Справа № 11-128/07 Головуючий в 1 інстанції Ющук О. С.
ст. 186 ч.2, ст. 189 ч.2 КК України Доповідач Олексюк Я. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 27 лютого 2007 року

Колегія суддів
судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого -
судді Олсксюка Я.М. суддів
Лозовського А.О., Опейди В.О. з участю прокурора ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляцією засудженого на вирок
Луцького міськрайонного суду від 14
грудня 2006 року,
яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець
м.Радомишль Житомирської області', українець, гр.України, з неповною середньою
освітою, розлучений, непрацюючий, мешканць АДРЕСА_1, раніше судимий:

1)01 березня 1999 року
Радомишлянським районним судом Житомирської області за ст.ст. 140 ч.З, 208,
42, 43 КК України (
в редакції 1960 року) до
З років 6 місяців
позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 10 квітня 2002 року згідно
постанови Дрогобицького міського суду Львівської області з застосуванням ст. 81 КК України
умовно-достроково на 3 місяці 9 днів;

2)04 березня 2004 року Луцьким
міським судом за ст. 185
ч.З КК України до 3 років
позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 7 травня
2004 року дії перекваліфіковано з ч.З на ч.2 ст. 185 КК України та обрано
покарання у вигляді 2 років обмеження волі та звільнено з-під варти.

засуджений ,-

за ст. 186
ч.2 КК України на 4
( чотири ) роки позбавлення волі;

за ст. 189
ч.2 КК України на 3 (три)
роки позбавлення волі;

На підставі ст. 70 КК України,
шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено до
відбуття 4 (чотири)
роки 6 (шість)
місяців позбавлення волі. На підставі ст.71
КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання,
призначеного за даним вироком, частково не відбутого покарання за вироком
Луцького міськрайонного суду від 04
березня 2004 року,
ухвали апеляційного суду Волинської області від 07 травня 2004
року, остаточно призначено до відбуття 4 ( чотири) роки 8
( вісім) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід
засудженому ОСОБА_2 залишено попередній -тримання
під вартою.

Зараховано
ОСОБА_2 в строк відбуття покарання термін перебування під вартою з 14 січня 2004 року по 07 травня 2004 року.

Строк відбуття
покарання рахується ОСОБА_2 з 06
вересня 2006 року.

Арешт з майна засудженого ОСОБА_2 - знято.

Речові докази:
годинник, сім-карту - залишено
за належністю потерпілому ОСОБА_3

Розглядаючи
справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати в кримінальних
справах ,-

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду
ОСОБА_2 визнаний винним у тому, і до 14
серпня 2006 року,
перебуваючи на території «Замкової площі», що по вул.Братковського м. Луцька,
умисно, повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, погрожуючи
застосуванням фізичного насильства, а саме побиття, яке не є небезпечним для
життя та здоров'я потерпілого пред'явив вимогу до неповнолітнього ОСОБА_4 щодо
передачі йому грошей у сумі 500
грн. та 19 серпня 2006 року біля 20 год., продовжуючи свої
протиправні дії, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись по
вул.Братковського у м. Луцьку, доводячи до кінця свій злочинний намір,
погрожуючи застосуванням насильства, яке не г небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, пред'явив
вимогу до неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо передачі йому грошей у сумі 500 грн., при цьому
використовуючи негативний авторитет, різницю у віці, страх потерпілих заволодів
сім-картою мобільного оператора «ЮМС» вартістю 50 грн., яка належить ОСОБА_4,
чим задав останньому матеріальну шкоду.

Він же, 19 серпня 2006 року близько 20 год. 30 хв., перебуваючи
в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись па вул.Братковського м. Луцька із
застосуванням насильства, яке виразилось в нанесенні ударів кулаками по тулубу
та голові потерпілого відкрито викрав у неповнолітнього ОСОБА_3 мобільним
телефон марки « Сіменс
СХ 65» вартістю
500 грн., сім-картку
мобільного оператора « Діджус»
вартістю ЗО грн., годинник
вартістю 20 грн. та
сонцезахисні окуляри, чим спричинив потерпілому ОСОБА_3 матеріальну шкоду на загальну
суму 550 грн.

В поданій на
вирок апеляції засуджений ОСОБА_2, не оспорюючи доведеність вини та
правильність кваліфікації своїх дій, вважає постановлений відносно нього вирок
надто суворим, просить врахувати те, що він з'явився із зізнанням, розкаявся у
вчиненому, частково повернув майно потерпілим, самі ж потерпілі не настоюють на
суворому покаранні, після звільнення з місць позбавлення волі влаштувався на
роботу, хоча і не офіційно, наявність двох дітей. В запереченні на апеляцію
засудженого, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, погоджується з висновками суду щодо

2

доведеності вини та кваліфікації дій засудженого, вважас,
що призначене покарання засудженому, у
вигляді ізоляції від суспільства, відповідає вимогам ст.ст. 65, 71 КК України, просить вирок суд залишити без змін, а апеляцію засудженого
залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляції,

засудженого, який підтримав апеляцію, міркування
прокурора, який просив

залишити вирок без змін, а апеляцію засудженого без задоволення, дослідивши

матеріали справи, колегія суддів
судової палати встановила, що апеляція засудженого ОСОБА_2 до задоволення не
підлягає.

Висновки суду
про винність ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, за які він засуджений,
підтверджуються зібраними по справі і дослідженими в судовому засіданні
доказами, і ніким не оскаржуються.

Діям ОСОБА_2
дана правильна юридична оцінка та їх кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 189 КК України, як
вчинення умисного, повторного, вимагання передачі чужого майна з погрозою
застосування насильства над потерпілими,
тобто вимагання та за ч.2 ст. 186 КК України, як умисне, повторне
відкрите викрадення чужого майна, з застосуванням насильства, яке не є
небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, тобто грабіж.

Суд першої інстанції у відповідності до ст.ст. 50, 65, 71 КК України з урахуванням
тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких, особи
засудженого, який притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні
злочини, судимість за які не знята та непогашена, відбував покарання в місцях
позбавлення волі, на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливі, умисні злочини, пов'язані з'посягапмям на життя та
здоров'я потерпілого, обґрунтовано прийшов до переконання про
неможливість виправлення і перевиховання ОСОБА_2 без ізоляції від суспільства.

Разом з тим,
судом першої інстанції враховано обставини, що пом'якшують покарання, в тому числі і ті, на які посилається апелянт,
хоч і не віднесено їх до таких, тому
правильно призначено мінімальне в межах санкцій статтей КК України
покарання засудженому, і обгрунтовано застосовано принцип часткового складання
покарань за сукупністю вироків.

За таких обставин, підстав для зменшення та звільнення від відбування
призначеного покарання з випробуванням, про що ставиться питання в апеляції, колегія
суддів не вбачає

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати, -

УХВАЛ И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2
залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 14 грудня 2006 року відносно нього - без зміни.