11-сс/775/261/2015(м)
263/8724/15-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року колегія суддів Судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Маріуполя на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 липня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000030 від 7 квітня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 ч.1 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні старшого слідчого СВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_6 знаходяться матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000030 від 7 квітня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 ч.1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території м. Маріуполя без наявності правоустановчих документів встановлені торгівельні павільйони, чим допущено самовільне зайняття земельних ділянок Маріупольської міської ради.

Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2015 року у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою накласти арешт на торгівельний кіоск «Акрополіс» синього кольору «Батискаф» розміром 3м х3м загальною площею 0,0009 га, який належить ОСОБА_7 та торгівельний кіоск сірого кольору розміром1,5м х 1,5м загальною площею 0,000225 га який належить невідомій особі. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що слідчий суддя безпідставно послався на те,що стороною обвинувачення не доведена необхідність арешту, відсутні докази, що вказують на вчинення невстановленою особою, який належить торгівельний кіоск кримінального правопорушення. передбаченого ч.1ст.197-1 КК України, у тому числі не доведений розмір шкоди, який є обов`язковою ознакою для даного складу злочину. Слідчий суддя не взяв до уваги, що кіоски визнані речовими доказами і є знаряддям вчинення злочину. Крім того, у відповідності із ч.2 ст.171 КПК України сторона обвинувачення при зверненні з клопотанням про арешт майна звільнена від надання останньому доказів щодо вчинення кримінального правопорушення конкретною особою, у тому числі докази факту завдання шкоди та її розміру. Зазначені вимоги до клопотання про арешт майна визначені виключно у випадку накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого для забезпечення цивільного позову. У даному ж випадку досудове розслідування проводиться за фактом самовільного зайняття земельних ділянок на території міста невстановленими особами шляхом встановлення торгівельних кіосків, а тому заподіяна власнику землі шкода буде встановлюватись у ході проведення досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши судові матеріали та надані прокурором матеріали кримінального провадження і, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, а також юридичної особи, що до якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна.

Арешт на майно може бути накладений, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Статтею 171 КПК України визначені вимоги до клопотання слідчого про арешт майна, а саме в ньому повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна; документи, що підтверджують право власності на майно що належить арештувати, інші матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; докази факту завдання шкоди і розмір цієї шкоди. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя правильно дійшов висновку про те, що сторона обвинувачення не довела наявності передбачених законом підстав, необхідних для застосування арешту торгівельних кіосків.

Ст.197-1 ч.1 КК України передбачає кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, а згідно із приміткою до ст.197-1 КК України шкода передбачена частиною першою цієї статті визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто дана норма є матеріальною, і для внесення до ЄРДР кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.197-1 КК України розмір шкоди повинен бути встановлений

Як вбачається з матеріалів, наданих органом досудового розслідування , то досудове розслідування по даному кримінальному провадженню проводиться за фактом самовільного зайняття земельних ділянок на території міста невстановленими особами шляхом встановлення торгівельних кіосків, але за це діяння передбачена відповідальність ні ст.197-1 ч.1 КК України, а ст.53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, при судовому розгляді клопотання слідчого, слідчим суддею дотримані норми кримінального процесуального закону, а порушення, які б тягли скасування або зміну судового рішення не встановлені.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку про неспроможність аргументів, викладених прокурором в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000030 від 7 квітня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 ч.1 КК України - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: