С У Д У К Р А Ї Н И
Справа № 11-141. Головуючий у 1
інстанції - Діденко О.П.
Категорія: ст.286 ч.1 КК Доповідач -
У Х В А Л А

І М” Я
М У К Р А Ї Н И

2008
року лютого місяця 21 дня колегія суддів судової палати з кримінальних справ
Апеляційного суду Чернігівської області в складі :

Головуючого - судді Антипець В.М.

Суддів - Рудомьотової С.Г., Оседача
М.М.

З участю прокурора - Томилка М.П.

Та адвоката -ОСОБА_1

Засудженого - ОСОБА_2

Потерпілої - ОСОБА_3

Розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Чернігові кримінальну справу за апеляціями потерпілої
ОСОБА_3, засудженого ОСОБА_2 на вирок Ніжинського міськрайонного суду від 18 грудня 2007 року , яким засуджено :

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, з середньою
освітою, неодруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей 02.07.1995 та 15.07.2002 року народження,

непрацюючого,
несудимого згідно ст. 89 КК України,

- за ст. 286 ч.1 КК України на 3 /три/
роки обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3
/три/ роки.

На підставі ст.1 п.”б” Закону України
„Про амністію” від 19.04.2007 року
ОСОБА_2 звільнений від відбування основного покарання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
150 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, 2000 грн. витрат на правову допомогу адвокатом, а всього -
4150 грн.,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_2 визнаний
виновним і засуджений за те, що він, 08 червня 2007 року приблизно о 21 год.10
хв., керуючи автомобілем „Renault” д.н.з. НОМЕР_1, та знаходячись на дворовій території
біля будинку №104 корпусу №1 по вулиці Шевченка у м. Ніжині, на порушення вимог
п.п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не
створить перешкод іншим учасникам руху, не дотримавшись безпечного бокового
інтервалу по відношенню до пішохода ОСОБА_3, яка стояла біля лівої бокової
частини автомобіля, здійснив на неї
наїзд, вдаривши лівою боковою частиною автомобіля, внаслідок чого вона отримала
середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Після вчинення ДТП, ОСОБА_2, на
порушення вимог п. 2.10 ПДР України, не зупинив керований ним транспортний засіб, а залишив місце пригоди.

В апеляції потерпілої ОСОБА_3
ставиться питання про скасування вироку суду з направленням справи на додаткове
розслідування, з посиланням на те, що суд не вірно кваліфікував дії засудженого
за ст. 286 ч. 1 КК України, не звернув уваги, що ОСОБА_2 умисно збив її, коли
вона намагалася забрати внука із салону його автомобіля, що підтвердили свідки,
показанням яких суд дав невірну оцінку; бажав настання їй тілесних ушкоджень, а
не порушити Правила дорожнього руху, тому ОСОБА_2 повинен нести
відповідальність за ст. 122 КК України. Крім того вважає, що судом безпідставно
застосовано амністію, бо ОСОБА_2 неодноразово судимий і до нього вже
застосовувалась амністія у 2002 році.

В апеляції засудженого ОСОБА_2
ставиться питання про зміну вироку суду з пом'якшенням покарання, з
застосуванням амністії і до додаткового покарання у виді позбавлення права
керувати транспортними засобами, бо для нього автомобіль є основним засобом
отримання коштів для утримання дітей та можливості відшкодування шкоди
потерпілій.

Заслухавши доповідача, пояснення
потерпілої ОСОБА_3, засудженого ОСОБА_2, які підтримали кожен свою апеляцію, адвоката ОСОБА_1 який згоден з
апеляцією засудженого та заперечує проти апеляції потерпілої, думку прокурора
про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи в обсягу апеляцій,
обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не
підлягають.

У судовому засіданні ОСОБА_2 визнав
свою вину у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило
потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, докладно розповів про
обставини вчинення цього злочину. Підтвердив, що заїхав у двір, щоб
поспілкуватися з дитиною. Коли малолітній син сів у машину, ОСОБА_3, мати його
колишньої дружини, підбігла до автомобіля і вхопилася руками за вітрове скло з
боку водія. Він відчепив її руки від автомобіля і поїхав, не бачив, від чого
впала ОСОБА_3 Не заперечував, що коли почав рух автомобіля, міг зачепити
потерпілу, яка знаходилась поряд з автомобілем.

З показань потерпілої ОСОБА_3
доводиться, що коли вона підійшла до автомобіля, щоб з'ясувати, коли ОСОБА_2
привезе внука, та взялася руками за вітрове скло з боку водія, то він різко
розпочав рух, вдаривши її лівою боковою частиною автомобіля, від чого вона
впала та втратила свідомість.

З показань свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 доводиться, що вони бачили, як ОСОБА_3 трималася за
дверці автомобіля з боку водія, коли ОСОБА_2 розпочав рух.

З висновку судово-медичної експертизи
№ 254 від 04.07.2007 року /а.с.34-36/ доводиться, що у ОСОБА_3 мали місце
тілесні ушкодження у вигляді крововиливів лівого плеча лівої заднє-бокової
поверхні таза, крововиливів спини, закритої травми грудної клітки з переломами
4,5,6 ребер по заднє-боковій поверхні, забійної рани волосистої частини голови,
лівої скроневої області, які заподіяні дією тупих предметів і могли виникнути
при падінні на тверде дорожнє покриття, можливо після дотичного удару
автомобіля, що рухався.

З висновку додаткової судово-медичної
експертизи №20 від 07-17.08.2007 року /а.с.42-43/ доводиться, що всі
вищенаведені тілесні ушкодження, з урахуванням характеру і локалізації
ушкоджень на тілі потерпілої та на її одязі, найвірогідніше виникли від падіння
на тверде дорожнє покриття і наступним ковзанням по ґрунту після контакту з
автомобілем, який різко від'їхав з місця; контактних ушкоджень з
автомобілем на тілі потерпілої не
виявлено.

Суд повно, всебічно і об'єктивно
дослідив наявні докази по справі, дав їм вірну юридичну оцінку, вірно
кваліфікував дії ОСОБА_2 за ст. 286 ч.1 КК України.

Твердження потерпілої ОСОБА_3 про
умисне спричинення їй середньої тяжкості
тілесного ушкодження засудженим ОСОБА_2 було предметом перевірки і
розгляду як на досудовому слідстві, так
і у судовому засіданні, і вірно визначено, що таке спростовується матеріалами
справи.

Щодо посилання потерпілої ОСОБА_3 на
безпідставне застосування амністії до ОСОБА_2 за даний злочин, то місцевий суд
перевіряв можливість і підстави такого застосування амністії, вірно вказавши у
вироку, що ОСОБА_2 вчинив злочин з необережності, несудимий згідно ст. 89 КК
України, має двох дітей, яким не виповнилось 18 років, не позбавлений щодо них
батьківських прав, виявив бажання на застосування амністії.

Хоча протягом 1997-2007 років до нього і було застосовано Закон України
„Про амністію” від 05.07.2001 року, але наступний злочин, вчинений ним за ст. 286
ч.1 КК України, не є умисним.

За злочин, вчинений ОСОБА_2 у 2006
році за ст. 125 ч.2 КК України, він вважається несудимий, бо було застосовано
покарання з випробуванням за ст. 75 КК України, і судом 23.02.2007 року він
звільнений від покарання.

Тому покарання, призначене ОСОБА_2
за даний злочин, відповідає вимогам ст. 65 КК України, судом враховані всі
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання, а тому підстав для його пом'якшення не вбачається.

Судом також вірно призначено
ОСОБА_2 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними
засобами на певний строк і правильно вирішено цивільний позов.

За даних обставин підстав для
задоволення апеляцій не має.

Керуючись ст. 356, 365-366, 377,
379 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції потерпілої ОСОБА_3 та
засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського
міськрайонного суду від 18 грудня 2007 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Головуючий
-

Судді -