Справа № 182/8482/13-к
Провадження № 1-кп/0182/5/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.04.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополь кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002330 від 30.03.2013 р. по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл.., українки, громадянки України, проживаючої та зареєстрованої в АДРЕСА_1 , студентки ДНЗ «Запорізьке МВПУ», з освітою 9 кл., не заміжньої, раніше не судимої;
ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл.., українки, громадянки України, проживаючої та зареєстрованої у АДРЕСА_2 , не працюючої, з середньою освітою, заміжньої, маючої доньку, 2012 р. народження, раніше не судимої;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
законного представника н/л ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника служби у справах дітей
Нікопольської міської ради ОСОБА_10 -
в с т а н о в и в :
Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 29 березня 2013 р. приблизно о 23-50 год., знаходячись поблизу магазину «АТБ» по вул.. Добролюбова в м. Нікополь Дніпропетровської обл., побачивши у потерпілої ОСОБА_6 в руках жіночу сумку, за пропозицією ОСОБА_4 вирішили викрасти її. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за попередньою змовою між собою дійшли за ОСОБА_6 до дитячого садочку, розташованого по АДРЕСА_3 , де ОСОБА_4 , виконуючи свою роль, підбігла до ОСОБА_6 та штовхнула її в праве плече, тобто застосувала насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, від чого сумка впала до ліктьового суглоба. В цей час ОСОБА_3 підбігла до ОСОБА_6 та зірвала з руки сумку. Таким чином, ОСОБА_4 , за попереднім зговором з ОСОБА_3 умисно відкрито з корисливих мотивів заволоділи сумкою із шкірозамінювача вартістю 250 грн., в якій знаходилися шкіряні рукавички вартістю 130 грн., вакуумні навушники 100 грн., зв`язка ключів (2 шт.) на суму 100 грн., шкіряний гаманець 100 грн., гроші в сумі 700 грн., косметика: 2 тіней для вік на суму 40 грн., туш для вій 45 грн., лак ля нігтів 12 грн., крем для обличчя «Оріфлейм» - 60 грн., олівець для губ 10 грн., губна помада 30 грн., блиск для губ 25 грн., манікюрні ножиці 18 грн., дзеркальце 10грн., духи «Хуго Бос» ємкістю 50 мл 150 грн., банківські карти: 3 карти «Приватбанк», «Укрсіббанк», «Отіпібанк», «Ощадбанк», що матеріальної цінності не мають, що належать потерпілій ОСОБА_6 , чим заподіяли їй матеріальну шкоду на загальну суму 1780 грн. З місця злочину втекли, викраденим розпорядилися на власний розсуд.
Дії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 спочатку винуватою себе не визнала, потім перед судовими дебатами визнала у повному обсязі, але відмовилася розказувати обставини вчинення злочину. У вчиненому покаялася, факт вчинення злочину пояснила тим, що була неповнолітньою і повністю не усвідомлювала наслідки своїх поступків. Цивільний позов потерпілої у частині відшкодування матеріальної шкоди визнала у повному обсязі, в частині відшкодування моральної шкоди визнала частково, у меншій сумі, чим заявлено у позові.
Обвинувачена ОСОБА_4 також себе спочатку винуватою не визнавала, перед судовими дебатами також себе винною визнала повністю, відмовилася від пояснень, мотивуючи це тим, що вже не пам`ятає обставини. Цивільний позов потерпілої у частині відшкодування матеріальної шкоди визнала у повному обсязі, в частині відшкодування моральної шкоди визнала частково, у меншій сумі, чим заявлено у позові.
Законний представник неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_7 показала суду, що обвинувачена ОСОБА_4 її донька. У них дійсно були проблеми із-за поведінки доньки, вона навіть зверталася зі скаргою у службу у справах дітей на неналежне утримання донькою дитини, але потім все налагодилося.
Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради ОСОБА_10 пояснила, що обидві родини на обліку у них не перебували. У лютому 2013 р. була скарга від матері ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_4 неналежно утримує свою дитину, використовує отримані кошти не за призначенням. З неповнолітньою та її матір`ю було проведено бесіду, більше скарг не надходило. На даний час обвинувачені досягли повноліття.
Винуватість обвинувачених, крім їх показів, підтверджується також показами потерпілої, свідків, матеріалами кримінального провадження.
Потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що 29.03.2013 р. вона зустрілася зі своєї знайомою ОСОБА_11 , вони посиділи у кафе «Жасмін». Алкоголь вона не вживала. Приблизно о 24 год. вона пішла додому. Спочатку йшла по вул.. Добролюбова, потім по вул.. Кольцова. Позаду неї йшли 2 дівчини, вони ще у неї питали закурити, на що вона відповіла, що не курить. У темному місці мимо неї пробігла одна дівчина, ще була ОСОБА_12 , вона зачепила сумку так, що сумка з плеча впала до ліктьового суглобу. Підбігла інша дівчина. Т.я. вона тримала сумку, ОСОБА_12 її штовхнула і вона, побоюючись, що може впасти, відпустила сумку. ОСОБА_13 сумку забрала і дівчини побігли назад. Вони пробігали повз ліхтарів, що освітлювали дорогу, тому вона гарно роздивилася обличчя нападників і впевнена, що обвинувачені - це ті самі дівчата, які вчинили напад на неї. Тоді вони були одягнуті у темні курточки, у однієї дівчини були світлі кросівки. Одна із дівчат була трохи світліша за іншу. Вона відразу подзвонила подрузі, та приїхала з чоловіком, вони почали шукати дівчат, але не знайшли. У сумці були навушники, шкіряні рукавички, ключі, гаманець, в якому знаходилися гроші в сумі 700 грн., що їй дала ОСОБА_11 у подарунок дитині на день народження, косметика, банківські картки. Гроші були заховані під картками і, відкривши гаманець, їх зразу не видно. Їй повернули брелок, який був на ключах і банківські картки. З карток гроші не зняли, т.я. вона відразу заблокувала їх. Просить стягнути з обвинувачених у відшкодування матеріальної шкоди 1780 грн., у відшкодування моральної 10000 грн. Моральну шкоду вона пов`язує з тим, що під час вчинення злочину щодо неї вона дуже злякалася. У 2012 р. їй зробили операцію на нозі і, коли її штовхнули, вона злякалася, що може впасти і пошкодити ногу. Крім того, вона втратила довіру до незнайомих людей, боїться в темний час ходити сама, було порушено нормальний ритм її життя.
Свідок ОСОБА_11 показала, що навесні 2013 р. вони з ОСОБА_6 сиділи у кафе «Жасмін». Вона передала ОСОБА_6 гроші 700 грн. як подарунок дитині. Приблизно о 24 год. вони розійшлися. Через деякий час ОСОБА_6 зателефонувала їй і сказала, що у неї викрали сумку. Вона з чоловіком поїхали на місце злочину. ОСОБА_6 розповіла, що до неї підбігли 2 дівчина, одна з них штовхнула її, а інша вихопила сумку. ОСОБА_6 описала дівчат і вони намагалися знайти осіб, які викрали сумку, але не знайшли.
Свідок ОСОБА_14 показав, що навесні 2013 р. по проханню своїй дівчини, він на автомобілі забирав в районі залізничного вокзалу ОСОБА_3 і її подругу ОСОБА_15 , яку він раніше не знав. Що саме розповідали дівчата по дорозі він вже не пам`ятає. Пам`ятає, що висадили їх в районі магазина «Владі», вони говорили, що хочуть піти у кафе.
Свідок ОСОБА_16 показав, що на початку 2013 р. він з ОСОБА_13 та іншими знайомими домовилися зустрітися. Він кілька разів дзвонив ОСОБА_13 , вона говорила, що зайнята. Приблизно о 23-30 23-50 год. ОСОБА_13 подзвонила з іншого номера і сказала забрати її. Він на машині приїхав в район кафе «Берлога» і зупинився біля автобусної зупинки. Підійшли обвинувачені і почали розповідати, що побили дівчину і забрали у неї сумку. Він їм не повірив. Дівчата сіли в машину і вони поїхали у гараж. По дорозі вони знову розповідали, що підійшли до дівчини, штовхнули її і забрали сумку. Вже у гаражі він побачив у ОСОБА_13 гаманець, а у ОСОБА_12 ключі. Гаманець відкрили і він побачив, що у ньому банківські картки. ОСОБА_13 запропонувала зняти гроші з карток, але він відповів, що цього робити не можна, т.я. там відеокамери і без коду картки заблокуються. Про ключі дівчата сказали, що їх треба викинути. Про сумку сказали, що там нічого цікавого не було і вони її викинули. Потім їм хтось подзвонив і дівчата уїхали. Він ще деякий час залишався у гаражі, а потім, коли уходив, побачив брелок, він його підняв і повісив у гаражі. Потім приїхали працівники міліції і він їм цей брелок видав.
Винуватість також підтверджується письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0002330, та досліджені у судовому засіданні:
- протоколом огляду місця події вiд 30.03.2013 р. території біля буд. № 28-б по вул.. Красуцького в м. Нікополь, де було вчинено злочин, з планом-схемою та фото-таблицею (а.п. 13-16);
- розпискою потерпілої про отримання банківської кредитної карти «ПриватБанку», яка раніше була у неї викрадена (а.п. 28);
- протоколом огляду та вилучення від 02.04.2013 р. банківської кредитної карти «ПриватБанку» у ОСОБА_17 , який пояснив, що знайшов її 30.03.2013 р. (а.п. 37-389);
- протоколом огляду від 22.07.2013 р. брелока, добровільно виданого ОСОБА_16 (а.п. 48-49)
- розпискою потерпілої про отримання брелока від 15.08.2013 р. (а.п. 52);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання, в ході якого потерпіла ОСОБА_6 з 4-х металевих брелоків впізнала брелок у вигляді дівчинки з написом, як раніше викрадений у неї, з фото-таблицею (а.п. 57-60);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 22.06.2013 р., в ході якого потерпіла ОСОБА_18 у присутності захисника, законного представника з 3-х осіб впізнала ОСОБА_4 як особу, яка разом з іншою дівчиною викрала у неї сумку (а.п. 108-110).
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинувачених повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинувачених винними у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими вони обвинувачуються.
Разом з тим, суд вважає за необхідне виключити із обвинувачення обвинуваченій ОСОБА_4 факт вчинення нею злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки достовірних та достатніх доказів цьому не надано. Обвинувачені цей факт заперечують, допитані потерпіла, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_16 не змогли пояснити чи були обвинувачені у стані алкогольного сп`яніння.
Також суд вважає необхідним виключити із доказів протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.06.2013 р. (а.п. 75-76) ,в ході якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_19 як особу, яка разом з іншою дівчиною, відкрито викрала належні їй речі, оскільки, як свідчить фотокопія протоколу зазначеної слідчої дії, яка була зроблена обвинуваченою при ознайомлені з матеріалами кримінального провадження, у ньому зазначено участь лише одного понятого, тобто ця слідча дія була проведена з порушенням вимог діючого законодавства.
Дії обвинувачених мають вірну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст.. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи; особу винної, яка вже досягла повноліття, раніше не судима, на обліку у КМСД, службі у справах дітей не перебувала, навчається, за місцем проживання та навчання характеризуються позитивно; за місцем проживання має належні умови для проживання, навчання, що вона на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, може повністю усвідомлювати значення свої дій і керувати ними; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, вчинення правопорушення в неповнолітньому віці, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи; особу винної, яка має малолітню дитину, вступила у зареєстрований шлюб, раніше не судима, на обліку у КМСД, службі у справах дітей не перебувала, за місцем проживання характеризуються позитивно; за місцем проживання має належні умови для проживання, навчання, що вона на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебувала на обліку у лікаря-психіатра, але, яка пояснила лікар-психіатр ОСОБА_20 , не у зв`язку з психічним захворюванням, а у в`язку з невроподібними розладами, що вона може повністю усвідомлювати значення свої дій і керувати ними; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, вчинення правопорушення в неповнолітньому віці, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі.
Але, оскільки відповідно до ст.. 17.1 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні неповнолітніх (Пекінських правил), прийнятих резолюцією 40/33 Генеральної Асамблеї від 29.11.1985 р. неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки він не визнаний винним у відношенні до тяжкого діяння з застосуванням насильства проти іншої особи або у неодноразовому вчиненні інших тяжких правопорушень, а також при відсутності іншої відповідної міри впливу, ураховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання, тому вважає можливим застосувати щодо них ст. 75 КК України і звільнити їх від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з того, що матеріальна та моральна шкода, заподіяна злочином, в силу ст.. 1166, 1167 ЦК України підлягає стягненню з особи, що спричинила шкоду, тому позов потерпілої підлягає задоволенню у повному обсязі у частині відшкодування матеріальних збитків, оскільки в цій частині повністю доведений і визнаний обвинуваченими у повному обсязі.
Також суд вважає доведеним, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_6 заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона відчувала душевні страждання внаслідок вчинення щодо неї злочину, т.я. під час його вчинення злякалася наслідків, що можуть статися внаслідок падіння, втратою нормального способу життя, незручностями, пов`язаними з злочином, втратою довіри до людей. Тому, враховуючи на підставі ст.. 23 ЦК України тяжкість вчиненого злочину, ступень вини обвинувачених, глибину душевних страждань потерпілої, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає необхідним позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково і стягнути на користь потерпілої з обвинувачених 5000 грн. солідарно.
На підставі наведеного, керуючись ст.. 370, 371, 374, 484, 485, 487 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнати винуватими у пред`явленому їм обвинуваченню за ч.2 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки кожній.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Міра запобіжного заходу не обиралася.
Цивільний позов потерпілої задовольнити частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином 1780 (одну тис. сімсот вісімдесят) грн.., у відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тис.) грн., а усього 6780 (шість тис. сімсот вісімдесят) грн.., у задоволенні решти позову відмовити.
Речові докази брелок, банківська картка, які знаходяться у потерпілої - залишити їй.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_1