Справа № 183/2306/15
№ 1-кп/183/371/15
В И Р О К
іменем України
05 травня 2015 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянув в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000296 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, маючого середню освіту, старшого стрільця, молодшого сержанта військової частини НОМЕР_1 , розлученого, проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

встановив:

24 березня 2014 р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 63 від 25 березня 2014 року, молодшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду старшого стрільця військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 . Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

10 жовтня 2014 р. так і в подальшому молодший сержант ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 під час мобілізації на особливий період, умисно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд за місцем проживання в місті Дніпропетровськ, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

23 березня 2015 року молодший сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.

Таким чином, у період з 10 жовтня 2014 р. по 23 березня 2015 р., молодший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому кримінальному правопорушенні визнав повністю, на питання прокурора пояснив, що дійсно проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи в зоні антитерористичної операції отримав поранення, від якого лікувався. В жовтні місяці 2014 р. не повернувся до військової частини в наслідок збігу сімейних обставин та складного психологічного стану після поранення. 23.03.2015р. розуміючи протиправність своєї поведінки самостійно прибув до військової частини де і зараз проходить службу. У скоєному щиро кається, розуміє що вчинив порушення закону, тому і повернувся, щоб спонукати свою провину.

Суд визнав, відповідно до ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів, щодо обставин справи як обвинувачення так і захисту, оскільки учасники судового провадження проти цього не заперечують, та обставин справа не оспорюють.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.

Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Враховуючи, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, суд вважає за можливе призначити покарання позбавлення волі та застосувати до нього покарання згідно ст. 75 КК України. Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України враховує, що призначення покарання з випробуванням буде достатнім для виправлення засудженого і запобігання їм нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив :

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком один рік.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення тільки в порядку ст. 394 КПК України.

Копії вироку видати обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя