Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Гошовської Т.В., Мороза М.А.,
у судовому засіданні 4 вересня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Чернівецької області на постановлені щодо ОСОБА_1 судові
рішення.

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 7 листопада 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця м. Чернівці, не судимого,

засуджено
за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі, а на
підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Ухвалою колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області від 8 квітня 2008 року вирок залишено без зміни.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2, судові рішення щодо якого у касаційному
порядку не оскаржено.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він
у невстановлений слідством час у с.
Лужани Кіцманського району незаконно з метою збуту придбав шляхом зривання кущ
дикорослої коноплі, який перевіз додому у м. Чернівці, де виготовив особливо
небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 106 г, й зберігав його за місцем проживання.

Крім того, 12 квітня, 16 квітня та 1 травня 2007 року ОСОБА_1 за
попередньою змовою з ОСОБА_2 незаконно збув ОСОБА_3 відповідно 2,4 г, 0,7 г та
1,5 г особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу.

У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи застосування до ОСОБА_1 ст. 69 КК України,
посилається на безпідставне звільнення його на підставі ст. 75 КК України від
відбування покарання з випробуванням. Указує, що суд не надав оцінки ступеню
тяжкості та характеру вчиненого злочину, який є тяжким. Зазначає, що суд,
вказавши на те, що засуджений потребує амбулаторного лікування, як на
пом'якшуючу обставину, мав застосувати примусові засоби медичного характеру.
Просить скасувати ухвалу і направити справу на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що у
задоволенні подання слід відмовити.

Як видно з вироку, суд, звільняючи ОСОБА_1 від відбування покарання на
підставі ст. 75 КК України, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь суспільної небезпечності вчинених
злочинів, обставини справи, дані про особу засудженого, зокрема,
визнання вини, сприяння розкриттю злочину, відсутність попередніх судимостей,
позитивну характеристику, тяжкі сімейні та особисті обставини, наявність на
утриманні малолітньої дитини.
Крім того, суд узяв до уваги стан здоров'я засудженого, який є інвалідом
другої групи з дитинства, згідно висновку психіатричної експертизи є обмежено
осудним, потребує амбулаторного лікування.

Тому суд, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов
до обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_1
можливо без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання
з випробуванням з іспитовим строком.

Твердження у касаційному поданні
прокурора про те, що суд безпідставно
не застосував до ОСОБА_1 примусові заходи медичного характеру, є
необґрунтованими. Відповідно до роз'яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 3 червня 2005 року “Про практику застосування судами примусових заходів
медичного характеру та примусового лікування”, примусові заходи медичного
характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого
висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи
має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену
осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Проте,
такій висновок у матеріалах справи відсутній. Разом із тим, згідно довідки з
обласної психіатричної лікарні, ОСОБА_1 перебував на лікуванні у період з 11 грудня 2007 року по 13 лютого 2008
року (а.с. 529).

При розгляді апеляції прокурора судом апеляційної
інстанції проведено досудове слідство з дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону. Усі наведені прокурором в
апеляції доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційного подання,
належним чином перевірено й спростовано. Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України.

Даних, які б свідчили, що у справі щодо ОСОБА_1
неправильно застосовано кримінальний закон
чи допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, не
виявлено.

Отже, передбачені ч. 1 ст. 398 КПК
України підстави для призначення справи щодо ОСОБА_1 до касаційного розгляду
відсутні.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у задоволенні касаційного подання прокурора відмовити.

С у д д і :

Верещак В.М. Гошовська Т.В. Мороз М.А.