Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/830/14 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 190 (83, 86-1, 143) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.12.2014 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000003 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 серпня 2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Грузьке, Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, вдовець, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ( ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), працюючого на посаді заступника начальника сектору карного розшуку кримінальної міліції Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області (відсторонений від посади ухвалою слідчого суді Ленінського районного суду міста Кіровограда від 25.01.14), має спеціальне звання майор міліції, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним та засуджено за ч 1 ст. 364 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки та зі штрафом в прибуток Держави 4250 грн.; за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки зі штрафом в прибуток Держави 4250 грн., з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання в виді обмеження волі, встановлено іспитовий строк 1 рік. Зобов`язано ОСОБА_8 з`являтися на реєстрацію до органів кримінально виконавчої інспекції.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь Держави судові витрати за проведення експертизи у розмірі 3795 грн. 20 коп.
Вирішено долю речових доказів по справі.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він вчинив:
зловживання владою, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе використання службовою особою влади всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян та державним інтересам;
заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Злочини вчинено за таких обставин.
ОСОБА_8 , працюючи в органах внутрішніх справ України з 18.11.1996 року, відповідно до наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області №442о/с від 10.12.2013 року призначений на посаду заступника начальника сектору карного розшуку кримінальної міліції Кіровоградського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (далі - заступник начальника СКР Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області).
Наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області №392о/с від 31.08.2011 року ОСОБА_8 присвоєно спеціальне звання майор міліції.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. ст. 2, 10 Закону України «Про міліцію», Посадової інструкції заступника начальника сектору карного розшуку Кіровоградського районного відділу УМВС, затвердженої 02.01.2014 року начальником Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області, на заступника начальника сектору карного розшуку Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області, майора міліції ОСОБА_8 покладались наступні завдання та обов`язки: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; виявлення, запобігання, припинення та розкриття злочинів у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, вжиття з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів, розшук осіб, які їх вчинили; виконувати у передбачених законодавством випадках і в межах своєї компетенції постанови прокурора, слідчого; розшуку осіб, які переховуються від органів дізнання, слідства і суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісти, та інших осіб у випадках, передбачених законодавством; несе персональну відповідальність за дотриманням законності у службовій діяльності, прав та свобод людини і громадянина; зобов`язаний як працівник міліції, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб із заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких, вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомлення про це в найближчий підрозділ міліції; відповідно до пунктів 1, 3, 9 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про міліцію» мав право вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, виносити на місці усне попередження особам, які допустили малозначні адміністративні порушення, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати передбачені цим Законом заходи примусу; викликати громадян і службових осіб у зв`язку з матеріалами, що знаходяться в їх провадженні, за дорученням слідчого органу досудового розслідування, прокурора проводити або брати участь у проведенні процесуальних дій у кримінальному провадженні; відповідно до ст. 41 Кримінального процесуального кодексу України мав право здійснювати слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні лише за письмовим дорученням слідчого, прокурора, які є обов`язковими для виконання, при цьому користуватись повноваженнями слідчого.
Таким чином, ОСОБА_8 , працюючи в органах внутрішніх справ України з 18.11.1996 року та обіймаючи з 10.12.2013 року і до 29.01.2014 року посаду заступника начальника сектору карного розшуку Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області, відповідно до п.1 Примітки до ст. 364, ч. 3 ст. 18 КК України, п. п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ст. ст. 1-2 Закону України «Про державну службу», ст. ст. 1, 10-11, 16, 20 Закону України «Про міліцію», ст. 41 Кримінального процесуального кодексу України, являвся працівником правоохоронного органу, службовою особою, який постійно здійснює функцію представника органу виконавчої влади та постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням владних, організаційно-розпорядчих та адміністративно -господарських функцій та мав обсяг повноважень, який надавав йому реальну можливість належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.
Проте, заступник начальника сектору карного розшуку Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_8 , будучи, працівником правоохоронного органу, службовою особою, яка займає відповідальне становище та постійно здійснює функції представника органу виконавчої влади і постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням владних, організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, вирішив використати надані йому владні повноваження з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, а саме з метою заволодіння чужим майном - грошовими коштами ОСОБА_12 шляхом обману.
Заступник начальника сектору карного розшуку Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_8 на прохання свого знайомого ОСОБА_12 , 08.01.2014 року приїхав до місця проживання рідної сестри останнього - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_3 , у якої прийняв та в подальшому зареєстрував в Кіровоградському РВ УМВС України в Кіровоградській області усну заяву про те, що 20.11.2013 року її колишній співмешканець ОСОБА_14 нібито відкрито, із застосуванням сили, що була небезпечною для її життя та здоров`я, заволодів належним їй майном - ноутбуком марки «LenovoB590».
Відомості за фактом відкритого заволодіння майном ОСОБА_13 , 08.01.2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 та слідчим Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_15 розпочато досудове розслідування за ч. 1 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні.
Здійснюючи розшукові дії направлені на розкриття злочину у кримінальному провадженні №0000014, зокрема шляхом встановлення місцезнаходження ноутбука марки «LenovoB590», яким нібито відкрито заволодів ОСОБА_14 , заступник начальника СКР Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_8 , встановив, що злочин про який заявляла ОСОБА_13 фактично вчинений не був, при цьому під час заздалегідь ініційованої ним зустрічі, яка відбулась 15.01.14 близько о 17 год. за адресою: АДРЕСА_3 , повідомив про це рідного брата ОСОБА_13 - ОСОБА_12 , заявивши, що дії його сестри ОСОБА_13 можуть бути кваліфіковані за ст. 383 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, вказавши на подану нею 08.01.14 до Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області заяву про вчинення відносно неї відкритого заволодіння її майном, тобто злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
Заступник начальника СКР Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_8 , як службова особа використовуючи своє службове становище з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення всупереч інтересам служби, грубо порушуючи вимоги ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про міліцію», якими визначені основні завдання та принципи діяльності міліції, створюючи уявне враження у ОСОБА_12 , шляхом обману, про свої повноваження як працівника правоохоронного органу керівної ланки, усвідомлюючи що ОСОБА_12 не обізнаний в даних питаннях і не зможе перевірити виконання ОСОБА_8 своїх обіцянок та впевнитись у справжності їх виконання, повідомив, що він, завдяки своєму службовому становищу, авторитету і повноваженням заступника начальника СКР Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області, може вжити заходів наслідком яких стане гарантоване не притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за ст. 383 КК України, за умови передачі йому грошової винагороди.
У свою чергу ОСОБА_12 , будучи переконаний у тому, що лише на запропонованих ОСОБА_8 умовах він може допомогти уникнути настання для його рідної сестри ОСОБА_13 шкідливих наслідків у вигляді притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 383 КК України, будучи введеним в оману ОСОБА_8 , щодо фактичної наявності у нього відповідних повноважень, погодився передати останньому грошові кошти.
За цих обставин ОСОБА_8 15.01.14 близько о 17 год. 15 хв. біля будинку АДРЕСА_3 , шляхом обману одержав від ОСОБА_12 грошову винагороду в сумі 600 гривень, при цьому заступник начальника СКР Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_8 , використовуючи своє службове становище з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення всупереч інтересам служби, вводячи ОСОБА_12 в оману повідомив, що отриманих грошових коштів в сумі 600 гривень замало, і що для вирішення питання про не притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за ст. 383 КК України ОСОБА_12 має передати йому ще 4000 грн.
В свою чергу ОСОБА_12 , будучи переконаний у тому, що лише на запропонованих ОСОБА_8 умовах він може допомогти уникнути настання для його рідної сестри ОСОБА_13 шкідливих наслідків у вигляді притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 383 КК України, будучи введеним в оману ОСОБА_8 , щодо фактичної наявності у нього відповідних повноважень, погодився передати останньому грошові кошти в сумі 4000 гривень.
Заступник начальника сектору карного розшуку Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_8 , 21.01.2014 року, близько 10 год. 40 хв. зустрівся за попередньою домовленістю з ОСОБА_12 біля магазину «Маркет», розташованого на розі АДРЕСА_4 , де у службовому автомобілі ВАЗ 210740, д. р. н. НОМЕР_1 , як службова особа використовуючи своє службове становище з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення всупереч інтересам служби, шляхом обману заволодів коштами введеного в оману ОСОБА_12 у вигляді 1500 гривень, які останній мав змогу зібрати до 21.01.14, тобто частиною від загальної суми заволодіння в розмірі 4 600 грн., які ОСОБА_12 добровільно передав ОСОБА_8 за не притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за ст. 383 КК України.
Продовжуючи свої злочинні дії, заступник начальника сектору карного розшуку Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_8 , як службова особа використовуючи своє службове становище з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення всупереч інтересам служби, створюючи уявне враження в ОСОБА_12 , шляхом обману, щодо своїх службових повноважень, та створюючи всі умови необхідні для одержання усієї суми незаконної грошової винагороди, домовився з ОСОБА_12 зустрітись 24.01.2014 року на території Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області, для отримання шляхом обману від ОСОБА_12 наступної частини зазначеної незаконної грошової винагороди у вигляді грошових коштів в сумі 2500 гривень.
Заступник начальника сектору карного розшуку Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_8 , не припиняючи злочинні дії, а навпаки цілеспрямовано доводячи свій протиправний умисел до кінця, зустрівся за попередньою домовленістю з ОСОБА_12 24.01.2014 року приблизно о 13 год. 40 хв. у внутрішньому подвір`ї Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області, за адресою: місто Кіровоград, вул. Кільцева 34-б, де використовуючи своє службове становище з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення всупереч інтересам служби, шляхом обману заволодів коштами введеного в оману ОСОБА_12 у вигляді 2500 гривень, тобто залишковою частиною від загальної суми заволодіння в розмірі 4 600 грн., які ОСОБА_12 добровільно передав ОСОБА_8 за не притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за ст. 383 КК України.
Таким чином, ОСОБА_8 , працюючи в органах внутрішніх справ України з 18.11.1996 року та обіймаючи з 10.12.2013 року і до 29.01.2014 року посаду заступника начальника сектору карного розшуку кримінальної міліції Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області, являючись відповідно до п.1 Примітки до ст.364, ч.3 ст.18 КК України, п.п. «д» п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ст.ст.1-2 Закону України «Про державну службу», ст.ст. 1, 10-11, 16, 20 Закону України «Про міліцію», ст. 41 Кримінального процесуального кодексу України, працівником правоохоронного органу, службовою особою, який постійно здійснює функцію представника органу виконавчої влади та постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням владних, організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, зловживаючи владою, тобто умисно, з корисливих мотивів використовуючи владу всупереч інтересам служби, грубо порушуючи вимоги ст.19 Конституції України, 15.01.2014 року орієнтовно о 17 год. 15 хв., 21.01.2014 року приблизно о 10 год. 40 хв. та 24.01.2014 року близько о 13 год. 40 хв., як працівник правоохоронного органу використовуючи своє службове становище з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення всупереч інтересам служби, шляхом обману заволодів коштами введеного в оману ОСОБА_12 у сумі відповідно 600 грн., 1500 грн. та 2500 грн., на загальну суму 4600 гривень, за не притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за ст. 383 КК України, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_12 у вигляді порушення його конституційних прав передбачених ст. ст. 21, 41 Конституції України, а саме права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, якого ніхто не може бути протиправно позбавлений і яке є непорушним і невідчужуваними; а також та державним інтересам, у вигляді дискредитації державного органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України в цілому та зокрема управління МВС України в Кіровоградській області, а також підриву престижу працівника правоохоронного органу, тобто своїми умисними, протиправними діями вчинив умисний злочин у сфері службової діяльності передбачений ч. 1 ст. 364 КК України.
Також, ОСОБА_8 , за вказаних обставинах, працюючи в органах внутрішніх справ України з 18.11.1996 року та обіймаючи з 10.12.2013 року і до 29.01.2014 року посаду заступника начальника сектору карного розшуку кримінальної міліції Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області, являючись відповідно до п.1 Примітки до ст. 364, ч. 3 ст. 18 КК України, п. п. «д» п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ст.ст.1-2 Закону України «Про державну службу», ст. ст. 1, 10-11, 16, 20 Закону України «Про міліцію», ст. 41 Кримінального процесуального кодексу України, працівником правоохоронного органу, службовою особою, який постійно здійснює функцію представника органу виконавчої влади та постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням владних, організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, 15.01.2014 року орієнтовно о 17 год. 15 хв., 21.01.2014 року приблизно о 10 год. 40 хв. та 24.01.2014 року близько о 13 год. 40 хв., заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство), а саме коштами ОСОБА_12 у сумі відповідно 600 грн., 1500 грн. та 2500 грн., на загальну суму 4600 гривень, за не притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за ст. 383 КК України, що завдало матеріальної шкоди ОСОБА_12 у сумі 4600 гривень, тобто своїми умисними, протиправними діями вчинив умисний злочин проти власності, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить частк5ово скасувати вирок суду першої інстанції стосовно нього, призначити більш м`яке покарання, з урахуванням положень ст. 69 КК України.

Обгрунтовує свої доводи тим, що під час судового розгляду в суді першої інстанції було встановлено ряд пом`якшуючих обставин, які не в повній мірі були враховані судом при призначенні покарання, а саме: повне визнання вини, щире каяття, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, бездоганний послужний список при проходженні служби в ОВС, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, вчинення кримінальних правопорушень, що відносяться до злочинів невеликої тяжкості, відсутність тяжких наслідків та суспільної небезпеки. Суд також не взяв до уваги гой факт, що ОСОБА_8 після вчинення кримінального правопорушення не намагався втекти чи приховати сліди злочину та активно сприяв розкриттю злочину.

Як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду кримінального провадження був встановлений факт очевидної неправильної поведінки з боку потерпілого ОСОБА_12 та його матері ОСОБА_16 , яка перша в розмові із обвинуваченим запропонувала йому грошову винагороду за те щоб вирішити питання про не притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за ст. 383 КК України, тобто фактично своїми діями спровокувала ОСОБА_8 на вчинення в подальшому неправомірних дій. Але, вказаний факт не знайшов свого відображення у судовому вироку.

Відповідно до обвинувального акту, встановлено дві обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, разом з тим, вироком суду пом`якшуючими обставинами визнані каяття обвинуваченого та наявність у обвинуваченого неповнолітніх дітей. А таку суттєву обставину, як активне сприяння розкриттю злочину судом не враховано і мотиви прийнятого рішення не наведено.

У вироку суду зазначено, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено в межах санкції статей обвинувачення, що в свою чергу суперечить вимогам ч. 3. ст. 65, ч. 1 ст. 69 КК України та рекомендаціям п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», яким визначено, що із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Крім того, суд призначаючи за ч. 1. ст. 364 КК України додаткове обов`язкове покарання у виді штрафу в сумі 4250 грн., не врахував положення ч. 2 ст. 69 та рекомендації п. 8 Постанови, якими передбачено, що з підстав, зазначених у ч. 1 ст. 69 КК, суд може не призначати додаткового покарання, передбаченого санкцією етапі (санкцією частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, а також не врахував майновий стан винного, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, виховує їх самостійно (вдовець), має на утриманні особу похилого віку - мати, яка є пенсіонеркою за віком (копії документів додаються), і за вироком суду буде позбавлений права займати посади в правоохоронних органах на два роки, а інших джерел доходу окрім офіційної роботи ОСОБА_8 не має.

Враховуючи вищевикладене, вважаємо, що суд не оцінивши належним чином поведінку потерпілого, не врахувавши таку пом`якшуючу обставину, як активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин та тяжких наслідків, належним чином не врахувавши майновий стан винного, при цьому маючи достатньо підстав для застосування положень ст. 69 КК України, призначив покарання, яке за своїм видом та розміром є занадто суворим і не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, керуючись ст. ст. 393, 395, 396 КПК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , в його інтересах, які підтримали апеляцію, прокурора, який просив вирок залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів за які він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав всебічну, повну та об`єктивну оцінку.

Так, допитаний під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і показав що він працював на посаді заступника начальника сектору карного розшуку кримінальної міліції Кіровоградського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській та має звання майор міліції. В діяльності він повинен керуватись вимогами Закону України «Про міліцію», та іншими нормативними документами яки викладені в обвинувальному акті. 08.01.2014 року йому зателефонував його знайомий ОСОБА_17 та попрохав зустрітися з ОСОБА_18 у якого виникли якись проблеми. Зустрівшись з ОСОБА_18 останній розповів що колишній співмешканець його сестри викрав ноутбук. Тому отримав відповідну заяву від потерпілої він почав проводити оперативні заходи щодо встановлення ноутбуку та співмешканця потерпілої ОСОБА_19 . Десь через тиждень було з`ясовано що ноутбук був закладений до ломбарду, на ім`я якогось чоловіка. Тому з`ясував цю особу та під час спілкування з нею було встановлено що ця особа отримала ноутбук саме від потерпілої. Тобто фактично злочину не було скоєно. Тому він приїхав до ОСОБА_20 та його матері повідомив що, сестра мами повідомила правоохоронні ограни про скоєний злочин неправдиво, тобто збрехала, а він повинен був витратити тиждень на з`ясування неіснуючих обставин скоєння злочину. Тоді мама ОСОБА_12 , почала прохати щоб вони не порушували кримінальне провадження за ст. 383 КК України , та запитала скільки це буде коштувати, та запропонувала одразу 600 грн. За витрачений бензин. Тоді як виразився обвинувачений його «попутав біс» він погодився та спочатку отримав 600 грн. , а потім як вказано в обвинувальному акті від ОСОБА_12 отримав решту коштів, за не притягнення до кримінальної відповідальності його сестру за ст. 383 КК України. Хоча він розумів що в його обов`язки не входить ні вирішення питання щодо порушення кримінального провадження, ні вирішення питання його закриття, про що він фактично збрехав, оскільки це прерогатива лише органів слідства.
Крім визнання вини обвинуваченим, його вина повністю підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, що узгоджуються між собою, дослідженими у ході судового розгляду кримінального провадження, а саме: показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що в січні 2014 року він звернувся до обвинуваченого із заявою про те що у його сестри був викрадений ноутбук її співмешканцем, про що обвинувачений повинен був порушити кримінальне провадження. Але через деякий час обвинувачений повідомив йому та мамі що відповідно камер спостереження видно як саме сестра виносить ноутбук з ломбарду, а тому вона причетна до крадіжки. Якої фактично не було, та вона звернулась до міліції з неправдивою заявою про скоєний злочин, тобто відносно сестри необхідно буде порушити кримінальне провадження. Під час цього спілкування мама злякалась та спитала обвинуваченого яким чином можна влаштувати що сестру не притягали до відповідальності, на що обвинувачений повідомив що потрібно дати йому грошей десь 400-500 доларів США, на що він та мама погодились. Але оскільки наступного дня обвинувачений зателефонував йому та знову наповнив про гроші тому він звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів надав свої кошти яки були оглянути та помічені фарбою, та пізніше за вказаних в обвинувальному акті обставинах він передав вказану суму обвинуваченому.
Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що він разом з ОСОБА_22 08.01.2014 року приїхали до буд. АДРЕСА_5 де відпрацьовували матеріал по крадіжці ноутбука. Він сам особисто спілкувався з потерпілої, свідками, та займався оформленням матеріалів. При цьому був присутній і обвинувачений, але йому особисто нічого не відомо щодо отримання обвинуваченим неправомірної винагороди. Сам він відпрацював матеріал, зареєстрував його належним чином, та в подальшому з`ясовував місцезнаходження осіб яки могли скоїти злочин. Більш нічого по справі йому не відомо.
Крім того, вина ОСОБА_8 також підтверджується і іншими доказами дослідженими у судовому засіданні, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку, а саме:

заявою потерпілого про обставини вимагання грошових коштів обвинуваченим (т.1 а.к.п.18);
протоколом огляду місця події відповідно якого у обвинуваченого виявлено на руках та одягу нашарування фарби яка використана для обробки мічених купюр (т.1 а.к.п.56);
щирим каяттям обвинуваченого де він добровільно розповів про обставини вчинення ним злочину (т.1 а.к.п.91);
матеріалами кримінального провадження щодо вчинення злочину відповідно сестри потерпілого, якого насправді скоєно не було, та обвинувачений не міг здійснювати розслідування даного злочину, та приймати відповідні рішення, про що відповідно не було відомо потерпілому (т.1 а.к.п.162);
витягом з журналу реєстрації заяв про злочин, де відповідно була зареєстрована заява ОСОБА_23 про вчинення стосовно неї злочину (т.2 а.к.п.17);
протоколом огляду грошових купюр яки були помічені відповідною фарбою та в подальшому вручені обвинуваченому саме потерпілим (т.2 а.к.п.183);
наказами про прийняття обвинуваченого на посаду, та посадовими інструкціями що свідчать про те що обвинувачений був посадовою особою (т.3 а.к.п.25-33).
На підставі достовірних і узгоджених між собою доказів районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 КК України, правильно кваліфікувавши його дії, як зловживання владою, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе використання службовою особою влади всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян та державним інтересам, та за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Призначаючи міру покарання ОСОБА_8 місцевий суд у відповідності зі ст. 65 КК України врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, особу винного, обставини справи, які пом`якшують покарання. Так, ОСОБА_8 вчинив злочини, які відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості. Обставини, що пом`якшують покарання, суд правильно визнав щире каяття, наявність у обвинуваченого на утриманні неповнолітніх дітей. Обставини, що обтяжують покарання відсутні. Як особа ОСОБА_8 , за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, вдовець, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не знаходиться на обліках у лікарів нарколога та психіатра. З урахуванням усіх обставин кримінального провадження, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих обставин, суд правильно прийшов до висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю на відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, ОСОБА_8 вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, за місцем проживання та роботи характеризуються виключно позитивно, тяжких наслідків від вчинених кримінальних правопорушень на настало, раніше до кримінальної а адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, виховує їх самостійно (вдовець), має на утриманні особу похилого віку - мати, яка є пенсіонеркою, не знаходиться на обліках у лікарів нарколога та психіатра. Потерпілий претензій до обвинуваченого немає.
Обставини, що обтяжують покарання - відсутні, пом`якшуючі обставини - активне сприяння розкриттю злочину.

У зв`язку з наведеним, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає за можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, на підставі ст. 69 КК України, не призначати ОСОБА_8 додаткового покарання, що передбачене в санкції ч. 1 ст. 364 КК України, у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Обвинувачений ОСОБА_8 звернувся із заявою про застосування до нього п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2014 році» та звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив злочин до набрання чинності вказаним Законом, має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році».

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08 квітня 2014 року № 1185-VІІ, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 серпня 2014року, в частині призначеного покарання ОСОБА_8 - змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим:

за ч. 1 ст. 364 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, із застосуванням ст. 69 КК України, без позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах, зі штрафом, в прибуток Держави, двісті п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 4250 гривень;

за ч. 1 ст. 190 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

В силу ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 2 років обмеження волі, зі штрафом, в прибуток Держави, двісті п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 4250 гривень.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року № 1185-VІІ, звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4