154/313/15-к
1-кп/154/37/15
ВИРОК
іменем України
16 березня 2015 року м.Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
потерпілої: ОСОБА_5
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя
АДРЕСА_1 , громадянина
України, українця, освіта середня базова, не одруженого,
на утриманні малолітня дитина, не працюючого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , будучи засудженим 24 лютого 2009 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин однорідного складу.
Так, в ніч на 27 квітня 2014 року, в м.Володимир-Волинський Волинської області, ОСОБА_4 , реалізовуючи умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом виривання деревяної віконної рами, проник у приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 , звідки із деревяної шкатулки та гаманця, які знаходились у спальних кімнатах, повторно таємно викрав грошові кошти в сумі 3000 грн., які належать ОСОБА_5 .
Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе у предявленому обвинуваченні винним повністю. Суду показав, що дійсно в квітні 2014 року він перебуваючи в м.Володимир-Волинський, в одному з будинків по вул. Незалежності вирвав деревяну віконну раму та проник з метою вчинення крадіжки у вказане приміщення, де в різних кімнатах, в гаманцеві та в шкатулці, знайшов гроші на загальну суму 3000 грн., які викрав. Щиро кається у вчиненому. Просить суворо не карати.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та розяснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми протиправними діями, котрі виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, поєднаними із проникненням у житло, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Злочин, вчинений обвинуваченим, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю даного злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Суд виключає з обвинувачення таку обтяжуючу покарання обвинуваченого обставину, як рецидив злочинів, оскільки повторність вчинення даного злочину є кваліфікуючою ознакою діянь обвинуваченого.
Обвинувачений характеризуються посередньо, однак раніше вже неодноразово вчиняв аналогічні злочини та був судимий, а тому з урахуванням цих обставин суд призначає йому покарання в межах санкції закону, за яким він притягується до відповідальності, яке на думку суду буде необхідним та достатнім для його виправлення та недопущення вчинення нових злочинів, оскільки його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства.
Крім цього, суд враховує, що обвинувачений в даний час відбуває покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2014 року за ст.185 ч.3 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, а тому призначає йому покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України.
Процесуальні витрати покласти на обвинуваченого. Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази відсутні.
За відсутністю клопотання прокурорів про обрання запобіжного заходу, запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.
Керуючись ст.ст. 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд-
засудив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.1858 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2014 року за ст.185 ч.3 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, остаточно призначити до відбування за цим вироком покарання у виді позбавлення волі на строк пять років.
Строк відбування покарання за цим вироком рахувати з дня приведення його до виконання, зарахувавши у строк відбутого за цим вироком покарання фактично відбуте покарання, призначене за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2014 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Цивільний позов не заявлено. Речових доказів не має. Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи в сумі 393 грн. 12 коп.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яку може бути подано через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту одержання його копії.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст.394 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_1