У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Заголдного В.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 06 березня 2008 року
кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора Полтавської
області на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 11
липня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Арциза Одеської
області,

громадянина України,

такого, що не має судимості, -

засуджено
за ч. 4 ст. 191 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права
обіймати матеріально-відповідальні посади строком на 1 рік.

На підставі
ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов'язку,
передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» на відшкодування матеріальної шкоди 84 677
грн. 48 коп.

ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що він у
період часу з березня по квітень 2006 року, працюючи за трудовим договором на
посаді торгового представника Одеського регіонального відділу продаж ТОВ
«Глобинський м'ясокомбінат», будучи особою, наділеною згідно з трудовими
обов'язками правомочністю одержувати від клієнтів гроші за поставлену
підприємством ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» продукцію, привласнив ввірені
йому готівкові кошти вищезазначеного комбінату у великих розмірах на суму 86
577 грн. 48 коп.

В апеляційному порядку справа не
розглядалась.

У касаційному поданні прокурор порушує питання про скасування
вироку щодо ОСОБА_1 із направленням
справи на новий судовий розгляд у зв'язку з істотним порушенням
кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального
закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі
засудженого внаслідок м'якості. При цьому посилається на те, що суд при кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 191 КК
України, вийшов за межі пред'явленого обвинувачення та вказав таку кваліфікуючу
ознаку як розкрадання чужого майна, хоча вона була виключена з обвинувачення
постановою прокурора про зміну обвинувачення в суді та не зазначена у
диспозиції ст. 191 КК України. Разом із тим, кваліфікуючи дії ОСОБА_1 за ст.
191 ч. 4 КК України, суд без будь-якого
обґрунтування своїх висновків не вказав на наявність у його діях розтрати
чужого майна. Крім того, зазначає, що суд, звільняючи ОСОБА_1 від відбування
покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого ним
злочину, обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання та його особу.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи та доводи касаційного подання, колегія суддів
вважає, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки про винуватість
засудженого ОСОБА_1 у вчиненні злочину суд обґрунтував викладеними у вироку
доказами, які у касаційному поданні не оспорюються.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані
за ч. 4 ст. 191 КК України, що також не оспорюється.

Посилання прокурора на те, що при
кваліфікації дій засудженого суд у порушення вимог ст. 275 КПК України вийшов
за межі пред'явленого йому обвинувачення, є безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Як убачається з матеріалів справи, органами
досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався у розкраданні чужого майна, яке
було ввірене йому і перебувало у його віданні, шляхом розтрати та привласнення,
вчиненому повторно та у великих розмірах (а. с. 205-209).

Під час судового розгляду справи
прокурор у порядку ст. 277 КПК України змінив пред'явлене ОСОБА_1
обвинувачення, виключивши з нього такий спосіб розкрадання як розтрата та
кваліфікуючу ознаку - повторність, зазначивши, що ОСОБА_1 вчинив розкрадання
чужого майна, яке було ввірене йому і перебувало у його віданні, шляхом
привласнення у великих розмірах (а. с. 294-303).

Суд, розглянувши справу у порядку,
передбаченому ч. 3 ст. 299 КПК України і, погодившись з доведеністю цього
обвинувачення, правильно кваліфікував дій ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 191 КК України як розкрадання чужого майна, яке було ввірене
особі і перебувало у її віданні, шляхом привласнення, вчинене у великих
розмірах.

Крім цього, ст. 191 КК України
передбачає три форми розкрадання чужого майна - привласнення, розтрату та
заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем.

Отже, посилання прокурора на те, що
розкрадання є кваліфікуючою ознакою зазначеного складу злочину, і суд
необґрунтовано послався на це при кваліфікації дій ОСОБА_1 є безпідставними.

За таких обставин, доводи
касаційного подання про те, що при
кваліфікації дій ОСОБА_1 суд у порушення вимог ст. 275 КПК України
вийшов за межі пред'явленого йому обвинувачення є неспроможними.

Що стосується посилань прокурора
на необґрунтоване звільнення місцевим судом на підставі ст. 75 КК України засудженого
ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, то вони
також є безпідставними.

При вирішенні цього питання судом у
відповідності до вимог ст. 75 КК України враховані ступінь тяжкості вчиненого
злочину, дані про особу засудженого, з яких убачається, що він до кримінальної
відповідальності притягується вперше, працює, за місцем проживання
характеризуються позитивно, є молодою людиною, а також обставини, що
пом'якшують покарання - щире каяття та визнання вини, сприяння розкриттю
злочину, часткове відшкодування завданої
шкоди.

За таких обставин, висновок суду
про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання є обґрунтованим та
відповідає вимогам закону.

Отже, підстав для скасування вироку
місцевого суду з направленням справи на новий судовий розгляд, як про це
ставиться питання у касаційному поданні, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування судових
рішень, по справі не виявлено.

Керуючись статями 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у задоволенні касаційного
подання заступника прокурора Полтавської області.

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Верещак
В.М. Заголдний В.В.