Справа № 383/170/15-к
Номер провадження 1-кп/383/30/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2015 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець в залі засідань Бобринецького районного суду кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Крутоярка, Бобринецького району, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше не судимого

за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 185 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:
з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) за наступних обставин.
16 січня 2015 року близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні автовокзалу м. Бобринець зустрів свою знайому, потерпілу ОСОБА_5 з якою почав розмову. З корисливих мотивів та ціллю особистого збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_5 з проханням, щоб остання надала йому свій мобільний телефон для здійснення дзвінка. ОСОБА_5 на прохання ОСОБА_3 погодилась та добровільно передала йому свій мобільний телефон марки Нокіа модель 301, вартість якого, станом на 16.01.2015 року, згідно довідки вартості виданої ФОП ОСОБА_6 становить 1000 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора Київстар вартість якої, станом на 16.01.2015 року, згідно довідки вартості виданої ФОП ОСОБА_7 становить 15 грн. Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_3 під приводом здійснення дзвінка з мобільного телефона марки Нокіа модель 301, який належить ОСОБА_5 , заволодів ним та попрямував до виходу з приміщення вокзалу. Залишивши приміщення вокзалу ОСОБА_8 розпорядився мобільним телефоном марки Нокіа модель 301, залишивши його собі та користувався ним як власним доки не втратив його з власної необережності 20 січня 2015 року.

Своїми злочинними діями ОСОБА_3 , заподіяв потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1015 грн. (одна тисяча п`ятнадцять гривень).

Крім цього, ОСОБА_3 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за наступних обставин.
19 січня 2015 року ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні стаціонарного відділення територіального центру соціального обслуговування, розташованого за адресою: вул. Базарна, 25, с. Витязівка, Бобринецького району, де відвідував свою бабусю ОСОБА_9 , будучи обізнаним в тому, що за день до цього пацієнти вказаного вище закладу отримали кошти в якості пенсії. З корисливих мотивів та ціллю особистого збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 в нічний час, коли пацієнти відпочивали, розуміючи, що його злочинні дії не будуть викриті, близько 01 години 00 хвилин 20 січня 2015 року шляхом вільного доступу зайшов до палати №3 та з кишені куртки потерпілої ОСОБА_10 , таємно викрав належні їй кошти в сумі 400 грн. Викравши кошти ОСОБА_3 покинув палату № 3 та дочекавшись ранку залишив приміщення стаціонарного відділення територіального центру соціального обслуговування і автобусом поїхав в м. Бобринець де розпорядився ними на власний розсуд придбавши продукти харчування.

Своїми злочинними діями ОСОБА_3 , заподіяв потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 400 грн. (чотириста гривень).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в скоєних злочинах визнав повністю та пояснив, що дійсно при зазначених в обвинувальному акті обставинах скоїв дані злочини, а саме заволодів мобільним телефоном, шахрайським способом, який належав ОСОБА_5 , а також здійснив крадіжку коштів в розмірі 400 грн. у потерпілої ОСОБА_10 в скоєному кається, запевнив суд, що більше злочинів вчиняти не буде та поверне потерпілим заподіяну шкоду.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 попросив у неї мобільний телефон, після чого забрав його та пішов у невідомому напрямку. На даний час претензій до обвинуваченого ні морального, ні матеріального характеру немає, цивільний позов заявляти не бажає.

Потерпіла ОСОБА_10 подала на адресу суду заяви про розгляд кримінального провадження без її присутності із зазначенням того, що з`явиться в судові засідання з розгляду кримінального провадження не може, зв`язку з похилим віком та вадами зору. Цивільний позов заявляти не бажає та просить обрати обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Неповнолітні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , дали по суті справи аналогічні покази, зі змісту яких слідує, що 16.01.2015 року вони разом з ОСОБА_14 перебували на території Бобринецького автовокзалу. До них підійшов ОСОБА_3 , який попросив у ОСОБА_5 мобільний телефон, щоб зателефонувати, та вийшов з приміщення вокзалу. Після чого свідки, дочекавшись автобуса поїхали додому, а ОСОБА_15 залишилась на вокзалі.

Згідно довідки вартості, виданої приватним підприємцем ОСОБА_6 , слідує, що станом на 16.01.2015 року вартість мобільного телефона Нокіа-301 становить 1000 грн. 00 коп. та сім картка оператора Київстар становить 15 грн. 00 коп.

Отже, вина ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 190 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) підтверджується показами обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового розгляду, в яких не заперечуються фактичні обставини вчиненого, сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме показами потерпілої ОСОБА_5 , показами неповнолітніх свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Згідно протоколу огляду місця події від 20.01.2015 року, яким являється приміщення стаціонарного відділення територіального центру соціального обслуговування, АДРЕСА_2 зафіксовано факт та місце викрадення коштів у потерпілої ОСОБА_10 (а.п.35-36);

Протоколом проведення слідчого експеременту з фото таблицями до нього за участю підозрюваного ОСОБА_3 , зафіксовано як останній розказав і показав як він здійснював крадіжку коштів у ОСОБА_10 , в приміщення територіального центру соціального обслуговування а.п.60-62.

Отже, вина ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого, є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, підтверджується показами обвинуваченого під час судового розгляду, в яких не заперечуються фактичні обставини вчиненого, сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, протоколом огляду місця події від 20.01.2015, протоколом проведення слідчого експеременту з фото таблицями до нього, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. ст. 50 та 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно із ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості, мотив та мету вчинення злочинів, дані про особу винного, який раніше не судимий, не одружений, не працює, у лікаря психіатра наркоголо та обліку не перебуває, є дитиноюсиротою.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є визнання останнім своєї вини, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочинів, а також те, що він є дитиною-сиротою.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, за умови призначення йому покарання за вчинені злочини, відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, в межах санкціях ч.2 ст. 185, ч. 1 ст. 190 КК України, яке за розміром наближене до найменшого строку, передбаченого законом, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_10 не заявлені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 177, 178, 183, 368, 371, 373-376 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст. 190 та ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому за ними слідуючі покарання:

- за ч.1 ст.190 КК України у вигляді 2 років обмеження волі,

- за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та у відповідності до ст.76 КК України буде повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання та не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набарання вироку законної сили залишити особисте зобов`язання.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до судової палати з розглядку кримінальних справ апеляційного суду Кіровоградської області через Бобринецький районний суд Кіровоградської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1