Справа № 369/6228/15-к
Провадження № 1-кп/369/334/15
В И Р О К
іменем України
19.06.2015 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000080 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, не працюючого, раніше не судимого,

· у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

встановив:
Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 1126-VII від 17.03.2014 року, відповідно до ст. ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20, 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Київської області, часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 24.03.2014 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_5 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 62 від 25.03.2014 року (по стройовій частині) ОСОБА_5 у військовому званні солдата призначений на посаду механіка-водія, зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року з 24.03.2014 року ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

12.01.2015 року ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно залишити військову частину - польова пошта НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 того ж дня біля 10 години самовільно без дозволу командування залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, ОСОБА_5 постійно перебував у с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

У зв`язку з отриманням травми ОСОБА_5 у період з 16.02.2015 року по 06.03.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району Київської області, після виписки з якої 06.03.2015 року, продовжуючи свою злочинну діяльність, знову направився до місця свого проживання в с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

26.03.2015 року біля 8 години, тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 і заявив про себе.

За таких обставин суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину тривалістю понад один місяць, а тому кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України.

15.06.2015 року між підозрюваним ОСОБА_5 та військовим прокурором Київського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 було укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди підозрюваний та прокурор дійшли згоди щодо формулювання, правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 3 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання підозрюваним ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений, а саме штрафу у розмірі 150 (ста п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. на користь держави.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між підозрюваним та прокурором суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним або обвинуваченим.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, який, згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Прокурор також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Враховуючи наведене, суд, вислухавши доводи прокурора, думку захисника та обвинуваченого, встановивши дві обставини щире каяття та вчинення злочину вперше, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між підозрюваним та прокурором і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання у виді штрафу.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд -

засудив:
Затвердити угоду від 15.06.2015 року про визнання винуватості між підозрюваним ОСОБА_5 та військовим прокурором Київського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покаранням у виді штрафу розміром 150 (сто п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. в доход держави.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) діб з часу його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали Апеляційним судом Київської області.

Суддя ОСОБА_1