справа № 462/8317/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003660 про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Алчевськ Луганської області, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: востаннє 06.12.2012 року Артемівським районним судом м.Луганська за ст.185 ч.2, 70 ч.4 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, згідно ухвали Перевальського районного суду Луганської області від 17.07.2014 року звільнений від подальшого покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році»,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 03.11.2014 року близько 11.00 год. зайшов на територію підприємства по АДРЕСА_2 , де здійснюють свою діяльність ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , де пройшовши до ангару, заглянув через відчинені двері в приміщення роздягальні і побачив там на вішалці штани, в кишені котрих знаходився гаманець. Після цього, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, зайшов всередину роздягальні та з гаманця, котрий був в кишені штанів ОСОБА_8 , таємно викрав гроші останнього в сумі 347 грн., пенсійне посвідчення і посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видані на ім`я ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Фольксваген ЛТ», номерний знак НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2112, номерний знак НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_10 , які поклав в поліетиленовий пакет та залишив територію підприємства. За певний час, вже на вулиці, був помічений ОСОБА_6 , та, зрозумівши, що його дії стали явними, викинув на землю гроші та пенсійне посвідчення потерпілого, а посвідчення водія та два свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів викинути не встиг, оскільки був затриманий ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та підтвердив, що 03.11.2014 року близько 11.00 год. по вул.Д.Апостола, 11А у м.Львові викрав із ангару, куди потрапив через незачинені двері, з кишені штанів, які висіли на вішалці, грошові кошти в сумі 347 грн. і документи, залишив місце події з викраденим та в подальшому на вулиці, вже на певній відстані від ангару був затриманий. Зазначив, що вчинив злочин у зв`язку з важким матеріальним становищем. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Зі змісту ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Обвинувачений ОСОБА_5 до вчинення даного злочину був засуджений 06.12.2012 року Артемівським районним судом м.Луганська за ст.ст. 185 ч.2, 70 ч.4 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Отже, в даному випадку має місце така кваліфікуюча ознака крадіжки, як повторність, пов`язана із засудженням ОСОБА_5 за раніше вчинений злочин.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд, враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Відповідно до положень ч.4 ст.67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в абз.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010 року, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої ст.67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Таким чином, суд вважає, що така обставина, як рецидив злочинів, яка зазначена в обвинуваченому акті, не може враховуватись ОСОБА_5 як обтяжуюча покарання, оскільки вливає на кваліфікацію його дій за ч.2 ст.185 КК України.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; обставини вчинення злочину; особу винного, якийявляється переселенцем з Луганської області (матеріали кримінального провадження, арк. 98, 99), неодружений, не займається суспільно-корисною працею, згідно висновку спеціальної медичної, наркологічної комісії №182 від 19.11.2014 року страждає судомними нападами, має розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю зі шкодою на здоров`я (матеріали кримінального провадження, арк.78), раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів (матеріали кримінального провадження, арк.88-90, 96-97), звільнившись 25.07.2014 року з місць позбавлення волів (матеріали кримінального провадження, арк. 94-95), в короткий проміжок часу вчинив новий корисливий злочин, що свідчить про те, що він не бажає стати на шлях виправлення, є особою схильною до скоєння умисних корисливих злочинів.

Виходячи з наведеного, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_8 , викладену в його заяві від 20.02.2015 року, що претензій до обвинуваченого не має і просить того суворо не карати, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у справі сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальних витрати відсутні.

Оскільки в іншому кримінальному провадженні Франківським районним судом м.Львова ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому судвважає, що в даному провадженні немає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Речові докази грошові кошти в сумі 347 грн.; посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане 11.12.2001 року Львівським МРЕВ ДАІ на ім`я ОСОБА_8 ; пенсійне посвідчення, видане на ім`я ОСОБА_8 ; свідоцтво про реєстрацію ТЗ «Вольксваген ЛТ», номерний знак НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_9 ; свідоцтво про реєстрацію ТЗ ВАЗ 2112, номерний знак НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_10 , які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_8 (матеріали кримінального провадження, арк.56-58), повернути потерпілому, як законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1