УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/836/15-к

05.05.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

провівши у приміщенні Суворовського районного суду м. Херсона підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000021 за обвинуваченням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона, проживає за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

встановив:
09 квітня 2015 року до Суворовського районного суду м. Херсона надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, якому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 03.01.2014 року присвоєно №0000021, щодо ОСОБА_5 ..

До обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід не застосовувався.

Ухвалою суду від 10 квітня 2015 року дане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_4 заперечив проти призначення судового розгляду кримінального провадження та вказав на необхідність повернення обвинувального акта прокурору, мотивуючи свою позицію неповнотою досудового слідства та відсутністю у справі даних на підтвердження законодавчо визначених підстав для участі у даному кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_3 ..

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав заявлене захисником клопотання.

Заслухавши думки учасників процесу, проаналізувавши наведені у клопотанні захисника доводи, дослідивши надані суду матеріали, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Частиною 4 ст. 110 КПК України визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, та повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

При цьому, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім інших відомостей, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення.

Так, виклад змісту обвинувального акту дає підстави стверджувати, що прокурором не висунуто ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Зокрема, у обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 зазначено, що (дослівно) « ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України», що свідчить про те, що у обвинувальному акті фактично викладені лише зміст підозри, а також ті встановлені органами досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , та правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому підозрюється останній.

Такі відомості, у відповідності до ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру. ОСОБА_5 за цим процесуальним рішенням має статус підозрюваного.

Отже, обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, прокурором у відповідності до вимог кримінального процесуального закону не висунуто.

Також ст. 109 КПК України встановлено імперативний припис про ті елементи, які має містити реєстр матеріалів досудового розслідування, який додається до обвинувального акта. Зокрема, в цьому документі повинні бути зазначені номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення, реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Судом встановлено, що в порушення цих вимог кримінального процесуального закону у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені всі процесуальні дії і не відображені всі процесуальні рішення, прийняті в ході досудового розслідування.

Так, наданий суду реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних, викладених у наданій прокурором ОСОБА_3 на підтвердження своїх повноважень постанові керівника органу прокуратури Суворовського району м. Херсона від 15.07.2014 року про призначення групи прокурорів у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ..

Натомість, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 зазначено, що процесуальне керівництво здійснювалося, зокрема, прокурором ОСОБА_8 , дані про повноваження якого у вказаній вище постанові, а також у реєстрі матеріалів досудового розслідування, відсутні.

Крім того, з реєстру матеріалів досудового розслідування видно, що 03.01.2014 року в цьому кримінальному провадженні було визначено групу прокурорів в складі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

При цьому, слід визнати доречним посилання захисника на те, що ні зазначена вище постанова від 15.07.2014 року про призначення групи прокурорів, ні інші надані суду матеріали, не містять вмотивованого висновку, який би ґрунтувався на положеннях ст. 37 КПК України, про неможливість здійснення повноважень до завершення кримінального провадження, як того вимагає закон, прокурорами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким були надані повноваження прокурорів у даному кримінальному провадженні після початку досудового розслідування, та наявність виключних підстав, визначених у тій самій статті КПК України для заміни їх іншим прокурором - ОСОБА_3 ..

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд у підготовчому судовому засіданні та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Суд вважає, що наведені обставини унеможливлюють призначення судового розгляду даного провадження, у зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, як такий що не відповідає вимогам КПК України.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Попередній судовий розгляд цього кримінального провадження судом першої інстанції закінчився постановленням ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим ОСОБА_9 , яка була скасована за апеляційною скаргою прокурора. За матеріалами справи встановлено, що заперечуючи проти прийняття такого рішення і подавши у зв`язку з цим апеляційну скаргу, прокурор посилався на порушення прийняттям такого рішення прав потерпілого ОСОБА_10 , який на день прийняття судом рішення про закриття кримінального провадження помер.

Висловлюючись у даному підготовчому судовому засіданні щодо питань, викладених у пунктах 1-5 ч. 3 ст. 314 КПК України, прокурор не висловив думки про те, яким чином має бути забезпечено самому обвинуваченому реалізацію його права на примирення відповідно до ст. 46 КК України, що фактично відбулося між ним та потерпілим ОСОБА_9 , і у зв`язку з цим на закриття кримінального провадження щодо нього та, як наслідок, набуття статусу особи, яка не має судимості, що має важливе правове значення. Суд вважає, що не вирішення цього питання суперечитиме визначеним у ст. 2 КПК України завданням кримінального судочинства в частині охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження і застосування до них належної правової процедури, оскільки за змістом норм Кримінального процесуального законодавства України прийняття рішень щодо підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, які погіршують їх становище з незалежної від них причини, якою в даному випадку для обвинуваченого ОСОБА_5 є смерть потерпілого ОСОБА_10 , є неприпустимим. За змістом кримінального закону звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод у зв`язку з певною поведінкою особи після вчинення злочину, яку держава заохочує.

З огляду на наведене, а також враховуючи положення ст. 3 Конституції України, які є нормами прямої дії, про те, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, прокурору, як особі, на яку покладено функції державного обвинувачення, на думку суду, з-поміж іншого, необхідно вжити належних заходів для забезпечення обвинуваченому ОСОБА_5 можливості скористатися наданим йому нормами кримінального закону правом на належну оцінку державою його поведінки після вчиненого ним інкримінованого йому діяння, за умови, що він виявив бажання зробити це, оскільки інакше буде допущено порушення кримінального та кримінального процесуального законів і гарантованих обвинуваченому державою прав, а отже призведе до погіршення його становища.

Керуючись ст.ст. 314, 376 КПК України, суд, -

постановив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, якому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 03.01.2014 року присвоєно №0000021, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Головуючий:(підпис)
З оригіналом згідно:
Суддя: ОСОБА_1