Справа № 191/5099/13-к
Провадження № 1-кп/191/3/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області в м. Синельникове обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0001824, №0002679 відносно: ОСОБА_3 , який народився в ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, інвалід ІІ-групи, непрацездатний, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше судимого Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області 19.06.2013 року за ч.1 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі на підставі ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України,-

за участю прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи раніше судимим 19.06.2013 року Синельниківським міськрайонним судом за ч.1 ст.185, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим терміном на 2 роки, маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкий, корисний злочин.

Повторно, 22.07.2013 року приблизно в 16.30 годин ОСОБА_3 знаходячись на переїзному мосту між вулицями Гоголя та Виконкомівська в місті Синельникове Дніпропетровської області, побачив потерпілу ОСОБА_7 , яка знаходилась на спуску з моста в положенні сидячи , оскільки раніш впала з велосипеду. В цей момент у обвинуваченого виник намір на відкрите викрадення майна потерпілої. Після чого , обвинувачений ОСОБА_3 підійшов до потерпілої ОСОБА_7 , не реагуючи на вимоги потерпілої припинити свої злочинні дії- відкрито, навмисно з корисливих мотивів, на свою користь, з сумочки потерпілої, викрав гроші в сумі 400 гривень, та з місця скоєння правопорушення зник в невідомому напрямку. Викраденим у потерпілої обвинувачений розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 400 гривень.

12 листопада 2013 року, приблизно в 15-30 годині, повторно ОСОБА_3 за попередньою змовою з невстановленим чоловіком , з метою таємного викрадення чужого майна, прийшли до подвір`я домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить потерпілій ОСОБА_6 . Шляхом вільного доступу пройшли у двір, та цеглиною розбили бетонне перекриття даху погребу, із якого таємно, умисно, з корисних спонукань на свою користь, викрали п`ять металевих швелерів довжиною по 1,5 метри кожний, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 200 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, та пояснив суду фактичні обставини справи, щодо вчинених ним протиправних діянь, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальних актах.

Щодо епізоду викрадення майна у потерпілої ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що крадіжку йому запропонував вчинити його знайомий на прізвисько « ОСОБА_8 ». Вони разом прийшли до домоволодіння, через хвіртку в заборі зайшли на подвір`я. «Прима» послав обвинуваченого за тачкою, а коли ОСОБА_3 повернувся з тачкою, то побачив, що «Прима» розібрав дах погребу і витягнув п`ять металевих швелерів, які вони погрузили на тачку і відвезли до пункту здачі металобрухту. Обвинувачений розумів, що вони вчиняють крадіжку. За продаж тих швелерів він отримав десь 100 гривень.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась - направила на адресу суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що домоволодіння АДРЕСА_3 перейшло їй у спадок від померлих батьків. Вона постійно в домоволодінні не проживає, але регулярно відвідує його і використовує, як садибу, а земельну ділянку- як город та сад. Вхід на територію домоволодіння здійснюється через хвіртку в заборі, територія огорожена. Десь 18 листопада 2013 року вона прийшла перевірити домоволодіння та побачила, що хтось розібрав дах погребу, його просто розбили, зняли руберойд, розбили бетонне перекриття і викрали металеві швелери, які із нутрі утримували дах погребу . Зі слів сусіда їй стало відомо, що ОСОБА_3 і ще одна особа декілька днів ходили біля домоволодіння і щось приглядувались. Просила строго не карати обвинуваченого, вважає, що позбавлення волі буде надто жорстким покаранням за вчинений злочин.

Оскільки сторонами кримінального провадження не оспорювались фактичні обставини справи, а судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, при цьому у суду відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, тому вислухавши думку сторін кримінального провадження, та роз`яснивши обвинуваченому положення ст.349 КПК України - ухвалою суду, в порядку частини 3 статті 349 КПК України, дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються визнано судом недоцільним.

Суд приходить до висновку, що по епізоду 22 липня 2013 року відносно потерпілої ОСОБА_7 обвинуваченим ОСОБА_3 було вчинено кримінальне правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Щодо епізоду 12 листопада 2013 року викрадення особистого майна у потерпілої ОСОБА_6 , то суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_3 було вчинено кримінальне правопорушення, яке передбачено частиною 3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України - знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду та доказана достатніми, належними та допустимими доказами, його дії правильно кваліфіковані, з урахуванням конкретних обставин справи і підстави для зміни кваліфікації у суду відсутні .

При дослідженні документів, які характеризують особу обвинуваченого судом встановлено, що обвинувачений, раніше судимий за вчинення корисного злочину ( а.с.13,14 т.2), має не зняту та не погашену судимість ( а.с.13,14 т.2), характеризується посередньо ( а.с.15 т.2).

Суд приймає до уваги ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря психіатра ( а.с16 т.2), має ІІ-гу непрацездатну групу інвалідності ( а.с.17 т.2).

Але, в ході досудового і судового розгляду, двічі призначалась стаціонарна психолого- психіатрична експертиза щодо встановлення осудності обвинуваченого.

Як випливає із висновків стаціонарної комплексної психолого- психіатричної експертизи №190 від 26 вересня 2013 року ( а.с.60-63 т.2); стаціонарної комплексної психолого- психіатричної експертизи №225 від 06 листопада 2014 року ( а.с.70-74 т.1)- ОСОБА_3 хронічним душевним захворюванням на час обстеження не страждає, виявляє легкий когнітивний розлад; за своїм психічним станом, в даний час, здатен усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними; не потребує застосування у відношенні нього примусових заходів медичного характеру; може приймати участь в судових засіданнях та нести кримінальну відповідальність.

Обставинами, які пом`якшують покарання, у відповідності до ст. 66 КК України - є визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень та щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання, у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Суд враховує положення ст.65 КК України, відповідно до вимог якої - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням обставин, які характеризують обвинуваченого , а саме те, що кримінальні правопорушення були вчинені під час звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на підставі вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.06.2013 року; кримінальні правопорушення кваліфіковані за ознакою « вчинені повторно» ; відповідно до ст..12 КК України , вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення, віднесені законодавством до тяжких злочинів ; всі протиправні дії були вчинені обвинуваченим у стані осудності суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкцій статей, якими кваліфіковані вчинені кримінальні правопорушення, в умовах ізоляції від суспільства.
За тих же обставин суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого статті 69 КК України і призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

В ході судового розгляду встановлено, що кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_6 спричинено матеріальну шкоду на суму 200 гривень, та потерпілій ОСОБА_7 спричинено матеріальну шкоду на суму 400 гривень. Однак, до початку судового розгляду цивільні позови потерпілими не заявлялись, тому питання стягнення матеріальної шкоди судом не розглядалися.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.368, 374 КПК України суд
ЗАСУДИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки .

ОСОБА_3 , визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 ( три ) роки шість місяців .

На підставі частини 1 статті 70 КК України остаточно ОСОБА_3 призначити покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у вигляді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2013 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді 4 ( чотирьох) років 6 ( шести) місяців позбавлення волі, з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Строк відбування покарання обчислювати ОСОБА_3 з моменту затримання після набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили обрати засудженому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту .

Покласти на засудженого ОСОБА_3 виконання наступних обов`язків:

- прибувати до суду, до слідчого, а також прокурора за першим викликом;

- не відлучатися за межі місця проживання, в якому він зареєстрований і проживає, а саме АДРЕСА_2 , цілодобово без дозволу суду, прокурора або слідчого, залежно від стадії кримінального провадження, окрім часу перебування на лікуванні в умовах стаціонару; на час перебування на стаціонарному лікуванні - не покидати лікувальний заклад без дозволу суду прокурора,слідчого .

- утримуватися від спілкування з будь-якими особами,окрім близьких родичів та захисника;

- повідомляти суд, прокурора , слідчого, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання, місця перебування.

Контроль за дотриманням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту засудженим ОСОБА_3 покладається на начальника Синельниківського МРВ УМВС України в Дніпропетровській області та прокурора Синельниківської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а для засудженого - протягом тридцяти днів з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1