У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Косарєва В.І., Таран Т.С.

за участю прокурора

Брянцева В.Я.

та засудженого

ОСОБА_2

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 29
січня 2008 року справу за касаційними скаргами захисника ОСОБА_1 та засуджених
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на вирок апеляційного суду щодо них.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська
від 31 жовтня 2006 року засуджені:

ОСОБА_2, 1971 р. народження,
громадянин України, не судимий,

за ст.
187 ч.3 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ст. 186 ч.3
КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Згідно ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів суд визначив ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

ОСОБА_3, 1974 р. народження,
згідно ст. 89 КК України не судимий,

за ст.
185 ч.5 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ст. 186 ч.3
КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі; за ст. 185 ч.3 КК України на 3
роки 6 місяців позбавлення волі. Згідно ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів суд визначив ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на
строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України суд постановив звільнити ОСОБА_3
від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3
роки.

На відшкодування заподіяної потерпілим шкоди суд вирішив
стягнути на їх користь із засуджених указані у вироку суми.

За цим же вироком були засуджені ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо яких вирок не оскаржується.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнані винуватими у вчиненні при
указаних у вироку обставинах наступних злочинів.

14 червня 1997 року, о 3 год., ОСОБА_3, за попередньою
змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, шляхом проникнення у житло потерпілого
ОСОБА_9, що мешкав АДРЕСА_1, таємно викрали майно потерпілого на загальну суму
2 535 грн. 66 коп.

У ніч з 24 на 25 червня 1997 року, ОСОБА_3, за
попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, проникнувши у приміщення
бухгалтерії ЗАТ «Рибальський гранітний кар'єр», що знаходиться у м.
Дніпропетровську по вул. Томській, 283, таємно викрали звідти гроші в сумі 12
450 грн.

12 липня 1997 року, о 3 год. 30 хв., ОСОБА_3, за
попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, прийняв участь у таємному
викраденні майна потерпілої ОСОБА_10, що мешкалаАДРЕСА_2, шляхом проникнення у
її житло. Всього було викрадено майна потерпілої на загальну суму 81 233 грн.
50 коп.

У вересні-жовтні 1997 року, у нічний час, ОСОБА_3, за
попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, проникнувши у приміщення
будинку адміністрації підприємства вузла зв'язку Дніпропетровського
облводгоспу, що знаходиться у м. Дніпропетровську по вул. Тепличній, 9, таємно
викрали звідти гроші в сумі 3 000 грн.

У квітні-травні 1998 року, також у нічний час, ОСОБА_3,
за попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та особою, щодо якої
матеріали виділені у окреме провадження у зв'язку з її розшуком, проникнувши у
приміщення підприємства «Амурторг», що знаходиться у м. Дніпропетровську по
вул. Військовій, 51, таємно викрали звідти гроші в сумі 9 600 грн.

28 травня 1998 року, біля 23 год., ОСОБА_2, за
попередньою змовою з ОСОБА_9 і ОСОБА_6, проникнувши у приміщення ПП
«Ексклюзив-систем», розташованого у м. Кіровограді по вул. Гагаріна, 7, із
застосуванням до охоронця ОСОБА_11 насильства, що не було небезпечним для його
життя та здоров'я, відкрито викрали майно на загальну суму 5 840 грн. та деякі
документи.

У червні-липні 1998 року, у нічний час, ОСОБА_3, за
попередньою змовою з ОСОБА_4 та ОСОБА_7, проникнувши у приміщення підприємства
«Ремпобутторгсервіс», що знаходиться у м. Дніпропетровську по пр. Правди, 40-А,
таємно викрали звідти гроші, що належали директору цього підприємства ОСОБА_12,
в сумі 3 000 грн.

27 жовтня 1998 року, біля 21 год., ОСОБА_2, за
попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, шляхом проникнення у житло,
вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14, що мешкали у с.
Мішурин Ріг Дніпропетровської області. В результаті цього нападу засуджені
заволоділи майном та грішми потерпілих на загальну суму 12 407 грн. 26 коп.

У жовтні 1998 року, приблизно о 3 год. 30 хв., ОСОБА_3,
за попередньою змовою з ОСОБА_7 та невстановленими досудовим слідством особами,
через вікно проникли у приміщення буд. №6 на пл. Металургів у м.
Дніпропетровську, в якому знаходяться офіси різних підприємств, де із
застосуванням до охоронця ОСОБА_15 насильства, що не було небезпечним для його
життя та здоров'я, відкрито викрали у нього 1 500 грн.

20 квітня 1999 року, у вечірній час, ОСОБА_2, за
попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та двома невстановленими досудовим
слідством особами, вчинили розбійний напад на сім'ю ОСОБА_16 з проникненням у
їх житло -АДРЕСА_3. В результаті цього нападу засуджені заволоділи грошима та
майном потерпілих на загальну суму 470 925 грн.

Вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від
24 травня 2007 року було задоволено апеляцію прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої інстанції - вирок суду першої інстанції щодо
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у частині призначення покарання скасовано і постановлено
новий, за яким засуджено:

ОСОБА_2 за ст. 187 ч.3 КК України на 9 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ст. 186 ч.3
КК України на 5 років позбавлення волі. Згідно ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів суд визначив ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на
строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

ОСОБА_3 за ст. 185 ч.5 КК України, із застосуванням ст.
69 КК України, на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є
власністю засудженого; за ст. 186 ч.3 КК України на 4 роки 6 місяців
позбавлення волі; за ст. 185 ч.3 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення
волі. Згідно ст. 70 КК України за сукупністю злочинів суд визначив ОСОБА_3
остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією
всього майна, яке є власністю засудженого.

У касаційних скаргах та доповненнях до них:

захисник ОСОБА_1 просить вирок апеляційного суду щодо
ОСОБА_3 змінити - пом'якшити призначене йому покарання із застосуванням ст. 75
КК України, приймаючи до уваги дані, що характеризують засудженого та інші
обставини;

засуджений ОСОБА_3 також просить змінити вирок
апеляційного суду і пом'якшити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК
України, оскільки вважає цей вирок суворим та несправедливим, постановленим без
врахування даних про його особу, ролі та характеру його дій, каяття у скоєному
та інших обставин;

засуджений ОСОБА_2, як видно із змісту його скарги, фактично,
ставить питання про скасування винесених щодо нього судових рішень та закриття
провадження по справі у зв'язку з відсутністю доказів його вини і
безпідставністю визнання його винуватим у вчиненні перелічених у вироку
злочинів, яких він не вчиняв. У доповненнях до скарги засуджений просить
скасувати постановлені по справі судові рішення і направити справу на новий
судовий розгляд, а також на додаткове розслідування у зв'язку з неповнотою
слідства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_2
який підтримав скаргу і просив скасувати вирок, а справу направити на додаткове
розслідування, висновок прокурора про відсутність підстав для задоволення
поданих по справі касаційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши
викладені у скаргах захисника та засуджених доводи, колегія суддів вважає, що
ці скарги задоволенню не підлягають.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у
вчиненні ними перелічених у вироку злочинів відповідають дослідженим у судовому
засіданні доказам і щодо ОСОБА_3, не оспорюються у касаційних скаргах як
захисника, так і засудженого. Також не оспорюється у цих скаргах правильність
кваліфікації дій ОСОБА_3 за ст.ст. 185 ч.5, 186 ч.3, 185 ч.3 КК України.

Посилання засудженого ОСОБА_2 на те, що стосовно нього справу
було сфальсифіковано, на застосування до нього недозволених методів
розслідування і на те, що його засуджено за злочини, які він не скоював,
колегія суддів вважає надуманими і такими, що не відповідають встановленим по
справі обставинам.

Із змісту протоколу судового засідання видно, що і під
час судового розгляду ОСОБА_2 не визнавав себе винуватим у вчиненні
пред'явлених йому в обвинуваченні злочинів, хоча і не оскаржував вироку суду
першої інстанції, за яким його було визнано винуватим у вчиненні цих злочинів і
засуджено на 5 років позбавлення волі.

З врахуванням такої позиції засудженого, суд першої
інстанції обґрунтовано визнав за достовірні докази ті показання ОСОБА_2 та
інших засуджених, які вони давали у ході досудового слідства, у тому числі під
час відтворення обстановки та обставин події, розповідаючи про обставини
вчинення за участю ОСОБА_2 розбійних нападів та грабежу.

Зроблений судом першої інстанції і викладений у вироку
аналіз цих показань засуджених та показань указаних у вироку свідків і
потерпілих свідчить про те, що про вчинення засудженими деяких злочинів
працівникам міліції вперше стало відомо від самих засуджених, які через значний
період часу в явці з повинною, у показаннях при допиті указували на вчинення
ними тих чи інших злочинів.

При цьому, як свідчать матеріали справи, і під час
досудового слідства і у ході судового розгляду перевірялись і не знайшли свого
підтвердження посилання, зокрема, ОСОБА_2, на застосування недозволених методів
розслідування.

Крім того, достовірність зазначених показань засуджених
об'єктивно підтверджується сукупністю інших досліджених судом і викладених у
вироку доказів.

Так, показання потерпілих ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_13,
ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19, дані висновків судово-медичних експертиз співпадають
з указаними показаннями засуджених щодо обставин вчинення ними неправомірних
дій по заволодінню майном, у тому числі щодо особливостей поведінки, дій
засуджених, характеру заподіяних потерпілим тілесних ушкоджень та інше.

Таким чином, колегія суддів вважає, що дослідивши зібрані
по справі докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про
причетність ОСОБА_2 до вчинення ним перелічених у вироку злочинів і правильно
кваліфікував його дії за ст.ст. 186 ч.3, 187 ч.3 КК України.

Також мотивованим і аргументованим вважає колегія суддів
рішення суду апеляційної інстанції про необхідність скасування вироку суду
першої інстанції у зв'язку з м'якістю призначеного ОСОБА_3 та ОСОБА_2
покарання.

Зокрема, правильним є висновок апеляційного суду про те,
що з врахуванням ступені тяжкості вчинених засудженими злочинів, сумнівним є
рішення суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування
покарання на підставі ст. 75 КК України і про призначення ОСОБА_2 покарання із
застосуванням ст. 69 КК України, обґрунтування якого не відповідає вимогам цієї
статті.

Приймаючи до уваги ці та інші викладені у мотивувальній
частині вироку апеляційного суду обставини, колегія суддів вважає правильним
рішення апеляційної інстанції про необхідність задоволення апеляції прокурора і
скасування вироку суду першої інстанції у частині призначення ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 покарання та призначення їм більш
суворого покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_2 та захисника
ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 31 жовтня 2006 року та вирок апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 травня 2007 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - без
зміни.

Судді:

Таран Т.С.
Косарєв В.І.
Федченко О.С.