, як про це зазначається у
касаційному поданні прокурора і касаційній скарзі представника потерпілого, колегія суддів не
вбачає.

Цивільний позов потерпілого
ОСОБА_3. про відшкодування йому заподіяної
матеріальної шкоди в сумі 19841грн.76коп. (зі збільшенням цієї суми в
засіданні суду апеляційної інстанції до
21641 грн. 76 коп.) і моральної шкоди в сумі 40000 грн. (цей розмір в
касаційній скарзі збільшено до 200000 грн.) вирішений апеляційним судом
відповідно до вимог діючого
законодавства з урахуванням обсягу матеріальних витрат, заявлених у позові і визнаних засудженим, а також з
урахуванням моральних страждань
потерпілого.

З огляду на це і виходячи із засад
розумності і справедливості, суд правильно встановив розмір шкоди, що підлягала
стягненню із засудженого, на
відшкодування моральної шкоди - в сумі 20000 грн. замість заявлених в позові
40000 грн., і на відшкодування
матеріальної шкоди - 19841 грн.76 коп.

Прохання представника потерпілого і
цивільного відповідача ОСОБА_1. у касаційній скарзі про збільшення стягнення моральної шкоди із
засудженого до 200000 грн. виходить за межі заявлених в суді позовних вимог, не обґрунтовано
будь-якими доказами, а тому не підлягає задоволенню.

Та обставина, що у позові ОСОБА_3. (а.с. 21-23 т.2) при
підрахунку матеріальних витрат була допущена помилка і загальна сума цих витрат
визначена в 19841грн.76коп., а не в 21641грн.76 коп., не дає підстав визнати
неправильним рішення апеляційного суду про задоволення позову частково в сумі 19841грн.76коп. і стягнення цієї суми
на відшкодування матеріальної шкоди, оскільки, як видно зі справи, зазначені у
позові матеріальні витрати не в повній сумі підтверджені наданими позивачем
доказами, а засуджений в своїх показаннях визнав цей позов тільки на суму
19841грн.76коп.

За таких обставин немає підстав вважати незаконним прийняте апеляційним судом рішення
про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_3. про відшкодування
заподіяної йому злочином моральної і
матеріальної шкоди.

Ураховуючи викладене, колегія
суддів не знаходить підстав для
скасування вироку апеляційного суду, як про це ставиться питання у поданих по справі касаційному поданні
прокурора і касаційній скарзі
представника потерпілого і цивільного позивача.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

ухвалила:

касаційне подання прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, і касаційну скаргу
представника потерпілого і цивільного
позивача ОСОБА_1. залишити без задоволення, а вирок колегії суддів судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 21 лютого 2007 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Судді:

Міщенко С.М. Кліменко М.Р. Вус С.М.