Справа № 1-74/2011 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2011 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Лицура І.М., секретаря - Бойків В.П.,

прокурора - Площанської H.A.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Долина справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та жительки АДРЕСА_1, українки, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, одруженої, підприємця, несудимої,

у вчиненні злочину передбаченого ст. 172 ч.І КК України, суд ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 вчинила грубе порушення законодавства про працю.

Злочин вчинено за таких обставин:

ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця 21.10.2005 року зареєстрована Долинською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області як фізична особа-підприємець. Вона має у власності кіоск, який знаходиться на території ринку в м.Долина Івано-Франківської області, де надаються послуги населенню у сфері ремонту і переобладнання одягу. При цьому ОСОБА_1, будучи суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою, відповідно до кодексу Законів про працю України та Наказу Міністерства праці та соціальної політики № 260 від 08.06.2001 року «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою», як суб'єкт підприємницької діяльності, яка використовує найману працю, зобов'язана укласти з працівником в письмовій формі трудовий договір, який зареєструвати в державній службі зайнятості за місцем свого проживання та на підставі цього внести відповідні записи до трудової книжки працівника (про прийняття та звільнення його з роботи). Однак, підприємець ОСОБА_1, в порушення вимог ст.ст. 43,46 Конституції України, ст.ст. 21,24,24-1,26,48 КЗпПУ, наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою», зареєстрованого в Міністерсті юстиції України 27.06.2001 року за № 554/5745, затвердженого ним порядку та інших нормативно-правових актів, працевлаштувала з 10.12.2010 року та з 20.01.2011 року на роботу до себе в кіоск відповідно громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 без укладення з ними трудових угод, не зареєструвавши ці угоди в Долинському районному центрі зайнятості та не внісши записи про працевлаштування до їхніх трудових книжок, а заробітну плату виплачувала їм без відомості, не подаючи при цьому відповідні дані в державні контролюючі органи, чим фактично позбавила працівників права на соціальний захист, тобто грубо порушила законодавство про працю, конституційні права вищевказаних громадян. Таким чином, без відповідної реєстрації, тобто неофіційно, гр. ОСОБА_2 в підприємця ОСОБА_1 працювала з 10 грудня 2010 року до 10 лютого 2011 року, а гр. ОСОБА_3 з 20 січня 2011 року до 10 лютого 2011 року. Внаслідок цих умисних дій ОСОБА_1 державним інтересам завдано збитків у вигляді несплати страхових внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування на суму 845,07 гривень, не сплачено податку з доходів фізичних осіб на суму 157,50 гривень та не сплачено єдиного податку на суму 112,50 гривень, а всього разом завдано збитків на суму 1115,07 гривень.

Підсудна ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненому злочині визнала повністю та пояснила, що вона на території ринку в м.Долина має у власності вагончик, де надає послуги

громадянам у сфері ремонту і переробки одягу. Працює вже десь 5 років. З 21 жовтня 2005 року вона зареєстрована як підприємець. У неї з 20.01.2011 року працює ОСОБА_3 з с.Новоселиця Долинського району та з 10.12.2010 року працює ОСОБА_2 з с.Оболоня Долинського району. Приймала вона їх на випробувальний термін і тому з ними трудової угоди не укладала, записів в їхні трудові книжки не вносила. На сьогоднішній день, нею укладено трудову угоду з громадянкою ОСОБА_3, а з гр. ОСОБА_4 трудова угода не укладена, оскільки та не бажає надалі працювати в неї. Розуміє, що вчинила неправильно, у вчиненому розкаюється. Оскільки вона визнає свою вину повністю, просить суд не допитувати потерпілих по даній справі. Її позиція є добровільною та істинною, розуміє що в разі оскарження рішення суду вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За клопотанням підсудної було визнано недоцільним дослідження тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Оцінивши всі здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні грубого порушення законодавства про працю, доведена повністю, а її дії слід кваліфікувати за ст. 172 ч.І КК України.

Підсудна ОСОБА_1 в судовому засіданні заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності згідно статті 45 КК України та закриття провадження у справі.

Заслухавши думки учасників процесу, які дане клопотання підтримали, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлене клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно зі ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, або необережний злочин середньої тяжкості звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялась, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Стаття 172 ч.І КК України передбачає міру покарання у вигляді штрафу в розмірі до 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років, або виправні роботи на строк до двох років.

У відповідності до вимог ст. 12 ч.2 КК України - злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м'яке покарання. .....^

Згідно вимоги в ВОІ при УМВС в Івано-Франківській області (а.с. 65) ОСОБА_1 не судима.

ОСОБА_1 після вчинення злочину щиро розкаялася у вчиненому, своїми діями активно сприяла розкриттю злочину, свою вину у вчиненому визнала повністю.

Той факт, що підсудна ОСОБА_1 сплатила страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на загальну суму 845,07 гривень, податок з доходів фізичних осіб на суму 157,50 гривень та єдиний податок на суму 112,50 гривень підтверджується квитанціями № 1900011, № 1000011, № 800011, № 1700011 та№ 26000112 від 25.02.2011 року (а.с. 45-46, 50-51)

Згідно характеристики з місця проживання (а.с. 58) підсудна характеризується позитивно, скарг на її поведінку не поступало.

Потерпілі про даній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь-яких претензій до підсудної не мають.

Таким чином суд приходить до переконання, що клопотання підсудної ОСОБА_1 підлягає до задоволення, оскільки вона вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, у вчиненому щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину, збитки заподіяні її діями відшкодовані в добровільному порядку, а стаття 45 КК України передбачає імперативне і безумовне звільнення особи від кримінальної відповідальності за наявності зазначених вище підстав такого звільнення, підсудну ОСОБА_1 слід звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України.

На підставі викладеного, ст. 45 КК України, керуючись ст.ст. 7-2, 282 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності в зв'язку з дійовим каяттям, а кримінальну справу про обвинувачення її у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч.І КК України, закрити на підставі ст. 45 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд - скасувати.

Апеляція на постанову може бути подана протягом семи діб з дня її оголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області.

Суддя: