АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 654/3991/14-к
Судове Провадження № 11-кп/791/300/15 Головуючий в 1-й Інстанції
категорія: ст. 121 ч. 1 КК України сіянко в.м.
Доповідач: ОСОБА_1
29 квітня 2015 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиманівка Голопристанського району Херсонської області, громадянина України з середньою освітою, одруженого, не працюючого, засудженого вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 листопада 2010 року за ст. 185 ч. 3 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений 07 травня 2013 року за постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2013 року у зв`язку із заміною не відбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт на строк 6 місяців 22 дні з відрахуванням 15% заробітку в дохід держави, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121ч. 1 КК України,
за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 січня 2015 року,

Цим вироком ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання призначеного покарання за цим вироком та покарання призначеного вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 17.11.2010 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишений ОСОБА_8 без зміни до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання обчислюється з моменту затримання.
Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за злочин, вчинений ним за таких обставин.

ОСОБА_8 10 липня 2014 року близько 14.00 години, знаходячись на території подвір`я будинку АДРЕСА_1 , по місцю проживання свого батька, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння , під час сварки, умисно наніс один удар ножем у ліву частину черевної порожнини своїй дружині потерпілій ОСОБА_9 , спричинивши останній тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 121 ч. 1 КК України у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 17.11.2010 року, остаточно призначити покарання у виді 7 років 2 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу. У вступній частині вироку зазначити номер кримінального провадження № 0001602. В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що суд при призначені покарання ОСОБА_8 не врахував, що останній вчинив тяжкий злочин при обтяжуючих обставинах: в стані алкогольного сп`яніння та має місце рецидив злочинів, що характеризує його, як особу, яка не бажає стати на шлях виправлення та не розкаялась у скоєному. Окрім того, постановляючи вирок, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_8 раніше шість разів був засуджений за вчинення умисних злочинів, чотири з яких є тяжкими, а останній тяжкий злочин вчинений ним під час відбування покарання за попередній злочин. Окрім того, ОСОБА_8 негативно характеризується за місцем проживання, як особа схильна до вчинення нових злочинів та сімейний дебошир. Окрім того, судом при визначенні остаточного покарання не застосовані вимоги ст. 72 КК України та у вступній частині вироку не зазначений номер кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті апеляційної скарги, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого ОСОБА_8 в якому він просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України, яким суд дав належну оцінку, та є обґрунтованим.

Злочин, який вчинив ОСОБА_8 за ст. 121 ч. 1 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, кваліфікований правильно та ніким не оспорюються.

На думку колегії суддів доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання покарання засудженому призначається виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який негативно характеризується громадськістю, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі та врахувати її поведінку, яка спровокувала його на вчинення злочину, обставини, що обтяжують покарання: вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, а також вчинення нового злочину в період не відбутого покарання.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, обґрунтовано дали суду підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах, визначених санкцією ст. 121 ч. 1 КК України.

Посилання прокурора на наявність у ОСОБА_8 шести попередніх судимостей, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_8 раніше чотири рази засуджувався за вчинення умисних злочинів, два з яких є тяжкими, проте попередні судимості, окрім останньої за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 листопада 2010 року у нього погашенні.

Доводи прокурора про незастосування судом положень ст. 72 КК України при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, також є необґрунтованими.

Як вбачається з резолютивної частини вироку, суд визначив остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, частково приєднавши не відбуту частину покарання за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 листопада 2010 року.

Таким чином, покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, та воно є необхідне та достатнє для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Не зазначення у вступній частині вироку номера кримінального провадження, на думку колегії суддів, не є підставою для скасування або зміни судового рішення в контексті вимог ст. 409 КПК України та може бути вирішено судом першої інстанції під час виконання вироку в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, про те, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно,

Суддя: ОСОБА_2