Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/644/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 389 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.07.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0000069 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенасте Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.06.2006 року вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 роки;

-18.05.2007 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;
-14.12.2007 року вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців. 05.11.2009 року постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 1 місяць 13 днів;
-05.08.2014 року вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 125, КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто з участю прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, не знайшла свого підтвердження при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції. На думку захисника, причинами не виконання ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт, призначених вироку суду було незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та юридична неграмотність, що стало підставою вважати, що він не повинен виконувати громадські роботи до постановлення судового рішення апеляційним судом на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2014 року.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до медичного висновку, наявного в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_7 страждає алкогольною залежністю і потребує лікування.

Також, апелянт вказав, що відповідно до показань ОСОБА_7 , винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за яким його засуджено вироком суду від 05.08.2014 року, він не визнав, а тому не потрібно виконувати призначене цим вироком покарання у виді 160 громадських робіт.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляцію захисника без задоволення, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту.
На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутого покарання за вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2014 року, остаточно призначено до відбування ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 5 місяців 20 днів.

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, ухилився від відбування громадських робіт, особою засудженою до цього покарання за таких обставин.

Вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт. Після набрання вироком законної сили, 01.10.2014 року ОСОБА_7 письмово попереджено про кримінальну відповідальність за порушення порядку та умов відбування покарання і того ж дня Добровеличківським МВ КВІ УДПтС в області направлено для відбування покарання до Семенастівської сільської ради, розташованої в с. Семенасте Новоукраїнського району Кіровоградської області. Відповідно до розпорядження голови Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 02.10.2014 року ОСОБА_7 прийнято для відпрацювання громадських робіт до Семенастівської сільської ради.

Однак, ОСОБА_7 будучи попередженим за ухилення від виконання вироку Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2014 року, не зважаючи на роз`яснення інспектора Новоукраїнського РП КВІ ОСОБА_9 не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання вироку, допустив систематичну неявку на відпрацювання в період часу з 02.10.2014 року по 31.01.2015 року та вчинив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України за обставин, встановлених вироком є правильним, так як ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені належних, допустимих, достовірних та достатніх доказах правильно оцінених судом.
Висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи апеляції захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також те, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, є безпідставними.
Так, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України не визнав та показав, що свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за яким його засуджено вироком суду від 05.08.2014 року, не визнає, а тому не вважав за потрібне виконувати призначене йому цим вироком покарання у виді 160 годин громадських робіт. При цьому, вказував, що йому інспектор Новоукраїнського РП КВІ роз`яснив порядок виконання призначеного судом покарання та наслідки у разі ухилення від його виконання.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України підтверджується доказами, дослідженими судом першої інстанції, а саме:
- показаннями інспектора Новоукраїнського РП КВІ УДПтС в Кіровоградській області, свідка ОСОБА_9 , згідно яких у нього на виконанні був вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2014 року, яким ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді 160 годин громадських робіт. Засуджений неодноразово викликався до КВІ, де йому роз`яснювався порядок відбуття громадських робіт та наслідки ухилення від покарання. ОСОБА_7 було направлено для виконання громадських робіт до Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району, але він не відпрацював жодної години громадських робіт;

- показаннями голови Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області свідка ОСОБА_10 та секретаря цієї ради свідка ОСОБА_11 , згідно яких їм відомо, що ОСОБА_7 за вироком суду від 05.08.2014 року призначено покарання у виді 160 годин громадських робіт, але засуджений ухилявся від їх відпрацювання, про що складались відповідні акти та подавалось до Добровеличківського МВ КВІ УДПтС в Кіровоградській області;

- показаннями матері обвинуваченого свідка ОСОБА_12 , згідно яких їй відомо, що ОСОБА_7 жодної години громадських робіт, які йому призначені вироком суду від 05.08.2014 року не відпрацював, оскільки він не вважає за потрібне. В родині ОСОБА_7 постійно створює конфліктні ситуації та зловживає алкоголем.

Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України підтверджуються дослідженими судом першої інстанції матеріалами кримінального провадження, а саме:
- протоколом огляду документів від 18.02.2015 року, згідно якого в Добровеличківському МВ КВІ УДПтС в Кіровоградській області оглянуто особову справу засудженого ОСОБА_7 № 14/2014 (м.к.п.57-60);

- розпорядженням про виконання вироку від 05.08.2014 року, що набрав законної сили (м.к.п.63);

- письмовими розписками від 01.10.2014 року та 13.11.2014 року, згідно із якими ОСОБА_7 ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання за ч. 2 ст. 389 КК України ( м.к.п.70, 84, 86, 88);

- постановою про встановлення днів явки для реєстрації від 01.10.2014 року (м.к.п.71);

- направленням на відбування покарання від 01.10.2014 року та розпорядженням сільського голови Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району № 58 від 02.10.2014 року «Про початок відбування засудженим ОСОБА_7 громадських робіт» ( м.к.п.74,77);

- графіком та табелем виходу на роботу засудженого до громадських робіт ОСОБА_7 за жовтень, листопад 2014 року ( м.к.п.78, 82, 83, 96);

- довідками сільського голови Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району від 09.10., 21.10. та 14.11.2014 року, яким зафіксовано ухилення ОСОБА_7 від виконання покарання ( м.к.п.79, 80, 90);
- актом перевірки виконання вироку щодо особи, засудженої до покарання у виді громадських робіт, складеним інспектором Новоукраїнського РП КВІ УДПтС в Кіровоградській області ОСОБА_9 від 21.10.2014 року про відсутність ОСОБА_7 на момент перевірки на об`єкті відпрацювання (м.к.п.81);
- поясненнями ОСОБА_7 від 01.10.2014 року, 13.11.2014 року, згідно яких представником Добровеличківського МВ КВІ УДПтС в Кіровоградській області засудженому крім іншого також роз`яснено, що вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2014 року в апеляційному порядку не оскаржено, вирок набрав законної сили і підлягає виконанню. (м.к.п.73, 85, 87).
Оцінивши докази і доводи апеляції захисника в їх сукупності, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 доказана повністю, а його дії за ч. 2 ст. 389 КК України кваліфіковано правильно, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

За таких обставин доводи апеляції захисника, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не доведена, а його діяння не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, є безпідставними.

До того ж з досліджених матеріалів кримінально провадження колегією суддів встановлено, що вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт. Так як зазначений вирок суду в апеляційному порядку ОСОБА_7 не оскаржено, його було звернено до виконання в порядку ст. 535 КПК України, згідно розпорядження від 05.09.2014 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За змістом ч. 2 ст. 21, ст. 533, ч. 2 ст. 534 КПК України вироки суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим кодексом, є обов`язковими для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

За таких обставин, незгода обвинуваченого ОСОБА_7 з вироком суду, який в апеляційному порядку не оскаржено не може бути визнано законною підставою для невиконання вироку.

Разом з цим, звертає увагу колегії суддів на те, що згідно пояснення, ОСОБА_7 було відомо, що вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2014 року в апеляційному порядку не оскаржено та роз`яснено, що він зобов`язаний виконати вирок і приступити до відбування покарання у виді громадських робіт (м.к.п.87).

Окрім вказаного, з досліджених судом першої інстанції підписки (м.к.п.70), попереджень (м.к.п. 84, 86, 88), вбачається, що ОСОБА_7 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт і попереджений про відповідальність за ухилення від відбування покарання. Згідно направлення від 01.10.2014 року, ОСОБА_7 було направлено до Семенастівської сільської ради в с. Семенасте для виконання покарання у виді громадських робіт, але він не з`являвся у визначений день і ухилявся від відбування покарання (м.к.п. 74, 79,80).

Вище наведене свідчать, що ОСОБА_7 будучи обізнаним з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, наслідками ухилення від відбування призначеного судом покарання, умисно ухилявся від відбування призначеного вироком суду покарання, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

За таких обставин, колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляції захисника, що ОСОБА_7 не було відомо про набрання вироком законної сили, а також те, що він не визнавав винуватість у вчиненні злочину за який його засуджено, і це стало підставами для невиконання обвинуваченим покарання, призначеного вироку суду.

Навпаки, доводи апеляції захисника, що ОСОБА_7 не відбув громадські роботи, так як не вважав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено не виправдовують обвинуваченого, а є свідченням умисного вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Колегія суддів відкидає, як не обґрунтовані доводи апеляції захисника, що причиною невиконання покарання у виді громадських робіт був стан здоров`я ОСОБА_7 , так як він перебував у неприязних відносинах з відчимом, який в період відбування покарання побив його з таких підстав.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані про побиття обвинуваченого та проходження медичного лікування внаслідок вказаного інциденту.

При цьому, колегія суддів ураховує, що згідно показань матері обвинуваченого свідка ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_7 не відпрацював жодної години громадських робіт, які йому призначені вироком суду від 05.08.2014 року, так як не вважав за потрібне. В родині ОСОБА_7 постійно створює конфліктні ситуації та зловживає алкоголем.

Показання свідка ОСОБА_12 про ухилення ОСОБА_7 від покарання, а також створення в сім`ї конфліктних ситуації на грунті алкоголізму об`єктивно підтверджується висновком спеціальної медичної комісії по наркологічним оглядам № 26 від 10.02.2015 року, згідно якого ОСОБА_7 страждає алкогольною залежністю, потребує лікування, яке йому не протипоказане. Також страждає таксичною залежністю (бензин) в даний час утримання, лікування не потребує (м.к.п. 61).

Отже, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази та доводи апеляції захисника в їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що обвинувачений ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку, умисно ухилився від відбування громадських робіт, особою засудженою до цього покарання, його діяння утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а тому відсутні підстави для задоволення апеляції захисника та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення за яке його засуджено.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, передбачених ст. 412 КПК України, які є безумовними підставами для скасування вироку суду. Проявів упередженості з боку суду першої інстанції до ОСОБА_7 , колегією суддів також не встановлено, судовий розгляд проведено з дотриманням та забезпеченням реалізації обвинуваченим і захисником наданих процесуальних прав і обов`язків. Судовий розгляд було спрямовано на всебічне, повне з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення і перевірки доводів обвинуваченого ОСОБА_7 на свій захист.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України за якою його засуджено та відповідно до роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд обґрунтовано вказав, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, страждає синдромом алкогольної та токсичної залежності, з 2012 року перебуває на обліку у лікаря - нарколога Новоукраїнської ЦРЛ з приводу алкогольної залежності, не працює, не одружений, утриманців не має.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції, не встановлено.

Урахувавши вищевикладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе тільки у разі утримання його в умовах ізоляції від суспільства, призначивши покарання у виді арешту в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України, яке за своїм розміром є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_7 маючи не зняту та не погашену судимість за попереднім вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2014 року, вчинив новий злочин, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71, 72 КК України.

З огляду на викладене, зважаючи, що апеляційні доводи захисника не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню, а тому вирок суду першої інстанції залишає без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4