АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю учасників судового провадження:
секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000138 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання за цим законом у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання із випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, зобов`язавши його протягом іспитового строку повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 25 березня 2013 року, близько 17год. 00хв. на території свого подвір`я, розташованого в с.Сучевени Глибоцького району Чернівецької області, в ході суперечки з ОСОБА_8 , на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, умисно, з метою спричинення Провадження №11-кп/794/99/15 Головуючий в І Інстанції: ОСОБА_9
Категорія ч. 1 ст. 122 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_8 дерев`яною палицею по одному удару по пальцях та лікті лівої руки, чим спричинив останньому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості як такі, що потягли довготривалий розлад здоров`я.

На вказаний вирок суду надійшли апеляційні скарги від обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляції просить скасувати вирок районного суду щодо нього та закрити кримінальне провадження. При цьому апелянт посилався на те, що ОСОБА_8 та його брат влаштували бійку, спричинивши йому тілесні ушкодження. Суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам по справі, однобічно та неповно провів судове слідство та не звернув уваги на вирок Глибоцького районного суду від 24.07.2013 р. щодо ОСОБА_8 , якого засуджено за спричинення йому тілесних ушкоджень цього ж дня. Зазначав також, що суд повинен був дати правильну оцінку його діям, оскільки знаходячись на подвір`ї свого власного господарства та будучи побитим внаслідок нападу на нього двох осіб, він мав повне право захищатись від насильницьких дій нападника. Вважає, що конфлікт на його подвір`ї, який вчинили ОСОБА_8 та його брат, суд невірно розцінив, як обоюдну бійку.

Потерпілий ОСОБА_8 просив частково скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким задовольнити цивільний позов в повному обсязі та стягнути з обвинуваченого на його користь 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди. При цьому потерпілий посилався на те, що ОСОБА_7 своїми злочинними діяннями заподіяв йому моральну шкоду, оскільки він зазнав фізичних страждань та болю, а також приниження честі та його людської гідності. Вказував також, що він тривалий час не міг повноцінно працювати та заробляти кошти на утримання своєї сім`ї. А відповідач та його близькі родичі байдуже віднеслись до його проблем і не зробили будь-яких спроб частково відшкодувати завдану йому шкоду.

Від інших учасників судового провадження апеляцій не надходило.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , старший прокурор прокуратури Глибоцького району ОСОБА_10 подав заперечення, в якому просить суд, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 відхилити, а вирок районного суду залишити без змін, оскільки судом першої інстанції проведений повний судовий розгляд, досліджено всі обставини, що мали істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження та при ухваленні вироку з`ясовано всі питання.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції та основні доводи апеляційних скарг і заперечення, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану обвинуваченим апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував у задоволенні апеляційних скарг та просив вирок районного суду, як законний і обґрунтований залишити без зміни, а подані апеляції без задоволення, вислухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляцій та заперечення прокурора на апеляцію ОСОБА_7 , а також дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і потерпілого ОСОБА_8 , до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Районний суд повно, об`єктивно і всебічно дослідивши обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і навів у вироку мотиви прийняття такого рішення, з якими колегія суддів не може не погодитись виходячи з наступного.

Не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , вона повністю підтверджується зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і їм дана вірна юридична оцінка.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в суді 1 інстанції дав показання, що 25.03.2013 року він разом з братом ОСОБА_11 , прийшли до господарства ОСОБА_7 та вимагали від останнього привезти їм гравій, оскільки останній проїжджаючи трактором біля їхніх воріт зачепив купу гравію та відгорнув ковшем до низу, розкидавши його по дорозі. В ході конфлікту ОСОБА_7 штовхнув його брата в груди, схопив палицю, яка лежала поруч та замахнувся нею на ОСОБА_11 і намагався вдарити його. В цей же час для того, щоб захистити свого брата, він підійшов до ОСОБА_7 та лівою рукою блокував удар останнього, внаслідок чого удар палицею прийшовся по пальцям його руки. Одразу за цим слідував і другий удар палицею від обвинуваченого, який прийшовся в ліктьову ділянку лівої руки.

Свідок ОСОБА_11 в суді 1 інстанції дав показання аналогічні тим, які дав потерпілий ОСОБА_8 , підтвердивши, що під час конфлікту саме ОСОБА_7 першим штовхнув його і замахнувся на нього дерев`яною палицею, а ОСОБА_8 блокував удар, який прийшовся йому по руці.

Вищенаведені покази потерпілого і свідка, узгоджуються та підтверджуються із зібраними письмовими доказами по кримінальному провадженню, дослідженими в судовому засіданні, а саме: протоколом проведення слідчого експерименту від 29.04.2013 року, в ході якого ОСОБА_8 показав обставини та механізм вчиненого злочину (а.п.45-48); висновком експерта №397 екс від 27.03.2013 року, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці лівого ліктьового суглоба та скалкового перелому основної фаланги 2 пальця лівої китиці з незначним зміщенням відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли довготривалий розлад здоров`я (а.п.55); висновком експерта №933 втор. від 26.06.2013 року, відповідно до якого експерт вважає малоймовірним виникнення виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень при нанесенні ударів по зрізу дерев`яного стовпа зверху вниз, а також в наслідок нанесення ним ударів рукою по обличчю ОСОБА_7 (а.п.57-58).

Оскільки вищевказані покази потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженню є послідовними, не суперечать письмовим доказам та доповнюють одні одних, колегія суддів вважає, що вони є об`єктивними, а тому правильно покладені районним судом в основу обвинувального вироку.

Судом першої інстанції, також дана вірна оцінка показам свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , так як вони не спростовують вищенаведені докази, оскільки останні не бачили ні моменту нанесення удару дерев`яною палкою, а ні момент погрози нанесення удару нею.

А тому, із врахуванням вищевикладеного, на думку колегії суддів, судом 1-ої інстанції було вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України.

Вищенаведеним спростовуються доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , що суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним доказам по справі.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї винуватості в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, є намаганням уникнути кримінальної відповідальності з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що під час конфлікту він діяв в межах необхідної оборони, захищаючись від нападу як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_11 є безпідставними, так як не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження і спростовуються наявними в провадженні доказами.

Згідно вироку Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.07.2013 року (а.п.132), за заявою обвинуваченого по даному кримінальному проваджені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілого по даному провадженню, засуджено за ч.2 ст.125 КК України за те, що останній 25.03.2013 року, під час суперечки наніс кілька ударів кулаком в область обличчя ОСОБА_7 , чим спричинив останньому, легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Тобто, даним вироком, який не оскаржувався і набрав чинності встановлено, що саме ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , обвинуваченому по даній справі, чим спростовуються покази ОСОБА_7 в частині того, що його били, як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_11 .

Вищенаведеними доказами по даному кримінальному проваджені та вироком Глибоцького районного суду від 24.07.2013року, щодо ОСОБА_8 встановлено, що тілесні ушкодження, як обвинуваченим ОСОБА_7 , так і потерпілим ОСОБА_8 були отримані під час конфлікту, який переріс в обоюдну бійку.

Більше того, про відсутність необхідної оборони свідчать і покази самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який вказував, що за палицею він пішов в сарай, після того, коли конфлікт закінчився, а саме ніхто його вже не бив, тобто на нього вже не було ніякого посягання.

Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_8 про необхідність задоволення його цивільного позову в повному обсязі, то відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (із змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на обставини кримінального провадження у сукупності, колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано частково задовольнив цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди, виходячи при цьому з принципів розумності, виваженості, справедливості, характеру та обсягу страждань спричинених обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 .

Рішення районного суду, з яким погоджується колегія суддів, належним чином умотивоване, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, а тому апеляційна потерпілого ОСОБА_8 до задоволення не підлягає.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону передбачених, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2013 року, щодо ОСОБА_7 , якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України без зміни.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя