судів Судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської
головуючого - Сачука В.І.
суддів Гладкого С.В., Полюховича О.І.
прокурора Іванціва М.Р.
представника потерпілого ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_1
розглянула 2 вересня 2008 року у
відкритому судовому засіданні в місті Рівному кримінальну справу за апеляціями
засудженого ОСОБА_1 і потерпілого
ОСОБА_2 на вирок Млинівського районного суду від 3 березня 2008 року.
вироком ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Товпижин Млинівського
району Рівненської області, громадянин

України, з
середньою освітою, машиніст насосної станції Млинівської

центральної
районної лікарні, мешканець АДРЕСА_1, раніше не судимий,

засуджений за ч.1
ст.135 КК України на
два роки обмеження волі. На
підставі ст.ст. 75, 76 цього Кодексу звільнений від відбування
призначеного покарання з іспитовим строком один рік і покладенням на нього
обов'язків попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого та
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання,
роботи або навчання.

Постановлено стягнути із засудженого на користь:

- Млинівської
районної державної адміністрації 6 371 грн. 81 коп. витрат на лікування
потерпілого ОСОБА_2;

- ОСОБА_2 40 000 грн.
відшкодування моральної шкоди;

- держави:

- 624 грн. 79 коп. за проведення
судової трасологічної експертизи;

- 1202 грн. 25 коп. - судових авто
технічних експертиз;

- 196 грн. 14 коп. - судової
фізико-хімічної експертизи;

- 82 грн. 62 коп. - судово-медичної
імунологічної експертизи.

- 484 грн. 78 коп. державного мита.

Судом
вирішено питання щодо речових доказів.

ОСОБА_1 засуджений за те, що він 8
серпня 2005 року близько 21 години 30
хвилин керуючи автомобілем ВАЗ-21061, номерний знак НОМЕР_1, після
дорожньо-транспортної пригоди на вул.Поліщука в смт.Млинів Рівненської області
залишив місце події, внаслідок якої пішохід ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні
ушкодження у виді відкритих переломів нижньої третини кісток правої гомілки,
закритого перелому лівого стегна і гомілки,
забійної рани тім'яної
ділянки справа. Цим
поставив потерпілого у

небезпечний для життя стан, під час
якого ОСОБА_2 був позбавлений можливості вжити ефективних заходів до
самозбереження через отримані травми.

У поданих
на вирок апеляціях:

- засуджений ОСОБА_1 посилаючись на
незаконність і необґрунтованість вироку просить скасувати його та закрити
справу за відсутністю в діях складу злочину. Стверджує, що суд не дав належної
оцінки наявним у справі доказам. В доповненнях до апеляції зазначив, що позовна
заява прокурора не була оголошена в судовому засіданні і позов вирішено не
вірно;

- потерпілий ОСОБА_2 посилаючись на
порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, які допущені у ході
досудового слідства, просить скасувати ворок та повернути справу на додаткове
розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача,
засудженого ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляцію засудженого і
просили залишити без задоволення апеляцію потерпілого ОСОБА_2, потерпілого та
його представника, які підтримавши свою апеляцію, вважають, що апеляцію
засудженого слід лишити без задоволення, думку прокурора про залишення вироку
без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що до часткового задоволення підлягає тільки апеляція засудженого.

Висновок суду про винність ОСОБА_1 в
завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя
стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок
безпорадного стану через отримані травми ґрунтується на сукупності досліджених
у судовому засіданні доказів, які всебічно і об'єктивно досліджені та правильно
оцінені судом.

Твердження в апеляції засудженого на
відсутність у нього наміру залишити потерпілого в небезпечному для життя стані
з посиланням як на власні, так і показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 не
відповідають дійсності і спростовуються показами самого засудженого,
потерпілого, свідків, експерта і висновком судово-медичної експертизи.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 показав суду,
що коли разом з ОСОБА_7 виявили потерпілого, який лежав на проїзній частині
дороги, то з'явилась незнайома жінки. Інших осіб на місці події не було. Від
незнайомки дізналися, що перед їхнім приїздом вона бачила якийсь автомобіль,
який пригальмувавши в цьому місці, поїхав далі. Залишивши на місці пригоди
ОСОБА_7, він поїхав в лікарню і повідомив про подію. Через кілька хвилин
потерпілого забрали в лікарню (а.с.248-249).

Показання аналогічного змісту, які
досліджені судом першої інстанції, дав у ході досудового слідства і свідок
ОСОБА_7 (а.с.252).

Потерпілий ОСОБА_2 показав, що коли
вів у руках велосипед правим краєм проїзної частини дороги біля лікарні був
збитий автомобілем. Про обставини події нічого не пам'ятає, оскільки відразу
знепритомнів (а.с.247, 356).

Згідно висновку судово-медичної
експертизи, наявні у потерпілого ОСОБА_2 тілесні ушкодження у виді відкритих
переломів кісток нижніх кінцівок є тяжкими тілесними ушкодженнями за критерієм
небезпеки для життя (а.с.90-91).

Підтвердивши суду правильність свого
висновку, судово-медичний експерт Доманський А.Б. показав, що потерпілий не міг
вжити заходів для самозбереження тому, що був без свідомості (а.с.249-250).

Також судова колегія вважає
безпідставними доводи про залишення судом першої інстанції без
оцінки висновку автотехнічної експертизи
про відсутність у
водія

ОСОБА_1 технічної можливості
уникнути наїзду на пішохода та постанови про закриття кримінальної справи за
ч.2 ст.286 КК України за відсутністю складу злочину, оскільки він визнаний
винним не в порушенні правил безпеки руху, а в залишенні у небезпеці. Саме про
необхідність надання потерпілому допомоги тільки в умовах
лікарні показав суду експерт Доманський А.Б. (а.с.249-250).

Відповідно до вимог ст.281 КПК
повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти чи
неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота
або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Посилання потерпілого в апеляції на
однобічність і неповноту досудового слідства судова колегія вважає
безпідставними, оскільки з протоколів судового засідання та ознайомлення з
матеріалами справи вбачається, що жодних клопотань про усунення зазначеної в
апеляції неповноти і неправильності досудового слідства потерпілим та його
представником заявлено не було. Не можна визнати обгрунтованим і
твердження ОСОБА_2 на позбавлення
можливості оскаржити постанову слідчого
про закриття кримінальної справи за ч.2 ст.286 КК України, оскільки при
ознайомленні з її матеріалами клопотань щодо цього потерпілий не заявляв
(а.с.185).

Матеріали даної кримінальної справи
свідчать про достовірність і достатність доказів винуватості засудженого в
інкримінованому йому злочині. Постановлений вирок в частині кваліфікації дій
винного за ч.1 ст.135 КК України та призначеного йому покарання є законним і
обґрунтованим. Підстав для скасування вироку у цій частині і закриття справи
судова колегія не вбачає.

Як видно з протоколу судового
засідання на початку судового слідства була оголошена тільки позовна заява
потерпілого, а тому твердження засудженого про те, що позовна заява прокурора
не оголошувалась - вірне (а.с.245).

Разом з цим, колегія суддів враховує,
що при постановленні рішення про стягнення із засудженого витрат на лікування
потерпілого на користь Млинівської районної державної адміністрації суд не
врахував роз'яснень, які містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 7 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи,
яка потерпіла від злочину, та судових витрат» (із змінами, внесеними згідно з
Постановою Пленуму Верховного Суду №12 від 3 грудня 1997 року).
Згідно
цих роз'яснень, витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають
відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються
до відповідного державного
бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок
юридичної особи, якій належить останній. Матеріали справи свідчать, що докази
про фінансування лікарні саме Млинівською районною державною адміністрацією до
позовної заяви не додано (а.с.180) і судом не було з'ясовано джерел фінансування
лікарні.

Відповідно ст.91 КПК до судових витрат
відносяться суми, що мають бути видані експертам та які витрачені слідчими
органами і судом при провадженні у справі на зберігання, пересилання,
дослідження речових доказів. Дані про суми, які мали бути відшкодовані за
проведення вказаних експертиз, а також про те, що слідчими органами було
витрачено зазначені у вироку суми, в матеріалах справи відсутні, проте і цих
обставин не було враховано судом.

Тому з вироку слід виключити вказівку
про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судових витрат на проведення експертиз,
державного мита та витрат на лікування потерпілого на користь Млинівської
районної державної адміністрації.

Керуючись
ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів,

у х
в а л
и л а :

Апеляцію засудженого задовольнити
частково, а апеляцію потерпілого залишити без

задоволення.

Вирок Млинівського районного суду від
3 березня 2008 року щодо ОСОБА_1змінити.

Виключити з вироку
вказівку про стягнення
з ОСОБА_1 в дохід
держави

судових витрат на проведення
експертиз, державного мита та витрат на лікування потерпілого на користь
Млинівської районної державної адміністрації.

В решті вирок залишити без зміни.

С у
д д і

В.І.Сачук
С.В.Гладкий
О.І.Полюхович

З оригіналом згідно

Суддя-доповідач С.В.Гладкий