АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/769/13
Головуючий в суді 1 інстанції:
Категорія:ст.186 ч.2 КК України
Доповідач: суддя Руських К.Г.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Руських К.Г.,

суддів: Мудрецького Р.В.,
Дігтярь Н.В.,

при секретарі Дерев'янко
І.О.,

за участю прокурора Харів
Н.А.,

адвоката - ОСОБА_2,

обвинуваченого ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
кримінальне провадження №0000281 за
апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на вирок
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року,-

цим вироком:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року

народження, уродженця смт.
Межева,

Межівського району,
Дніпропетровської області,

українця, громадянина України,
освіта середня,

не працюючого, не одруженого,
раніше судимого:

01.04.2013 року Кіровським районним
судом

м. Дніпропетровська за ст. 185 ч.1
КК України

до 1 року позбавлення волі, з
іспитовим

строком на 1 рік, який мешкає за
адресою:

АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.186 КК України та
призначено йому покарання у вигляді
позбавлення волі строком на чотири
роки.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь
потерпілого ОСОБА_4 1800 грн., за рахунок
відшкодування матеріальної шкоди.

Доля речових доказів вирішена
відповідно до закону.

За вироком суду ОСОБА_3 визнано винним
та засуджено за те, що він 13 січня 2013
року, близько 00 годин 30 хвилин, разом з
невстановленою слідством особою,
знаходячись біля будинку № 75В по вул.
Янтарній у м. Дніпропетровську, маючи
намір на відкрите незаконне
заволодіння майном потерпілого ОСОБА_4,
вступили між собою у попередню змову.

Реалізуючи свій злочинний намір,
обвинувачений ОСОБА_3, умисно, з
корисливих мотивів, разом з
невстановленою слідством особою,
застосовуючи фізичне насильство, яке
не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, нанесли удари в область
тулуба та голови потерпілого ОСОБА_4,
чим спричинили останньому фізичну
біль, та заволоділи майном, а саме:
мобільним телефоном марки „Fly E190",
вартістю 600 гривень, в якому
знаходилась сім-карта, яка не
представляє матеріальної цінності та
грошовими коштами у сумі 1800 гривень.
Після чого, з місця вчинення злочину
зникли, розпорядившись викраденим
майном на власний розсуд, чим
спричинили потерпілому ОСОБА_4
матеріальну шкоду на загальну суму 2400
гривень.

Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_3
виразилися у відкритому викраденні
чужого майна (грабіж), поєднаному з
насильством, яке не є небезпечним для
життя і здоров'я потерпілого, за
попередньою змовою групою осіб, тобто в
скоєні кримінального правопорушення
(злочину), передбаченого ст. 186 ч.2 КК
України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2
просить змінити вирок Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
08 жовтня 2013 року, звільнивши ОСОБА_3 від
відбування покарання з випробуванням,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи та неправильне застосування
закону України про кримінальну
відповідальність. Свої вимоги адвокат
мотивує тим, що судом неправильно
кваліфіковано діяння ОСОБА_3 за ч. 2 ст.
186 КК України, оскільки дії підсудного
ОСОБА_3 є не чим іншим як крадіжкою й
відповідальність за них передбачена
ст.185 КК України, що підтверджується
показами самого підсудного, який
щиросердно зізнався в крадіжці.
Посилається на те, що наслідками
неправильної кваліфікації дій ОСОБА_3 є
необґрунтоване засудження та
призначення покарання, що не
відповідає ступеню тяжкості
кримінального правопорушення й особі
винного. Вважає, що невідповідність
висновків суду першої інстанції
фактичним обставинам кримінального
провадження підтверджується тим, що
даючи оцінку доказам по справі суд
вважає їх достовірними, добутими з
дотриманням
кримінально-процесуального закону,
однак, під час впізнання ОСОБА_3,
потерпілого не опитали під протокол,
для впізнання було пред'явлено осіб,
які мають різкі відмінності у
зовнішності та одязі, що не є
допустимим доказом бо його отримано з
порушенням порядку передбаченого КПК
України.

Стверджує, що суд критично віднісся до
часткового визнання ОСОБА_3 своєї вини,
хоча відповідно до матеріалів справи
він з моменту затримання добровільно
надавав свідчення, визнавав свою
провину у вчиненні крадіжки та усіляко
сприяв слідству.

Заслухавши доповідача, прокурора, який
вважав необхідним вирок суду залишити
без змін, пояснення обвинуваченого
ОСОБА_3 та в його інтересах ОСОБА_2, які
просили вирок змінити та
перекваліфікувати дії обвинуваченого
ОСОБА_3 на ч.1 ст.122 КК України,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія
судів вважає необхідним вирок залишити
без змін з наступних підстав.

Вина засудженого ОСОБА_3
підтверджується даними, отриманими як
в ході досудового слідства так і в
судовому засіданні, а саме, показами
потерпілого ОСОБА_4 про обставини
скоєного злочину.

Протоколом огляду місця події від 13
січня 2013 року ділянки місцевості по
вул. Янтарній, 75В у м. Дніпропетровську,
де обвинувачений відкрито викрав
майно у потерпілого ОСОБА_4.(а.с.8-10);
протоколом огляду викраденого
мобільного телефону від 13 липня 2013
року(а.с.75); протоколом пред'явлення
особи для впізнання від 06 серпня 2013
року(а.с.76-78), згідно якого потерпілий
ОСОБА_4 впізнав обвинуваченого ОСОБА_3,
як особу, яка 13 січня 2013 року відкрито
викрала його майно; протоколом
пред'явлення особи для впізнання від 06
серпня 2013 року(а.с.79-81), згідно якого
свідок ОСОБА_5 впізнав обвинуваченого
ОСОБА_3 як особу, яка продала йому
викрадений мобільний телефон;
протоколами проведення слідчого
експерименту від 16 серпня 2013 року, в
ході яких потерпілий та обвинувачений
вказали на спосіб, місце та обставини
скоєного злочину: відкритого
викрадення майна
потерпілого(а.с.111-115,116-119, протоколом
одночасного допиту потерпілого та
обвинуваченого від 16 серпня 2013
року(а.с.120-121), згідно якого потерпілий
викрив обвинуваченого ОСОБА_3 у
вчиненні відкритого викрадення його
майна.

Суд проаналізував вказані та інші
докази та обґрунтовано прийшов до
висновку, що винність обвинуваченого
підтверджується його власноручно
написаною заявою про вчинений
злочин(а.с.82), показами потерпілого,
стабільними як в ході досудового так і
судового слідства.

Таким чином, суд, давши аналіз доказам
по справі, вважав їх достовірними,
добутими з дотриманням
кримінально-процесуального закону, які
підтверджують один одного та
відповідають фактичним обставинам
кримінального провадження.

Доводи захисника про неправильність
кваліфікації дій обвинуваченого
спростовуються показами потерпілого
ОСОБА_4 про обставини скоєння злочину,
стабільними як в ході досудового так і
судового слідства про те, що ОСОБА_3
разом з хлопцем на ім'я ОСОБА_6,
застосовуючи до потерпілого
насильство, яке є не небезпечним для
життя і здоров'я, відкрито викрали його
майно.

Також є не обґрунтованими доводи
захисника ОСОБА_2 про недопустимість
доказу по справі - протоколу
пред'явлення особи для впізнання, в
ході якого потерпілий ОСОБА_4 впізнав
ОСОБА_3, оскільки вказана слідча дія
була проведена згідно ст.228 КПК України,
при цьому перед пред'явленням Коби для
впізнання у потерпілого було з'ясовано,
чи може він впізнати осіб, які вчинили
проти нього грабіж 13 січня 2013 року.

З урахуванням всіх обставин справи і
даних про особу засудженого, суд
призначив ОСОБА_3 покарання, у вигляді
позбавлення волі,передбачене санкцією
ч.2 ст.186 КК України.

Порушень вимог
кримінально-процесуального закону, в
тому числі права на захист, які тягнуть
за собою скасування або зміну вироку у
справі не встановлено.

Оскільки суд, виходячи із загальних
принципів призначення покарання,
передбачених ст.65 КК України з
урахуванням обставин справи і даних
про особу засуджених, вважав за
необхідне призначити ОСОБА_3 покарання
у вигляді позбавлення волі, колегія
суддів погоджується з таким висновком
суду, у зв'язку з чим доводи апеляції
захисника про зміну вироку та
призначенні покарання із
застосуванням ст.75 КК України
задоволенню не підлягають.

Порушень вимог
кримінального-процесуального Закону,
які тягнуть за собою скасування або
зміну вироку у кримінальному
проваджені не встановлено.

За таких обставин, підстав для зміни
судового рішення, пом'якшення
засудженому покарання, не вбачається, а
доводи апеляції захисника ОСОБА_2 про
суворість призначеного покарання,
колегія суддів вважає
необґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 405,407,419 КПК України 2012 року, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію захисника ОСОБА_2 залишити
без задоволення, а вирок
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 08.10.2013р. відносно
ОСОБА_3 - без змін.

Судді: