В И Р О К
Іменем України

24.02.2014 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю сторін провадження:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жмеринка Вінницької області обвинувальний акт, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 13.01.2015 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з професійно-технічною освітою, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, який працював електогазозварювальником вагонного депо ст.Жмеринка ВЧДР№4, призваного Жмеринським ОМВК за мобілізацією 17.05.2014 року, проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 5 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України 06.09.2014 р. приблизно о 09-00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що по АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, відкрито відмовився виконати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 351 від 04.09.2014 р. «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання» та 08.09.2014 року відмовився отримати припис щодо відбуття останнього до постійного місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, які були видані уповноваженою особою в межах своїх повноважень із дотриманням належної форми і порядку їх видання, а також ґрунтувались на законі, за змістом не суперечать чинному законодавству, та згідно яких ОСОБА_5 був зобов`язаний 10 вересня 2014 року прибути до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, тому своїми діями підірвав боєготовність та боєздатність вказаної військової частини.
Вказані дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ст. 402 ч.1 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.
Потерпілих у кримінальному провадженні немає.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України визнав повністю, за обставин, викладених у вироку, щиро розкаявся. Вказав, що він з 17.05.2014 року був мобілізований для вроходження військової служби та прибув в АДРЕСА_3 на збори. 09.06.2014 року військова частина польова пошта НОМЕР_1 виїхала у невідомому напрямку в зону АТО та була розташована в польових умовах в зоні бойових дій. Військова частина перебувала під постійними обстрілами, брала участь в боях із танками. 28.08.2014 року було запропоновано поїхати додому для відновлення боєздатності та медичного обстеження, про що було написано рапорт та його разом з іншими військовослужбовцями було прикомандировано до Вінницького ОВК, а звідти до Жмеринського ВК. Обвинувачений пройшов медичний огляд, у нього було констатовано кісту на нирці, що не перешкоджало подальшому несенню служби. 04.09.2014 року було винесено наказ про повернення військової частини в зону АТО, із яким було ОСОБА_5 був ознайомлений під підпис в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 06.09.2014 року вранці в присутності працівників воєнкомату. Виконувати вказаний наказ він відмовився. Також 08.09.2014 року було винесено припис про повернення його до місця дислокації його військової частини в зоні АТО до 10.09.2014 року, однак від отримання вказаного припису ОСОБА_5 відмовився. ОСОБА_5 як військовослужбовцю відомий зміст його військового обов`язку, Військової присяги, ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та Дисципінарного статуту Збройних сил України, однак виконувати наказ він відмовився. При цьому ОСОБА_5 розумів значення своїх дій, розумів, що відмовляється виконати наказ начальника, та готовий понести відповідальність за свої дії. Відмова не зумовлена будь-якими релігійними переконаннями. Підтвердив наявність власних підписів на списку осіб та акті про відмову від отримання припису. Він не переховувався від працівників воєнкомату, відкрито відмовився виконати наказ військового керівництва. Свою відмову мотивував наявністю сім`ї, двох малолітніх дітей, вкрай важким психологічним станом. Зокрема, йому ще й досі сняться кошмари, він погано спить, психологічний стан здоров`я не відновив.
Окрім повного визнання вини обвинуваченим, його винність в інкримінованому злочині також доводиться дослідженими у судовому засіданні доказами, що надані стороною обвинувачення, належність та допустимість яких не оспорені стороною захисту:
- із припису №35 від 28.08.2014 року, що оглянутий 13.01.2015 слідчим ВПВГ ОСОБА_6 та визнано 13.01.2015 документом у кримінальному провадженні №000007, вбачається, що солдату ОСОБА_5 запропоновано 28.08.2014 року в строк до 30.08.2014 року на підставі рапорту прибути в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.24-29)
- із витягу із наказу №140 від 29.08.2014 року військового комісара ВОВК (по стройовій частині), що оглянутий 24.10.2014 слідчим ВПВГ ОСОБА_6 та визнано 24.10.2014 документом у кримінальному провадженні, вбачається, що солдату ОСОБА_5 , який серед інших осіб рядового, сержантського та старшинського складу 9 батальйону територіальної оборони, які прибули для відновлення боєздатності та морально-психологічного стану, встановлено місце проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_5 за місцем призову (а.с.30-41);
- із витягу із наказу №351 від 04.09.2014 року військового комісара ВОВК про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання, що оглянутий 16.10.2014 слідчим ВПВГ ОСОБА_6 та визнано 16.10.2014 документом у кримінальному провадженні, вбачається, що військовослужбовцям військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що відряджені та виконують обов`язки в військових комісаріатах області, за місцем їх призову, наказано до 10.09.2014 року вибути до місця виконання завдань військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Вказаний наказ довести до військовослужбовців під особистий підпис, а в разі відмови, зафіксувати її у встановлений спосіб та надати до 10.09.2014 року списки військовослужбовців, які не вибули для продовження військової служби із зазначенням причин для прийняття відповідного рішення (а.с. 42-50);
- із списку військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , яким доведено наказ №351 від 04.09.2014 року, що оглянутий 14.01.2015 слідчим ВПВГ ОСОБА_6 та визнано 14.01.2015 документом у кримінальному провадженні №000007 вбачається, що солдату ОСОБА_5 під №11 доведено наказ саме 06.09.2014 року (а.с.51-55);
- із п.4 наказу №145 від 08.09.2014 року військового комісара ВОВК (по стройовій частині), що оглянутий 24.10.2014 слідчим ВПВГ ОСОБА_6 та визнано 24.10.2014 документом у кримінальному провадженні, вбачається, що солдатові ОСОБА_5 , який серед інших осіб рядового, сержантського та старшинського складу 9 батальйону територіальної оборони, які перебували у відрядженні для відновлення боєздатності та морально-психологічного стану у ІНФОРМАЦІЯ_6 вважати таким, що з 08.09.2014 року вибув до військової частини (а.с.62-76);
- із припису №ВП/208 від 08.09.2014 року за підписом військового комісара ВОВК ОСОБА_7 , що оглянутий 13.01.2015 слідчим ВПВГ ОСОБА_6 та визнано 13.01.2015 документом у кримінальному провадженні №000007, вбачається, що солдату ОСОБА_5 запропоновано 08.09.2014 року в строк до 10.09.2014 року на підставі наказу № 145 від 08.09.2014 року вибути до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби (а.с.24-29);
- із акту засвідчення відмови отримати припис для вибуття до нового місця служби від 08.09.2014 року, що оглянутий 14.01.2015 слідчим ВПВГ ОСОБА_6 та визнано 14.01.2015 документом у кримінальному провадженні №000007, вбачається, що солдат ОСОБА_5 в присутності трьох свідків відмовився отримати вказаний припис, із ним проведено бесіду військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_7 підполковником ОСОБА_8 (а.с.56-61).
На інші докази сторони обвинувачення та захисту не посилались, а відтак судом не досліджувались.
Досліджені докази суд приймає, оскільки вони є належними, допустимими не оспорені стороною захисту чи обвинувачення, отримані із дотриманням вимог КПК та в межах строку здійснення досудового розслідування.
Щодо особи обвинуваченого, судом встановлено наступне.
Обвинувачений ОСОБА_5 на час вчинення злочину був повнолітнім (а.с. 83-85), раніше не судимий (а.с. 93), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не значиться (а.с.88-90), одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання в с. Леляки Жмеринського району Вінницької області характеризується позитивно (а.с. 91-92, 94-96), не є інвалідом 1-2 груп, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації з 17.05.2014 року (а.с.86-87).
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
При призначенні покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який, згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості та особу винного, те, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, який добровільно з`являвся на виклики суду, дав правдиві покази.
Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, з урахуванням наведеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства, та вважає за можливе призначити йому покарання, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінуємої статті та звільнити його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України та без застосування положень ст. 76 КК України, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для досягнення мети покарання за вчинений злочин, виходячи із принципу індивідуалізації покарання.
Цивільний позов не заявлено.
Наявності процесуальних витрат не встановлено.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Відповідно до ст. 65 КК України, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.402 КК України та призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя