У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8
суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,
за участю прокурора ОСОБА_11
розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою заступника прокурора Донецької області на вирок Харцизького міського суду Донецької області від 12 лютого 2014 року щодо ОСОБА_5.

Вироком Харцизького міського суду Донецької області від 12 лютого 2014 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, судимого:

- 20.07.2010 року за ч. 1 ст. 164 КК України до 1700 грн. штрафу;

- 09.04.2012 року за ч. 1 ст. 190 КК України до 240 годин громадських робіт із самостійним виконанням штрафу;

- 08.07.2013 року за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 місяця 10 днів арешту із самостійним виконанням штрафу;

звільненого 16.08.2013 року за відбуттям покарання,

- засуджено за ч. 2 ст. 164 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 72 КК України ухвалено покарання у виді штрафу за вироком від 08.07.2013 року в розмірі 1700 грн. виконувати самостійно.

В апеляційному порядку вирок не переглядався.

За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за те, що він, будучи зобов'язаним, згідно з рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 16 грудня 2005 року сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 23 листопада 2005 року і до повноліття дитини щомісяця ј частину від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та будучи засудженим вироком того ж суду від 20 липня 2010 року за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн., починаючи з 01 червня 2010 року по 10 квітня 2012 року, умисно не виконував рішення суду, злісно ухилявся від сплати встановлених судом коштів на утримання неповнолітньої дитини, ніяких заходів до працевлаштування не вживав, у зв'язку з чим допустив виникнення заборгованості по аліментах за 22 місяці 10 днів, що становить 15292 грн.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_5 та направлення справи на новий судовий розгляд. Посилається на неправильне застосування кримінального закону при призначенні засудженому покарання. Вказує, що суд не урахував, що засуджений вчинив злочин до постановлення попереднього вироку, тому безпідставно не призначив йому покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, та правильність кваліфікації дій засудженого не оспорюються у касаційній скарзі.

Відповідно п. 4 ст. 70 КК України, якщо засуджений винен у злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, йому призначається покарання за сукупністю злочинів за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 засуджений даним вироком за злочин, який було вчинено ним у період з 01 червня 2010 року по 10 квітня 2012 року, тобто до постановлення попереднього вироку від 08 липня 2013 року, яким йому було призначено покарання у виді арешту на 1 місяць 10 днів та штрафу із самостійним виконанням покарання у виді штрафу. Арешт засудженим було відбуто, а покарання у виді штрафу залишилося невиконаним.

При призначенні покарання ОСОБА_5 судом прийнято рішення про самостійне виконання покарання у виді обмеження волі ч. 2 ст. 164 КК України та штрафу за попереднім вироком, яке не було відбуте засудженим, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 72 КК України. При цьому, хоча судом не зазначено у вироку, що остаточно покарання визначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, однак, по суті покарання призначено правильно, а тому підстав для скасування судового рішення щодо ОСОБА_5 із направленням справи на новий судовий розгляд немає.

Керуючись статтями 394-396, 398 КПК України від 28 грудня 1960 року та пунктами 11, 15 Перехідних положень КПК України від 13 квітня 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області залишити без задоволення.

Вирок Харцизького міського суду Донецької області від 12 лютого 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.

С у д д і :

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10