Справа №489/444/15-к 15.04.2015 15.04.2015 15.04.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 10/784/4/15 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: оскарження постанови Суддя апеляційної інстанції: ОСОБА_2
про закриття кримінальної справи
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі

прокурора: ОСОБА_5

потерпілого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи за апеляцією потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 25.05.2011р. про закриття кримінальної справи № 125, порушеної відносно ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ст. 128 КК України по факту необережного спричинення ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 08.03.2015р. ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_8 від 25.05.2011р. про закриття кримінальної справи, порушеної за фактом необережного заподіяння ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень. У скарзі вказав, що слідчий не вчинив необхідних слідчих дій для належного розслідування обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , що мало місце 09.02.2010р., не прийняв до уваги показання свідків, не вжив заходів до витребування медичних документів для проведення судово-медичних експертиз.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що незважаючи на те, що досудове слідство у кримінальній справі було проведено неповно (не виконано вказівки прокурора про необхідність проведення ряду слідчих дій), справу було порушено 09.02.2010р., і злочин, передбачений ст. 128 КК України є злочином невеликої тяжкості, а тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності. Тобто, оскільки строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності сплив 09.02.2013р., суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відновлення досудового слідства та скасування постанови слідчого.

В апеляції потерпілий ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, повернути матеріали справи до Ленінського райсуду м. Миколаєва на новий судовий розгляд для виконання вимог КПК України. Посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні постанови, не застосовано жодного рішення Європейського суду з прав людини, положень Конвенції про захист прав людини та основних свобод, Загальної Декларації прав людини. Стверджує, що ні слідчим, ні судом не було враховано неправдивість показань свідка ОСОБА_9 , з яким в потерпілого склалися неприязні відносини. Вважає, що його ввели в оману, оскільки не повідомили належним чином про закриття кримінальної справи, він помилково вважав, що слідство триває.

Заслухавши доповідь судді; потерпілого ОСОБА_6 на підтримання апеляції з викладених в ній підстав; думку прокурора, який просив апеляцію залишити без задоволення, а постанову суду без зміни; дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 216 КПК України 1960р. досудове слідство в закритій справі може бути відновлене у межах встановлених строків давності притягнення до кримінальної відповідальності постановою прокурора, начальника слідчого відділу, а у випадках, передбачених ч. 3 ст. 236-6 КПК України, - постановою судді.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що справу порушено за фактом необережного заподіяння ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень 09.02.2010р. за ст. 128 КК України.

Санкцією статті 128 КК України максимальна міра покарання визначена у виді 2 років обмеження волі, і у відповідності до ч. 2 ст. 12 КК України, даний злочин є злочином невеликої тяжкості.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності сплив 09.02.2013р., тому підстави для скасування постанови слідчого та відновлення досудового слідства, відсутні.

До того ж, суд вірно зазначив, що жодної слідчої дії на виконання вимог, викладених в постанові прокурора від 22.03.2011р. слідчим здійснено не було, і 25.05.2011р. закрито справу, тобто досудове слідство проведено не повно. Проте, зі сплином строку давності притягнення до відповідальності ОСОБА_7 , відсутні підстави для відновлення досудового слідства.

Наведене спростовує доводи апелянта про те, що судом не взято до уваги показань свідка ОСОБА_9 , оскільки судом було проаналізовано докази у справі, зроблено висновок про неповноту досудового слідства.

Крім того, апеляційна скарга ОСОБА_6 містить доводи з приводу того, що судом не використано при винесенні постанови кримінально-процесуального законодавства, положень Конституції України, міжнародних договорів, рішень Європейського суду з прав людини.

Проте, мотивувальна частина постанови суду першої інстанції містить вказівки на використання норм КК та КПК України (1960 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Натомість, апеляційна карга ОСОБА_6 містить посилання на статтю 1 КПК України, проте в редакції не 1960, а 2012 року. Тобто, його твердження про незаконність винесеної постанови є безпідставними.

Щодо доводів апелянта про те, що слідчим його було введено в оману, і не повідомлено йому в передбачені законом строки про закриття кримінальної справи, то з цього приводу слід зазначити наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 29.12.2014р. ОСОБА_6 отримав копію постанови слідчого про закриття кримінальної справи від 25.05.2011р., і 08.01.2015р. вперше звернувся зі скаргою до суду (а.с. 17, 8-9, 10). Тобто, протягом 4 років, з 2011 до 2015 року ОСОБА_6 не вчиняв ніяких дій, не оскаржував у відповідності з положеннями ст. 234 КПК України (1960 року) дії слідчого безпосередньо прокуророві, або через слідчого в усній чи письмовій формі, тобто не скористався можливостями, наданими йому даним Кодексом. Тому, не знаходять підтвердження посилання ОСОБА_6 на те, що його було введено слідчим в оману.

За таких обставин, колегія суддів вважає постанову суду законною та обґрунтованою, а доводи апеляції про її скасування безпідставними.

Керуючись ст.365, 366 КПК України 1960р., колегія суддів,-

У Х В А Л И ЛА :

Апеляцію потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, ОСОБА_8 від 25.05.2011р. про закриття кримінальної справи № 125, порушеної відносно ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ст. 128 КК України по факту необережного спричинення ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень - без зміни.

Головуючий:

Судді: