АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1111/15 Справа № 207/4304/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 002133, за обвинуваченням

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

яка народилася в м. Дніпропетровську,

мешкає без реєстрації в

АДРЕСА_1 ,

раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

Встановила:

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_8 500 грн. і ОСОБА_9 500 грн.

Обвинувачена ОСОБА_6 , оскаржуючи вирок, просить його скасувати, а провадження закрити за відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Стверджує про неповноту і упередженість судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Зазначає, що вона діяла в стані необхідної оборони, захищаючись від нападу потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Посилається обвинувачена також і на допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, правильність кваліфікації дій обвинуваченої та призначеного їй покарання, посилається на те, що суд невірно вирішив цивільний позов і стягнув з обвинуваченої на її користь моральну шкоду в меншому розмірі, ніж про це вона просила.

Виходячи з цього, потерпіла ОСОБА_8 просила вирок змінити в частині вирішення цивільного позову і збільшити розмір відшкодування на її користь моральної шкоди з 500 грн. до 5000 грн.

На апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 надійшли заперечення від потерпілої ОСОБА_8 , згідно з якими вона вважає доводи скарги обвинуваченої необґрунтованими і просить залишити їх без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те, що 09 серпня 2013 року приблизно о 13 год. 30 хв. на третьому поверсі в під`їзду будинку АДРЕСА_2 вона, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті особистих неприязних відносин вчинила сварку з ОСОБА_8 , під час якої з метою заподіяння тілесних ушкоджень завдала останній удари рукою та ногою в обличчя і живіт, хапала її за волосся, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження у виді синців на обличчі, на верхніх кінцівках і двох саден на грудній клітині.

Після цього перебуваючи на другому поверсі того самого будинку вона на грунті неприязних особистих відносин вчинила також сварку з ОСОБА_9 . Під час сварки обвинувачена викручувала ліву руку ОСОБА_9 , хапала її за волосся і тягнула до себе, чим спричинила потерпілій легкі тілесні ушкодження у виді одного синця на голові та синців на верхній та нижній кінцівках.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , яка підтримала свою скаргу, пояснення потерпілої ОСОБА_8 , яка також підтримала доводи своєї апеляції, пояснення потерпілої ОСОБА_9 , яка просила задовольнити скаргу потерпілої ОСОБА_8 , а доводи апеляції обвинуваченої вважала залишити без задоволення, думку прокурора ОСОБА_7 , яка вважала вирок щодо ОСОБА_6 законним і обґрунтованим, а подані апеляційні скарги обвинуваченої і потерпілої ОСОБА_8 такими, що не підлягають задоволенню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_6 і ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права при ухваленні судового рішення у тій частині, в якій його було оскаржено.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 не оскаржує висновків суду про винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначене їй за цим законом покарання.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 на те, що судовий розгляд кримінального провадження проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необгрунтованими.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд справи відносно ОСОБА_6 проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні нею злочинних дій, за які її засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, зокрема, даними, що містяться в показаннях потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_12 , а також у висновках судово-медичних експертиз потерпілих осіб.

Так, згідно з показаннями потерпілої ОСОБА_8 09 серпня 2014 р. в обідній час у під`їзду будинку АДРЕСА_2 між нею та ОСОБА_6 , з якою вона на протязі тривалого часу перебуває в неприязних відносинах, виник черговий конфлікт, під час якого обвинувачена вдарила її по обличчю, пошкодила належний їй мобільний телефон, а потім схопила її за волосся.

Коли на допомогу з метою припинити її побиття підійшла дочка ОСОБА_9 , обвинувачена ОСОБА_6 напала і на дочку, застосувавши до неї насильство.

Потерпіла ОСОБА_9 підтвердила факт побиття її та матері ОСОБА_8 обвинуваченою ОСОБА_6 за обставин, наведених у вироку.

За твердженням потерпілих, після побиття їх обвинуваченою вони викликали міліцію. Крім того, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 заявили, що в результаті насильницьких дій з боку обвинуваченої їм були заподіяні тілесні ушкодження, які зазначені у висновках судово-медичних експертиз.

Свідок ОСОБА_12 , який був очевидцем вказаного конфлікту, також підтвердив, факт побиття потерпілих обвинуваченою та заподіяння їм тілесних ушкоджень в зазначеному місці й часі за обставин, викладених у вироку.

Як убачається з показань обвинуваченої ОСОБА_6 в судовому засіданні, вона визнала факт виникнення у неї конфлікту з ОСОБА_8 , під час якого вони один одному завдавали удари, хапали за волосся, не заперечувала пошкодження нею належного потерпілій мобільного телефону. Крім того, обвинувачена підтвердила, що цей конфлікт відбувався в присутності ОСОБА_12 , який розбороняв їх, коли між ними виникла бійка.

Згідно з показаннями ОСОБА_6 ОСОБА_8 покликала на допомогу свою дочку ОСОБА_9 , яка також втрутилася в цей конфлікт.

Як убачається з показань ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції, під час вказаного конфлікту, а потім і бійки з потерпілими ОСОБА_13 і ОСОБА_9 , вона могла завдати потерпілим удари. При цьому стверджувала, що і потерпілі заподіяли їй тілесні ушкодження в процесі цієї події.

Таким чином, ОСОБА_6 , хоча і не визнавала себе винною в заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , не заперечувала ту обставину, що 09 серпня 2013 року в зазначеному у вироку місці вона була учасницею конфлікту, а потім і бійки з потерпілими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ..

Показання потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про обставини їх побиття ОСОБА_6 об`єктивно узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз названих осіб, згідно з якими у них виявлені легкі тілесні ушкодження: у ОСОБА_8 - у виді синців на верхніх кінцівках, саден на грудній клітині, а у ОСОБА_9 у виді одного синця на голові і синців на верхніх кінцівках.

За висновками зазначених експертиз з урахуванням характеру та локалізації виявлених у потерпілих тілесних ушкоджень вони не суперечать давності й механізму їх утворення, на які вказують ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

Правильність та об`єктивність цих висновків судово-медичних експертиз сумнівів не викликають.

Виходячи з оцінки наведених доказів, суд обгрунтовано не погодився з доводами ОСОБА_6 про те, що потерпілі обмовили її з метою помсти на грунті неприязних відносин, які склалися між ними.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, показання потерпілих були ретельно перевірені судом першої інстанції й проаналізовані в сукупності з іншими доказами,.

Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що показання потерпілих щодо обставин їх побиття обвинуваченою співпадають з показаннями свідка ОСОБА_12 та висновками судово-медичних експертиз і не містять суттєвих суперечностей, а тому суд правильно оцінив їх як об`єктивні. Підстав сумніватися в їх достовірності в суду не було і він обгрунтовано визнав їх належним та допустимим джерелом доказів

Отже, вивченням матеріалів справи не встановлені дані, які б свідчили про те, що потерпілі або названий свідок з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити ОСОБА_6 в зазначеному кримінальному правопорушенні.

Тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 на неправдивість показань потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , колегія суддів вважає безпідставними.

Необгрунтованими є і посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої на те, що показання свідка ОСОБА_12 про обставини побиття потерпілих, як вони викладені у вироку, не відповідають тим показанням, які він давав у судовому засіданні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 відсутні посилання на те, які саме обставини цієї події свідок ОСОБА_12 спростовував або ж підтверджував в судовому засіданні та які показання свідка щодо обставин конфлікту суд у вироку перекрутив.

Як видно з технічного запису судового процесу, свідок ОСОБА_12 показав, що між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_14 почала кидатися на Вашенцеву, розбила їй мобільний телефон, у зв`язку з чим він вимушений був утримувати обвинувачену від нападок на потерпілу. Підтвердив свідок і той факт, що до конфлікту між цими особами приєдналася дочка ОСОБА_10 . Отже, ОСОБА_12 фактично підтвердив, коли і за яких обставин потерпілі отримали тілесні ушкодження під час конфлікту з обвинуваченою.

Що ж до посилань в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 на те, що саме ОСОБА_8 і ОСОБА_9 напали на неї та своїми діями заподіяли їй тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона вимушена була захищатися від нападу зазначених осіб, перебуваючи в стані необхідної оборони, то колегія суддів відкидає їх з наступних підстав.

З огляду на матеріали кримінального провадження такі твердження обвинуваченої спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та свідченнями очевидця побиття потерпілих ОСОБА_12 , згідно з якими саме ОСОБА_6 була ініціатором конфлікту з потерпілими, при цьому своїми діями умисно заподіяла останнім тілесні ушкодження.

Та обставина, що під час конфлікту з потерпілими останні, як стверджувала ОСОБА_6 , теж завдавали їй удари і заподіяли тілесні ушкодження, не є підставою для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та скасування вироку, як про це зазначається в її апеляційній скарзі.

Виходячи з наведеного суд обгрунтовано не взяв до уваги твердження обвинуваченої про те, що потерпілі напали на неї, а вона захищалася від них, оскільки такі заяви в скарзі ОСОБА_6 не відповідають матеріалам кримінального провадження і спростовуються наведеними у вироку доказами.

При оцінці таких заяв ОСОБА_6 колегія суддів звертає увагу на те, що за твердженнями самої обвинуваченої слідчі органи закрили кримінальне провадження за фактом заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_8 в тому самому конфлікті. ОСОБА_6 пояснила що це рішення слідчих органів вона не оскаржувала.

З тих самих підстав необґрунтованими є і доводи обвинуваченої про те, що в неї не було прямого умислу заподіяти потерпілим легкі тілесні ушкодження.

Отже, беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 в кримінальному правопорушенні, за яке її засуджено, грунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК. Проявів упередженості щодо ОСОБА_6 з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх самою обвинуваченою, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі ОСОБА_6 про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Твердження ОСОБА_6 про те, що деякі обставини кримінального провадження всебічно не досліджені, зокрема, на думку обвинуваченої судом не було допитано ще одного свідка цієї події, також є необгрунтованим, оскільки із скарги не убачається, якого свідка необхідно було допитати в судовому засіданні та що йому може бути відомо про обставини, що підлягали доказуванню під час цього кримінального провадження.

Крім того, як видно з матеріалів справи, в судовому засіданні ОСОБА_6 погодилася не викликати в суд цього свідка, а сторона обвинувачення і потерпілі не заперечували проти цього.

В апеляційній скарзі обвинувачена не заявляла клопотання про необхідність допиту будь-яких свідків. В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачена також не висловила бажання в порядку ст.405 КПК України доповнити апеляційний розгляд, зокрема, не заявляла клопотання щодо допиту свідків.

Отже, на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою досліджені обставини учинення ОСОБА_6 вказаного у вироку кримінального правопорушення.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи, також не має підстав вважати, що у кримінальному провадженні допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 .

Виходячи з цього доводи обвинуваченої про те, що висновки суду про доведеність її винуватості у названому кримінальному правопорушенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, посилання ОСОБА_6 на те, що органами досудового розслідування і судом не встановлені обставини вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , є безпідставними.

Таким чином, твердження обвинуваченої ОСОБА_6 про свою непричетність до зазначеного у вироку злочину, а також її доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів її вини у злочину, за який вона була засуджена, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд обгрунтовано визнав винною ОСОБА_6 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

Суд дійшов такого висновку, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України.

За таких обставин вважати, що ОСОБА_6 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, а тому її потрібно виправдати за вказаним обвинуваченням, немає підстав.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд із достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної і всі обставини провадження, а тому дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, тобто в межах, встановлених у санкції кримінального закону, за яким її засуджено.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Що стосується доводів в скарзі ОСОБА_6 на численні порушення кримінального процесуального закону, зокрема, вимог статей 91,141,374 КПК України, які на її думку допустили слідчі та суд при розслідуванні кримінального провадження і його розгляді в судовому засіданні, то в них відсутні посилання на те, які саме істотні порушення кримінального процесуального закону мали місце як під час судового розгляду, так і в процесі досудового розслідування.

Не зазначається в скарзі й того, чи стосуються такі порушення доказування, забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження тощо та яким чином це перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення щодо неї.

Тому доводи ОСОБА_6 про те, що кримінальне провадження розглянуто з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, є безпідставними.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в повному обсязі, колегія суддів вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 вирішений судом правильно, відповідно до діючого законодавства, з урахуванням характеру та обсягу заподіяної потерпілій моральної шкоди. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Водночас наведені в апеляції потерпілої доводи про безпідставне зменшення судом суми, яку вона просила стягнути з обвинуваченої на відшкодування їй моральної шкоди, є необгрунтованими.

При визначенні розміру моральної шкоди суд в повній мірі врахував характер вчинених ОСОБА_6 діянь і характер страждань потерпілої ОСОБА_8 , пов`язаних з отриманими нею тілесних ушкоджень, а також тривалість фізичних і моральних страждань названої потерпілої.

Як убачається з матеріалів справи, в результаті злочинних дій обвинуваченої потерпілій заподіяно легкі тілесні ушкодження.

Доводи ОСОБА_8 про те, що після вчинення злочину стан її здоров`я значно погіршився, є непереконливими, оскільки вони не відповідають матеріалам кримінального провадження, зокрема, даним повідомлення медичного закладу (а.с.118-119), до якого потерпіла звернулася 09 серпня 2013 р., згідно з якими ОСОБА_8 за станом здоров`я не потребувала госпіталізації, про що свідчать і висновки судово-медичної експертизи потерпілої.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 не наведено переконливих мотивів для прийняття рішення про стягнення на відшкодування їй моральної шкоди саме в розмірі 5000 грн.

За таких обставин колегія суддів враховуючи дані про сімейний і матеріальний стан ОСОБА_6 погоджується з висновком суду щодо визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 .

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає вирок щодо ОСОБА_6 законним і обгрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_8 і обвинуваченої ОСОБА_6 .

Керуючись статтями 404,407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 набирає законної сили з моменту її проголошення.

На рішення судів першої і апеляційної інстанцій відносно ОСОБА_6 можуть бути подані касаційні скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4