Справа № 452/3228/14-к
УХВАЛА
іменем України

06 листопада 2014 року слідчий суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , із участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження №0000709 по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 звернулася до місцевого суду із зазначеною скаргою. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що стосовно неї, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 громадянами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ще трьома невідомими було вчинено грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом хуліганство.
У судовому засіданні під час розгляду скарги заявник та її адвокат підтримали вимоги із посиланням на мотиви, викладені у зверненні до місцевого суду.
Прокурор заперечив скаргу та вважає винесену слідчим постанову законною і обґрунтованою виходячи із вимоги норм Закону та правових позицій.
Заслухавши твердження прокурора, пояснення заявника та позицію адвоката, дослідивши матеріали кримінального провадження (кримінальної справи) №0000709, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги, виходячи з наступного:
Постановою слідчого СВ Самбірського МВ ГУ МВСУ у Львівській області від 10.08.2014 року про закриття кримінального провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000709 від 12.07.2014 року, закрито у зв`язку з тим, що встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство» роз`яснив, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК (2341-14), що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з

очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Аналогічними є сьогодні правові позиції, що вбачається із листа Вищого спеціалізованого суду України №223-192/0/4-13 від 30.01.2013 року про необхідність правильної кримінально-правової оцінки хуліганства та відмежування його від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини, - що належить проводити за сукупністю ознак суспільно небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюються поняттям склад злочину і визначають діяння як злочинне та кримінально каране. Зокрема, в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив. При відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.
Зазначеного заявником у зверненні до суду не спростовано, а також у судовому засіданні під час розгляду скарги не наведено, а саме про склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 чи ч. 2 ст. 296 КК України і, саме в чиїх діях, і якими доказами це підтверджено.
Таким чином, суд приходить до висновку, що слід ОСОБА_4 відмовити у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження №0000709 по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Керуючись ст. ст. 306-307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження №0000709.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд протягом семи днів із дня її оголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом

Суддя Самбірського
міськрайонного суду ОСОБА_1