У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Вус С.М.,

за участю прокурора

Кравченко Є.С.,

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві 27 листопада 2007 року
кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора Рівненської
області на ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2007 року, якою
змінено вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2006 року щодо ОСОБА_1,

встановила:

зазначеним вироком засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

в силу ст.89 КК України не судимого,

- за
ч.3 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

і

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,
раніше судимого,

- за ч. 3 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 засуджено за те,
що 15.11.2006 року близько 22 год.,
будучи в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою вони проникли в житловий будинок ОСОБА_3 у с.
Сморжів Рівненського району, де, погрожуючи останньому фізичною розправою та
заподіявши легкі тілесні ушкодження, відкрито заволоділи його грошима в сумі
700 грн..

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2007 року
вирок щодо ОСОБА_2 залишено без зміни, а щодо ОСОБА_1 змінено: пом'якшено
призначене йому покарання та із застосуванням ст. 69 КК України призначено за
ч.2 ст.186 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, а на
підставі ч.5 ст.72 КК України в цей
строк зараховано час тримання під вартою і остаточно на день розгляду справи в
апеляційній інстанції визначено для відбуття
покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців 12 днів.

Судові рішення щодо ОСОБА_2 у касаційному порядку не оскаржені.

У касаційному поданні заступник прокурора Рівненської області стверджує, що судом апеляційної
інстанції безпідставно застосовано ст. 69 КК України і призначено ОСОБА_1
покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та даним про його особу внаслідок
м'якості. Окрім того, прокурор доводить,
що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст.377 КПК України та містить
суперечності у висновках. Просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_1
скасувати, а справу в цій частині направити на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
пояснення прокурора на підтримання касаційного подання, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи, викладені в касаційному поданні, колегія суддів
вважає, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.186 КК України у касаційному поданні не
оскаржуються.

Як видно з вироку, суд при призначенні ОСОБА_1
мінімального покарання за ч.3 ст.186 КК України, врахував тяжкість вчиненого
злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу
засудженого, який за місцем проживання характеризувався посередньо, те, що
злочин було вчинено в стані алкогольного сп'яніння, та визнав пом'якшуючими покарання
обставинами щире каяття та активне
сприяння розкриттю злочину.

Апеляційний суд, пом'якшуючи ОСОБА_1
покарання та визначаючи його із застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження
волі строком на 2 роки, вказав, що судом недостатньо ураховано роль ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, те, що він раніше не судимий, у вчиненому щиро розкаявся,
тяжких наслідків від злочину не настало, а також те, що потерпілий претензій до
засудженого не має.

Однак зазначені в ухвалі обставини не
були визнані апеляційним судом як такі, що пом'якшують покарання, а тому вони
не могли бути підставою для застосування ст.69 КК України при призначенні
ОСОБА_1 більш м'якого покарання, ніж
передбачене санкцією ч.3 ст.186 КК України.

Крім того, деякі дані, на які
послався апеляційний суд в ухвалі, не відповідають матеріалам справи.

Так, відповідно до довідки ВІТ при УМВС України в Рівненській області,
ОСОБА_1 мав судимість, яка згідно зі ст.89 КК України погашена (а.с.49); за
пред'явленим обвинуваченням, яке суд визнав доведеним, ОСОБА_1 виконував
активну роль у злочині, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_3, який був інвалідом
ІІ групи, спричинено легкі тілесні
ушкодження.

Та обставина, що потерпілий просив
призначити засудженим покарання на розсуд суду, не знижує ступінь тяжкості
злочину, а тому не могла бути визнана обставиною, що давала підстави для
застосування ст. 69 КК України.

Крім того, в ухвалі апеляційний суд допустив суперечності, які свідчать
про порушення судом вимог ст. 377 КПК України.

Зокрема, у
мотивувальній частині ухвали вказано, що судом дії засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2
за ч.3 ст.186 КК України кваліфіковано правильно. Проте, у резолютивній частині
апеляційний суд зазначив про визнання ОСОБА_1 засудженим за ч.2 ст.186 КК
України, а не ч. 3 ст. 186 КК України.
Окрім того, у мотивувальній частині ухвали йдеться про необхідність
призначення ОСОБА_1 покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.3 ст.186 КК
України, тоді як у резолютивній частині
визначається про призначення
йому покарання більш м'якого виду, ніж
передбачено санкцією цього закону.

Також суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те,
що вирок Рівненського районного суду Рівненської області датований 28 лютого 2006 року, хоча з
матеріалів справи вбачається, що він постановлений 28 лютого 2007 року, а тому апеляційному суду належало визначитись щодо необхідності
місцевого суду уточнити дату постановлення вироку у встановленому законом
порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційний суд розглянув
справу щодо ОСОБА_1 з порушенням кримінально-процесуального закону та, змінюючи
вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1, неправильно застосував кримінальний закон, а
саме ст. 69 КК України. Тому ухвала
апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2007 року щодо ОСОБА_1
підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд.

При новому апеляційному розгляді справи суду належить перевірити зібрані у
справі докази за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.3 ст.186 КК України, доводи апеляції, дати їм та висновкам суду
першої інстанції належну оцінку та
прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у відповідному
процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Якщо при новому апеляційному розгляді буде встановлено, що ОСОБА_1 винний у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, то призначене йому апеляційною інстанцією
покарання слід вважати м'яким.

Керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання заступника прокурора
Рівненської області задовольнити.

Ухвалу колегії суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Рівненської області від
22 травня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а
справу в цій частині направити на новий
апеляційний розгляд у той же суд в іншому складі суддів.

Судді:

Міщенко С.М.
Кліменко М.Р. Вус С.М.