Провадження № 1-кс/461/205/15
УХВАЛА
іменем України
Таким чином, вважає, що в діяннях посадових осіб управління архітектури ЛМР наявні ознаки злочину, передбаченого ст. 366 або ст. 367 КК України.
Крім цього, скаржник зазначає, що скоєння злочину, передбаченого ст.367 КК України, зібраними доказами вже достовірно встановлено. Однак, в ході досудового розслідування необхідно перевірити спрямування умислу посадових осіб та в залежності від отримано, вирішити питання кваліфікації злочину і відповідного повідомлення про підозру. Просить скаргу задоволити.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_4 доводи скарги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні до неї, просила скаргу задовольнити.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що 25.12.2012 року до СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області надійшли матеріали кримінального провадження за зверненням ОСОБА_4 щодо неправомірних дій службових осіб департаменту містобудування управління архітектури Львівської міської ради при видачі листа 2401-3 вих-2931 від 15.11.2011 року щодо приналежності земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, департаментом містобудування управління архітектури Львівської міської ради, на звернення ОСОБА_7 щодо цільового призначення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , листом від 15.11.2011 року № 2401-3 вих-2931 надано інформацію, про те, що вищевказана земельна ділянка на АДРЕСА_1 , відповідно до Генерального плану м.Львова, затвердженого 30.09.2010 р. ухвалою сесії Львівської міської ради №3924, знаходиться в межах території промислових підприємств.
В червні 2011 року ОСОБА_4 звернулась в управління архітектури Львівської міської ради із запитом про надання інформації щодо зони розміщення земельної ділянки на АДРЕСА_1 відповідно до Генерального плану м. Львова, затвердженого 30.09.2010 р. ухвалою сесії Львівської міської ради №3924, на що управлінням архітектури, листом від 30.06.2011р. № 2401-3 вих-1699 надано роз`яснення, що дана земельна ділянка знаходиться в межах території громадських центрів, комплексів та об`єктів. Однак, при ознайомленні з матеріалами судової справи в Окружному адміністративному суді м. Києва, ОСОБА_4 виявила лист департаменту містобудування Львівської міської ради від 15.11.2011 року № 2401-3 вих-2931, який адресований ОСОБА_7 про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 знаходиться в межах території промислових підприємств. Тому, в грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулась в Департамент містобудування із запитом про надання інформації щодо приналежності вищевказаної земельної ділянки та 29.12.2012 р. листом № 2401-3 вих-1803, Департаментом містобудування Львівської міської ради повідомлено, що оскільки ОСОБА_4 не було подано жодних картографічних матеріалів із зазначенням розміщення земельної ділянки та чіткими контурами її меж, місце розташування земельної ділянки здійснювалось за допомогою пошукової системи карти «googl». Співставивши отримані дані з матеріалами Генерального плану м. Львова було визначено, що земельна ділянка розташована в межах промислових підприємств. Тоді в січні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до міського голови м.Львова ОСОБА_8 із запитом щодо цільового призначення земельної ділянки, на який отримала лист від 18.02.2013 р. № 2401-3 вих. 172 за підписом заступника міського голови м.Львова ОСОБА_9 про те, що оскільки ОСОБА_7 не надав схему розташування земельної ділянки, Департамент містобудування здійснював пошук за допомогою загально розповсюджених адресних пошукових систем. Зважаючи на звернення ОСОБА_4 , для уточнення та врегулювання вказаної ситуації, управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради скеровано лист в Держкомзем у м. Львові з проханням надати копію договору оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Відповідно до отриманого договору оренди встановлено, що земельна ділянка знаходиться і іншому місці від вказаного при пошуку за допомогою адресних пошукових систем. Зважаючи на наведене, Департамент містобудування, листом від 04.02.2013 р. №2401 вих. 13 повідомив ОСОБА_7 , що останній абзац листа департаменту містобудування від 15.11.2011 р. №2401-3 вих-2931 слід читати: «відповідно до відкоригованого генерального плану м. Львова, земельна ділянка по вул. Брюховицькій, 37 в м. Львові знаходиться в межах території громадських центрів, комплексів та об`єктів».
В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, допитані як свідки посадові особи Львівської міської ради повідомили, що розбіжності в наданих відповідях на звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виникли в результаті помилки, оскільки ОСОБА_7 до поданого запиту не долучалась схема розташування земельної ділянки, яка його цікавила, тому під час розгляду вказаних звернень працівники департаменту містобудування здійснювали пошук земельної ділянки за допомогою загальнодоступних адресних пошукових систем. Співставивши отримані дані місце вказаної адреси було визначено, що відповідно до генерального плану м. Львова земельна ділянка знаходиться в межах промислових підприємств, про що і було повідомлено ОСОБА_7 . Як з`ясувалось пізніше за результатами перевірки, що сталась помилка, що земельна ділянка знаходяться у іншому місці від вказаного при пошуку за допомогою адресних пошукових систем. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_7 рекомендованим листом повідомлено про вказану помилку, а згідно наказу №153-к від 25.12.2012 року головному спеціалісту сектору маркетингу територій відділу містобудівного маркетингу ОСОБА_10 за неналежний розгляд звернення ОСОБА_7 було визначено покарання, а саме оголошено догану.
Окрім цього, в ході досудового розслідування, будучи допитаний як свідок головний спеціаліст сектору земельного державного кадастру ОСОБА_11 повідомив, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 була надана в оренду ПП ОСОБА_7 для обслуговування виробничих приміщень терміном на 10 років (до 24.06.2014 року). До закінчення терміну договору оренди земельна ділянка відносилась до земель промисловості. Оскільки у Держземагенству на даний час не надійшли підтверджуючі документи щодо зміни цільового призначення, відповідно цільове призначення даної земельної ділянки залишилось без змін, тобто земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 станом на день винесення оскаржуваної постанови залишилась в зоні земель промисловості.
Враховуючи вищенаведене, та те, що з 2004 року на день винесення оскаржуваної постанови цільове призначення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 залишилось без змін, тобто вона відноситься до земель промисловості. Однак, відповідно до нового відкоригованого Генерального плану м. Львова, затвердженого ухвалою №3924 від 30.09.2010 році цільове призначення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в перспективі (при укладенні можливих нових договорів оренди) буде змінено на землі громадських центрів, комплексів та об`єктів.
Окрім цього, твердження скаржниці про те, що вказаними діями службових осіб Львівської міської ради заподіяно їй істотну шкоду, а саме на підставі неправдивих відомостей про цільове призначення земельної ділянки ОСОБА_7 було виготовлено розробником Робочий проект технологічного переобладнання приміщень гаражу під виробництво тротуарної і фасадної плитки по АДРЕСА_1 і затверджений даний проект Державною санітарно-епідеміологічною службою України і це дало йому можливість незаконно здійснювати підприємницьку діяльність, не знайшло свого підтвердження.
Так, вивчивши матеріали кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 звернулась в Окружний адміністративний суд м. Києва із позовом про визнання неправомірним і скасування Висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 12.03.2012 р. Рішенням суду було встановлено, що на замовлення ОСОБА_7 розроблено «Робочий проект технологічного переобладнання приміщень гаражів під виробництво тротуарної фасадної плитки та інших бетонних виробів на АДРЕСА_1 », який в подальшому направлений на експертизу до Державного закладу «Шевченківська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Львова». Згідно висновку експертизи від 10.05.2011 року, Робочий проект був визнаний таким, що відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України і може бути погоджений. Вважаючи такий висновок незаконним, ОСОБА_4 неодноразово зверталась із скаргами до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, за результатом розгляду яких Державною установою «Інститут гігієни та медичної екології імені О.М. Марзєєва НАМН «України» проведено держсанепідекспертизу Робочого проекту. Також, Комісією з питань встановлення та зміни розмірів санітарно-захисних зон було складено протокол державної санітарно-епідеміологічної експертизи. На підставі вищевказаних документів, Головним держаним санітарним лікарем України затверджено висновок від 12.03.2012 р., яким визнано Робочий проект таким, що відповідає вимогам санітарного законодавства і може бути погоджений. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.04.2013 року у позові ОСОБА_4 було відмовлено повністю. Вказана постанова була оскаржена ОСОБА_4 до Київського апеляційного адміністративного суду, який ухвалою від 16.10.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва залишено без змін, тому твердження скаржниці про те, що лист департаменту містобудування управління архітектури Львівської міської ради був підставою для погодження Робочого проекту, не знайшло свого підтвердження та спростовується матеріалами кримінального провадження.
Керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст.284, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені статтею 395 КПК України. На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1