АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/983/15 Справа № 173/2504/14-к Головуючий у 1 й інстанції:суддя - ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001328, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , в його інтересах захисника ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Павлівка, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

В с т а н о в и л а :

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та йому призначено покарання за ч. 1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за те, що він, 28 вересня 2014 року, близько 5.00 години, знаходячись в кухні жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в результаті раптово виниклого конфлікту на ґрунті побутових відносин між ним та його дядьком - ОСОБА_11 , прийшов в стан сильної агресії та маючи умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи їх настання, взяв зі столу, розташованого у вказаному приміщенні, ніж, яким умисно, цілеспрямовано наніс один удар ОСОБА_11 в область серця, від якого в короткий проміжок часу настала смерть останнього.

Із змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що він просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії на ст. 119 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті. Зазначає, що він не мав умислу на вбивство потерпілого, а останній сам наткнувся на ніж, внаслідок падіння.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 КК України у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вважає, що суд не дав належної оцінки доказам, дослідженим в ході судового розгляду, деякі докази проігнорував, а в основу вироку поклав припущення. Зазначає, що обвинувачений не наносив удару ножем потерпілому, а останній сам наткнувся на ніж в ході боротьби з обвинуваченим і в наслідок падіння. Вказує, що такі обставини підтверджуються, показаннями обвинуваченого, протоколом слідчого експерименту та висновками судово-медичної експертизи.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через свою м`якість і ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність призначеного покарання вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а саме - вважає, що суд, при призначенні покарання, не в повному обсязі врахував тяжкість вчиненого злочину, характер і ступінь наслідків, той факт, що обвинувачений вину у скоєному не визнав, давав суперечливі показання, намагався ввести суд в оману, не врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що обтяжує покарання.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали свої апеляційні скарги і просили їх задовольнити в повному обсязі, вирок суду, в частині кваліфікації дій обвинуваченого змінити, визнати його винним за ч. 1 ст. 119 КК України і призначити покарання в межах санкції даної статті.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь в суді першої інстанції, вважав вирок суду в частині призначення покарання необґрунтованим і просив апеляційну скаргу задовольнити, вирок суду в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш сувору міру покарання, вважав апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника необґрунтованими і просив залишити їх без задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження та обвинувачення визнаного судом доведеним, дослідивши звукозапис судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення і зробив обґрунтований висновок про доведеність його вини. Вина обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та необхідності перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 119 КК України, так як вважають, що потерпілий сам впав на ніж, а обвинувачений винуватий тільки в тому, що взяв його зі столу під час штовханини з потерпілим ОСОБА_11 , колегією суддів встановлено, що такі доводи є аналогічними з позицією захисту в суді першої інстанції, така позиція була ретельно досліджена судом першої інстанції в ході судового розгляду і у вироку суд навів достатні і переконливі мотиви на її спростування, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, висновком судово-медичного експерта № 114-Е від 13 листопада 2014 року спростовується версія сторони захисту щодо падіння потерпілого на ніж та підтверджується неможливість утворення виявленого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 тілесного ушкодження за тих обставин, які зазначив обвинувачений під час слідчого експерименту. Крім того, свідок ОСОБА_12 суду показала, що не чула звуків боротьби між обвинуваченим та померлим ОСОБА_11 , чим також спростовується твердження обвинуваченого щодо боротьби між ним та потерпілим. Також, згідно показань даного свідка, при огляді місця події, а саме кухні та кухонного столу, всі речі знаходились в тому самому стані, як і були, коли вона перебувала разом з потерпілим та обвинуваченим. Підстав вважати показання свідка ОСОБА_12 неправдивими судами першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 15 листопада 2012 року у справі №5-15кс12, Верховний Суд України, визначив, що зовнішній прояв діяння розкриває внутрішній (психічний) процес діяння, окреслює суб`єктивне ставлення особи до вчинюваних нею дій, які в сукупності з іншими обставинами визначають кримінально-правовий зміст суспільно небезпечного діяння.
Відповідно до роз`яснення Верховного суду України щодо правильного та однакового застосування законодавства при розгляді справ про злочини проти життя та здоров`я особи, які містяться в п. 22 Постанові Пленуму Верховного суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів при перевірці доводів сторони захисту щодо відсутності в обвинуваченого умислу на вбивство ОСОБА_11 , враховує обставини, що склались під час спільного вживання алкогольних напоїв обвинуваченим та потерпілим, а саме раптовий конфлікт, який виник на ґрунті побутових відносин, через який обвинувачений прийшов в стан сильної агресії. Факт конфлікту з потерпілим ОСОБА_11 не заперечував і сам обвинувачений.
Колегія суддів також враховує характер та локалізацію тілесного ушкодження, яке є колючо-різаним поранення, спрямоване в життєво-важливий орган, із застосуванням ножа та достатньої сили для проникаючого поранення грудної клітини і приходить до висновку, що застосування ножа, а не будь-якого іншого предмету, який знаходився на столі, з силою та направленням на проникаюче поранення серця потерпілого, свідчить про наявність прямого умислу та спрямованості дій обвинуваченого саме на позбавлення потерпілого життя. Умисел обвинуваченого на вбивство також підтверджується його поведінкою після описаних подій, а саме дії обвинуваченого по вивезенню трупу в інше місце для приховання вчиненого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, суд повно, всестороннє дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив, у відповідності з законом, клопотання сторін, дав належну оцінку всім доказам: як тим, що підтверджують вину обвинуваченого, так і тим, на які сторона захисту посилалась, як на докази, що спростовують обвинувачення, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі висновки в її спростування, які ґрунтуються на досліджених у провадженні доказах.

Колегією суддів встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, та вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції належним чином виконав вимоги кримінального процесуального закону, а саме п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, відповідно до якого, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Із вироку вбачається, що суд належним чином виклав ознаки прямого умислу обвинуваченого, навів докази на підтвердження такого висновку, правильно визнав обвинуваченого винуватим у вчиненні умисного вбивства і кваліфікував його дії за ч. 1 ст.115 КК України.

На підставі вищевикладеного доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 про перекваліфікацію дій обвинуваченого на ст. 119 КК України - є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає, що покарання, призначене обвинуваченому з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення та рівню суспільної небезпеки вчиненого, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, в тому числі й тих, які зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, про що суд зазначив у вироку. Призначене покарання ґрунтується на вимогах Загальної частини КК України, призначено в межах санкції статті, є достатнім і справедливим, тому суд належним чином виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України.
Щодо твердження прокурора, що суд не врахував невизнання обвинуваченим своєї вини та відсутність розкаяння, колегія суддів зазначає, що визнання або невизнання вини, бажання давати показання або відмовитись від цього, є правом обвинуваченого і не може розцінюватись як обставина, що обтяжує покарання, а давання неправдивих показань є способом захисту від обвинувачення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст. 87, 412 КПК України, які були б підставою для визнання деяких доказів недопустимими або для змінити чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , в його інтересах захисника ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4