Справа № 128/775/14-к
Провадження № 1-кп/127/150/15

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.05.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
потерпілої: ОСОБА_4 ,
представника потерпілої: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
розглянувши в судовому засіданні в м. Вінниця об`єднане кримінальне провадження №0001042 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 19.02.2014 р. з кримінальним провадженням № 0002191 від 24.12.2013 р. відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербівка, Іллінецького району, Вінницької області, українця, громадянина України, освіта вища, приватного підприємця, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
20.12.2013р. близько 20.30 годин ОСОБА_6 , приїхав до ОСОБА_4 , яка проживає по АДРЕСА_2 , для того, щоб взяти на кілька днів їх спільну доньку ОСОБА_8 , 2006 року народження. Під час того, як ОСОБА_6 , знаходився у будинку та збирав речі доньки, між ним та ОСОБА_4 , виникла суперечка та сварка з приводу перебування у нього доньки. В подальшому, ОСОБА_6 , під час суперечки вийшов з будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою та попрямував до власного автомобіля, щоб залишити особисті речі, що належали його доньці. Знаходячись на подвір`ї вищевказаного домогосподарства, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки, що виникла між ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ,останній почав викручувати ОСОБА_4 руки та бити ногою по її ногах, в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця на передній поверхні лівого передпліччя, синця на задній поверхні правої гомілки, підшкірного крововиливу на передній поверхні лівої гомілки, які згідно висновку експерта № 2478 від 26.12.2013 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Окрім того, 18.02.2014 р., близько 12.00 год. ОСОБА_6 перебуваючи у робочому кабінеті своєї колишньої дружини ОСОБА_4 , що знаходиться по АДРЕСА_3 , під час конфлікту, що виник між ними стосовно поділу майна, через неприязні відносини, наніс ОСОБА_4 один удар правою рукою в область голови, а саме в ліву частину лобно-скроневої ділянки, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, підвивих першого шийного хребця, підшкірна гематома в лівій лобно-скроневій ділянці.
Вказані ушкодження не являлися небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки підвивих першого шийного хребця, спричинив тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення, можуть відповідати строку, зазначеному в ухвалі про призначення експертизи.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, цивільний позов потерпілої по епізоду за ч. 1 ст. 125 КК України визнав частково, а саме на суму 1 тис. грн.., та по епізоду за ч. 1 ч. 122 КК України в частині стягнення матеріальної шкоди визнав на суму 1329 грн. 96 коп. та моральну шкоду 1 тис. грн.., дав показання, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що він попередньо домовився з дружиною, що 20.12.2013 р. забере доньку до себе. Коли він прийшов забирати доньку, то помітив, що колишня дружина ОСОБА_4 не зібрала її речі. Тому він пішов на кухню, щоб взяти пакет і зібрати речі, проте остання вирвала з рук пакет, тому він взяв речі, які були і з донькою вийшли з будинку та вхідні двері підпер штахетом. Виїхав автомобілем за ворота, повернувшись в двір почав спускати колеса в автомобілі ОСОБА_4 . Коли він це робив, вийшла колишня теща та почала його бити, від чого він оборонявся. Згодом вийшла дружина та побачивши це все вчепилась за його шарф. Він вирвався та вибіг за ворота, а дружина побігла за ним та викликала працівників міліції. Можливо під час того, як він виривався він з необережності вдарив колишню дружину. Він сів в автомобіль, завіз доньку додому до сестри, а сам поїхав в райвідділ міліції написати заяву про те, що відбувся конфлікт, проте тілесних ушкоджень не наносив.
18.02.2014 р. він прийшов на робоче місце до колишньої дружини по АДРЕСА_3 , вони розмовляли стосовно розподілу майна. Дану розмову він записував на диктофон. В нього на листку було записано перелік рухомого та нерухомого майна, вартість якого попередньо була визначена експертом. ОСОБА_4 вирвала у нього з рук даний листок, проте коли він забрав його назад махнув рукою, від чого остання почала кричати, що він її вдарив та вибігла в коридор. Коли він забирав листок, то вдарив останню з необережності в область голови. Просить застосувати до нього ЗУ "Про амністію".
Потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що в неї з ОСОБА_6 була домовленість, про те, що він приїде та забере доньку. 20.12.2013 р. о 20.10 год. коли останній приїхав по речі доньки були зібрані. Він взяв дитину та почав збирати всі дитячі речі та погрожував, що вона більше ніколи її не побачить. ЇЇ матір попросила, щоб він вийшов з хати, щоб дитина не чула сварки, на що він у відповідь почав виражатися у її бік нецензурною лайкою. Коли чоловік з донькою вийшли з будинку, за ними пішла її мати, а вона була на кухні, проте згодом вона почула крики, на які вибігла на вулицю. На вулиці вона помітила, що ОСОБА_6 лежить під її автомобілем та спускає колеса, а її мама його відтягує. Потім вона помітила, що за воротами стоїть автомобіль останнього, в якому знаходилась донька. Вона побігла до автомобіля щоб забрати дитину, проте останній її зупинив та почав кидати в сніг, викручував руки, бив долонею по голові та по ногах, кидав на ліхтар, а потім вийшов за ворота, сів в автомобіль та поїхав.
18.02.2014 р. ОСОБА_6 прийшов до неї на роботу, з приводу розділу майна. Прийшовши, він включив на телефоні диктофон. Майно було попередньо оцінено експертом. Під час розмови їй постійно телефонували по роботі, що останнього дратувало. Він підійшов до неї та нагнувся, щоб показати листки, вона взяла його з рук та в цей час він вдарив її кулаком в голову. Після цього вона вийшла з кабінету та запитала, навіщо він вдарив її на що він відповів, що він її не бив, взяв свій рюкзак та пішов.
Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на суму 10000 грн., що заклечається у стражданнях, які позначились в негативних змінах у її житті, переживаннях, тривозі, порушенні сну, почутті образи, та приниження гідності підтримала в повному обсязі, та цивільний позов по епізоду вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України в частині стягнення матеріальної шкоди заявленої на суму 10029,88 грн., що підтверджується наданими чеками та враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань моральної шкоди на суму 20000 грн., підтримала у повному обсязі.
В судовому засіданні експерт ОСОБА_10 висновок судово-медичної експертизи №563 від 07.05.2014 р. підтримав у повному обсязі та пояснив, що для дачі висновку йому були надані такі документи: кримінальне провадження №0001042, медична картка ОСОБА_4 , 6 рентген знімків, виписка з МКЛ ШМД, додаток до томограми, електрокардіограма, консультативне заключення, два консультативних висновки. В супровідному листі, якому направлявся висновок судово-медичної експертизи слідчому вказаний рік народження потерпілої 1988 р.н. помилково, оскільки супровідний був виготовлений шляхом перероблення з іншого документу.
В результаті дослідження був зроблений висновок, що ОСОБА_4 отримала легкі тілесні ушкодження. Дані тілесні ушкодження не відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки в п. 2.1.3 правил судово-медичного визначення ступеню тілесних ушкоджень вказано, що до ушкоджень, що небезпечні для життя, належать підвивихи шийних хребців за наявності загрозливих для життя явищ, а також їх вивихи. Так як немає загрози для життя як в момент спричинення так і їх розвитку, тому під вимоги п. 2.1.3 вищевказаних правил дані ушкодження не підпадають під тяжкі тілесні ушкодження, тому це є легкі тілесні ушкодження. В даному випадку та взагалі тривалість розладу здоров`я і тривалість лікування в судово-медичному розумінні це різні речі, оскільки тривалість розладу здоров`я це розлад здоров`я, який викликається виключно тілесними ушкодженнями. Тому те, що потерпіла на даний час продовжує лікування не має значення для визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.
Після допиту експерта, було проведено повторну судово-медичну експертизу, в результаті чого було змінено обвинувачення з ч.2 ст.125 КК України на ч.1 ст.122 КК України.
Вислухавши думку прокурора, представника потерпілої, потерпілу, захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 , суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_6 зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції.
Одночасно, обвинуваченому ОСОБА_6 роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи, показання потерпілої, обвинуваченого ОСОБА_6 , та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 , повністю знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження та за ч.1 ст. 122 КК України, тобто умисне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку у Вінницькому обласному наркологічному диспансері Соціотерапія не перебуває, має на утриманні неповнолітню доньку.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України це вчинення злочину повторно.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування до обвинуваченого амністії, звільнивши його від відбування покарання, оскільки він має на утриманні неповнолітню доньку, вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, повністю визнає свою вину, тобто є суб`єктом ЗУ "Про амністію".
Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував проти звільнення від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», з наслідками застосування амністії ознайомлений.
Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
19.04.2014 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 р. №1185-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).
Відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, підлягають особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
В матеріалах кримінального провадження наявне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 12 квітня 2006 року, з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 20.12.2013 р. та 18.02.2014 р., тобто до дня набрання чинності (19 квітня 2014р.) Закону України «Про амністію у 2014 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілій заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
При вирішенні питання щодо задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 в частині стягнення з обвинуваченого на її користь 10029.88 гривень у відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування потерпілої, який частково визнаний обвинуваченим, суд приходить до переконання, що він підлягає частковому задоволенню на суму 4508 гривень. Оскільки згідно довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» ОСОБА_4 знаходячись на лікуванні періодично з 26.02.2014 року по 25.09.2014 року та довідки Міської клінічної лікарні №1, яка знаходилась у них на лікуванні з 10.09.2014 року по 18.09.2014 року мала медичні призначення. В наданих суду чеках та квитанціях на оплату лікарських засобів, багато лікарських препаратів, які не були призначені лікарем та не надані суду чеки за лікарські препарати, які були призначені лікарем. Також судом не беруться до уваги чеки за жовтень 2014 року та січень 2015 року, призначення за які лікарем не здійснювалось та листок непрацездатності за цей період суду не надавався, щодо стягнення коштів по придбанню окулярів на суму 1110 гривень не було надано квитанції на оплату замовлення, тому дана частина шкоди стягненню не підлягає, квитанція на суму 50 грн. на пожертвування також не підлягає до задоволення, так як в ній не вказано прізвище платника та не беруться до уваги чеки, в яких відсутня дата оплати лікарських засобів.
При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України.
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості.
В частині стягнення моральної шкоди, а саме враховуючи, що у зв`язку із ушкодженням та погіршенням здоров`я повторно заподіяного обвинуваченим, яке виразилось у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах, суд вважає що позовні вимоги дещо завищені, тому позов підлягає частковому задоволенню на суму 8 000 гривень. Потерпіла дійсно зазнала моральних страждань внаслідок отриманих травм, відчула фізичний біль, нормальний спосіб життя її при цьому беззаперечно був порушений, на думку суду сума в 8 000 грн. є достатньою компенсацією за ті моральні страждання, які вона зазнала.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст.85,86 КК України, ст.3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
· за ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин;
· за ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70, 72 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 ( одного ) року не вчинить нового злочину.
Відповідно до вимог п.2, 3, 4 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язок на протязі іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України у Вінницькій області про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 4508 (чотири тисячі п`ятсот вісім) грн.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 8 000 (вісім тисяч) грн.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Вручити копію вироку обвинуваченим та прокурору негайно, а іншим учасникам судового провадження, що не були присутні у судовому засіданні надіслати копію вироку поштою не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя: