АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1085/15 Справа № 180/3276/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

цивільного відповідача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою цивільного відповідача ОСОБА_9 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015р., яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Васильківське Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянин України, проживає в АДРЕСА_1 ,

визнаний винним та засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 4-х років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, ОСОБА_10 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75. 104, 76 КК України, ОСОБА_10 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на 2 роки з покладенням відповідних обов`язків.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Марганець, громадянин України, проживає в АДРЕСА_2 ,

визнаний винним та засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 4-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ОСОБА_11 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року більш суворим та остаточно призначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75. 104, 76 КК України, ОСОБА_11 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на 2 роки з покладенням відповідних обов`язків.

Нароха ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в м. Марганець, громадянин України, проживає в АДРЕСА_3

визнаний винним та засуджений ч. 3 ст. 185 КК України до 4-х років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 304 КК України до 3-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, ОСОБА_13 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_14 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на 2 роки з покладенням відповідних обов`язків.

Стягнуто З ОСОБА_15 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 заподіяну йому майнову шкоду у розмірі 30333,93 грн, з кожної.

Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати в частині цивільного позову а кримінальне провадження в цій частині направити на новий судовий розгляд, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд не поставив на розгляд учасників процесу її клопотання про допит в якості свідка її чоловіка ОСОБА_16 , та одноособово вирішив, що вказаний свідок допиту не підлягає. Зазначає, що на час вчинення кримінальних правопорушень, неповнолітній ОСОБА_10 мешкав у свого батька ОСОБА_17 , який на той час не був позбавлений батьківських прав. Крім того, цивільним відповідачем її визнано після допиту всіх свідків та дослідження матеріалів кримінального провадження, тому вона фактично була позбавлена своїх прав, передбачених КПК України, що є істотним порушенням закону.

Згідно вироку суду, 06 липня 2014 року, близько 14-05 годин, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з малолітнім ОСОБА_18 , з метою таємного викрадення чужого майна, підійшли до будинку АДРЕСА_4 , з якого, умисно, з корисливих мотивів, таємно, викрали майно, що належить ОСОБА_19 на загальну суму 895грн.

20 липня 2014 року, близько 16.00год. неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 разом з ОСОБА_18 з метою таємного викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою, близько 16.10 год. з кв. АДРЕСА_5 , умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрали майно та грошові кошти, що належали ОСОБА_20 на загальну суму 19341 грн.

02 серпня 2014 року близько 21.00 год. неповнолітній ОСОБА_10 , разом з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_18 з метою викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою, близько 21.30 год. з кв. АДРЕСА_6 , умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів викрали майно, що належало ОСОБА_7 на загальну суму 2545 грн.

Також, 02 серпня 2014р. близько 23.00 год. неповнолітні обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , з метою таємного викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою близько 23.10 год. з кв. АДРЕСА_7 , умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів викрали майно, що належало потерпілому ОСОБА_21 на загальну суму 102099,80 грн.

Крім того, 13 жовтня 2014 року, приблизно о 23.26 годині неповнолітній ОСОБА_10 разом з малолітнім ОСОБА_18 , з магазину "Сатурн", що знаходится по АДРЕСА_8 , намагався викрасти грошові кошти та майно на загальну суму 14 165 грн. але не встиг, оскільки був затриманий працівниками Нікопольського MB ДСО УДСО при Г`УМВС України в Дніпропетровській області, які припинили злочинні дії ОСОБА_10 , а малолітній ОСОБА_18 встиг залишити місце кримінального правопорушення.

01.09.2014 року, приблизно о 23-00 годині, обвинувачений ОСОБА_14 достовірно знаючи про те, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітнім, так як останній сам говорив йому про це раніше, з метою втягнення неповнолітнього в злочину діяльність, запропонував ОСОБА_10 здійснити крадіжку чужого майна з квартири АДРЕСА_9 , чим викликав у ОСОБА_10 бажання скоїти даний злочин, в результаті чого останній погодився, вступивши таким чином у попередню змову із ОСОБА_14

01.09.2014року, приблизно о 23-00 годині, обвинувачений ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_10 , з метою таємного викрадення чужого майна, з квартири АДРЕСА_9 , умисно, таємно з корисливих мотивів викрали майно, що належать ОСОБА_22 , на загальну суму 7829 гривень.

02 вересня 2014 року, близько 02-05 годин, обвинувачений ОСОБА_14 , з метою таємного викрадення чужого майна, з домоволодіння АДРЕСА_10 , таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів викрав майно, що належить ОСОБА_23 на загальну суму 690 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, цивільного відповідача ОСОБА_9 , яка підтримала доводи апеляційної скарги про скасування вироку в частині цивільного позову, пояснення потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги цивільного відповідача ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга цивільного відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 у вчиненні зазначених злочинів.

Такий висновок грунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах і в апеляційній скарзі не заперечується. Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3ст.185 КК України, ОСОБА_24 за ч.3 ст.185 КК України, обвинуваченого ОСОБА_14 за ч.3 ст.185, ч.1ст. 304 КК України також не оспорюється цивільним відповідачем ОСОБА_9 .

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, в ході судового слідства, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Що стосується цивільного позову, то відповідно до роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і ППВСУ з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями ПВСУ №3 від 31.03.1989 року.

Згідно роз`яснень п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції було достатньо наведено в мотивувальній частині вироку посилання на ті обставини, з яких суд виходив при розв`язанні цивільного позову, а також наведено норми як матеріального так процесуального законодавства які регулюють вирішення питань по цивільному позові у кримінальному провадженні.

Так, суд, вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_8 цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди, задовольнив його вимоги, відшкодувавши матеріальну шкоду в розмірі по 30333,93 гривень з ОСОБА_25 та ОСОБА_9 ,з кожної. Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано, на підставі ст. 1179 ЦК України правильно стягнув з ОСОБА_9 30333,93 гривень, в відшкодування матеріальної шкоди потерпілого. Тому доводи апелянта є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Більш того, допитаний в суді апеляційної інстанції за клопотанням цивільного відповідача ОСОБА_9 свідок ОСОБА_16 , не спростував висновків суду щодо обґрунтованості цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , оскільки неповнолітній ОСОБА_10 , як дитина, позбавлена батьківського піклування, рішенням виконавчого комітету Марганецької міської Ради Дніпропетровської області від 09 жовтня 2013 року був влаштований до дитячого будинку сімейного типу Семидьянови для спільного проживання та виховання, та на ОСОБА_26 та ОСОБА_9 , як на батьків-вихователів на час скоєння злочину у потерпілого ОСОБА_8 , тобто на 02 серпня 2014 року була покладена персональна відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психологічний розвиток неповнолітнього ОСОБА_10 .

Суд обґрунтовано послався на положення ст.1182 ЦК України, згідно якої шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовуються ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Суд також обґрунтовано прийшов до висновку, пославшись на ст.ст.1166, 1192 ЦК України, що ОСОБА_27 , як мати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_24 , та ОСОБА_9 , як мативихователь неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , повинні відшкодувати потерпілому ОСОБА_8 завдану злочином шкоду в частках, визначених позивачем в позові, оскільки домовленості між ними про відшкодування шкоди не було.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог закону, а тому підстав для скасування вироку суду в частині розв`язання цивільного позову колегія суддів не вбачає.

Колегією суддів перевірена обґрунтованість вирішення судом цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_8 .

Як убачається з вироку, суд, призначаючи покарання обвинуваченим відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинили злочини неповнолітніми, а ОСОБА_14 - будучи повнолітньою особою, визнали себе винними, суд також узяв до уваги інші дані, що характеризують обвинувачених з позитивного боку. За таких обставин суд на підставі ст.75 КК звільнив обвинувачених від відбування покарання з іспитовим строком і покладенням на них обов`язків, передбачених ст.76 КК. Таке покарання є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.

Позовні вимоги до ОСОБА_28 , матері малолітньої особи ОСОБА_18 , стосовно якого судом вирішено питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд обґрунтовано залишив без розгляду.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.405,407,409 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: