Справа № 1-20/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" лютого 2011 р.

Городнянський районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді Криворученко Д. П.

секретарі - Ребус С.О.,

з участю прокурора - Червонюк Ю.М.,

потерпілої - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Городня справу по обвинуваченню:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, проживаючого у Чернігівській області, Городнянському районі, с. Дроздовиця, вул. Жовтнева,32, раніше неодноразово судимого, останній раз 06.12.2007 року згідно вироку Люботинського міського суду Харківської області за ч.1 ст.309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, за постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 07.09.2009 року направленого для відбування покарання, за постановою Менського районного суду Чернігівської області від 19.10.2010 року звільненого умовно достроково від відбуття покарання на невідбутий строк 10 міс. 26 днів,

у скоєні злочину, передбаченому ч.2 ст. 121 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів на шлях виправлення не став, і в період умовно-дострокового звільнення від невідбутої частини покарання, знову вчинив умисний злочин.

Так, 21.11.2010 р. біля 1900 год., ОСОБА_2, перебуваючи за місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_4, будучи ображеним на поведінку батька ОСОБА_3, який в стані алкогольного спяніння лежав на підлозі в коридорі будинку, умисно наніс йому два удари ногою по животу спричинивши закриту травму живота з масивними крововиливами в брижу та стінку тонкого кишківника, розривом стінки тонкого кишечника, які згідно висновку судово-медичної експертизи носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя, що призвело до смерті потерпілого 24.11.2010 року у Городнянській центральній районній лікарні від інтоксикації, яка розвилась внаслідок розвитку розлитого фібринозно-гнійного перитоніту.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у предявленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України визнав повністю, заявлений цивільний позов прокурором на суму 94,02 грн у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого, не визнав. Від дачі показань у судовому засіданні відмовився, підтримавши показання дані обвинуваченим на досудовому слідстві. Цивільний позов не визнає у звязку з тим, що по приїзду карети швидкої медичної допомоги, давали гроші на лікування батька.

Будучи допитаним на досудовому слідстві, як обвинуваченим, показання якого оголошено та досліджено у судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що 21.11.2010 року разом з братом ОСОБА_4 та сусідом ОСОБА_5 в нежилому будинку, що на в проти його помешкання, вязали віники. Батько у цей час був вдома тверезий та дивився телевізор. Через деякий час він прийшов до будинку, однак батька вже не було. Біля 19 години вийшовши з нежилого будинку він побачив, що вхідні двері будинку відкриті і в коридорі горить світло. Коли зайшов до будинку, то побачив батька, який лежав в коридорі на підлозі обличчям донизу та спав. Він намагався перетягти батька в середину будинку, однак нічого не виходило та зачепився і впав біля батька. Вставши з підлоги розізлився на батька та вдарив його двічі ногою в лівий бік. Після цього пішов до брата та сусіда, щоб ті допомогли занести батька. Разом з ОСОБА_5 вони занесли батька в середину будинку та поклали його на ліжко. Весь цей час батько спав. Наступного дня, тобто 22.11.2010 року він пішов на роботу, а коли об 21 годині повернувся до дому, то батько лежав на ліжку та тримався за живіт. 23.11.2010 року разом з братом пішов на похорон знайомого, а коли прийшли до дому, то в будинку була тітка ОСОБА_6, рідна сестра батька, яка прийшла його провідати. Батьку стало гірше, він скаржився на сильні болі в животі і тоді вони вирішили викликати швидку медичну допомогу. По приїзду карети швидкої медичної допомоги, лікар оглянув батька та забрав до лікарні пояснивши це тим, що його необхідно оперувати. Наступного дня йому повідомили, що батько помер. /а.с.96-99/

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 від дачі показань відмовилась пояснивши це тим, що підтримує свої свідчення дані на досудовому слідстві.

На досудовому слідстві потерпіла ОСОБА_1, показання якої оголошено та досліджено у судовому засіданні пояснила, що у с. Дроздовиця, Городнянського району проживає її мати ОСОБА_6 та проживав рідний дядько ОСОБА_3. Коли був живий дядько, то між ним та його сином ОСОБА_2 виникали сварки і вона чула, що ОСОБА_2 бив того. 23.11.2010 року їй зателефонувала мати та повідомила, що дядька забрали до районної лікарні і попросила провідати його. 24.11.2010 року мати знову зателефонувала і повідомила, що дядька прооперували і він перебуває у тяжкому стані, а вже ввечері повідомила про його смерть. Вже на похоронах вона дізналась, що дядька побив син ОСОБА_7 і від отриманих тілесних ушкоджень він помер. /а.с.42/

Винність ОСОБА_2 в заподіянні потерпілому ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, окрім визнання вини самим підсудним, підтверджується також зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дав показання, що працює фельдшером в районній лікарні і в кінці листопада 2010 року він разом з водієм автомобіля швидкої медичної допомоги ОСОБА_9 виїжджав на виклик до с. Дроздовиця, Городнянського району де оглядав хворого ОСОБА_3. В будинку, крім хворого, були два чоловіки та жінка і він у них спитав, що трапилось ? Один з чоловік повідомив, що два дні тому потерпілий перебував у стані спяніння та впав в коридорі. Оглядом хворого було встановлено, що він мав синці на обличчі, животі та грудній клітці. Живіт у потерпілого був напружений і болісний, температура підвищена, артеріальний тиск знижений. Він констатував попередній діагноз: «закрита травма черевної порожнини, перитоніт»та забрав хворого в лікарню. Особисто хворий про отримані травми нічого не розказував.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердив показання свідка ОСОБА_8 в тій частині, що їздив з ним на виклик у с. Дроздовиця та додав, що коли перебував біля автомобіля то з будинку вийшов підсудний і на його запитання, що сталося, той відповів, що батько впав і у нього болить живіт. Через деякий час вийшов фельдшер, вони завантажили хворого у машину та повезли в лікарню. Стан хворого був тяжкий.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що покійний ОСОБА_3 є її рідним братом і 22.11.2010 року вона приходила до нього в гості. Брат лежав на дивані та жалівся на болі в животі, стогнав, казав що важко дихати. Він розповів, що його побив син ОСОБА_7. Вона принесла йому гарячого чаю та ліки, але вони не допомогли. Наступного дня брату стало гірше і вони викликали швидку медичну допомогу, яка забрала його до лікарні, а 24.11.2010 року він помер.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що дійсно разом з підсудним та його братом ОСОБА_4 вязали віники в нежилому будинку, що розташований поруч з господарством ОСОБА_4. Близько 19 години прийшов ОСОБА_2 та попросив допомоги занести батька в будинок, бо той в стані спяніння лежить на підлозі в коридорі. Він погодився допомогти і коли зайшов до коридору будинку, то побачив на підлозі лежачого ОСОБА_3. Потім вони з підсудним занесли ОСОБА_3 у середину будинку та поклали на ліжко. Чи були у того тілесні ушкодження він не бачив.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що є сином померлого ОСОБА_3 та братом підсудного. 21.11.2010 року він з сусідом ОСОБА_5 та братом вязали віники в нежилому будинку поблизу їх господарства. Близько 19 години брат кудись виходив, а коли повернувся, то попросив допомоги занести батька в будинок, бо той в стані спяніння і лежить в коридорі. ОСОБА_5 погодився допомогти і пішов з братом. Коли вже він прийшов у будинок, то побачив батька на ліжку обличчям донизу. Наступного дня батько жалівся на болі в животі, однак нічого не розповідав. Через день викликали швидку медичну допомогу і батька доставили у районну лікарню, а 24.11.2010 року він помер. Між батьком та братом інколи виникали сварки.

Крім того, винність ОСОБА_2 у інкримінуємому йому злочині, підтверджується документами, протоколами слідчих дій, висновками судових експертиз та речовим доказом, які досліджені у судовому засіданні, а саме:

- протоколом зявлення зі зізнанням ОСОБА_2, який заявив, що 21.11.2010 року вдома наніс тілесні ушкодження батьку ОСОБА_3 /а.с.3/;

- протоколом огляду місця події від 24.11.10 р., а саме будинку ОСОБА_3 /а.с.4-5/;

- протоколом від 25.11.2010 року огляду трупа ОСОБА_3, під час якого на трупі виявлені ушкодження /а.с.10-11/;

- висновком №1261 від 25.12.10 р. судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 з якого встановлено, що смерть його настала 24.11.10 р. від інтоксикації, яка розвилась внаслідок розвитку розлитого фібринозно-гнійного перитоніту, який у свою чергу виник внаслідок закритої травми живота з масивними крововиливами в брижу та стінку тонкого кишківника, розривом стінки тонкого кишечника. Ці тілесні ушкодження могли виникнути за 3-6 діб до смерті від дії тупих предметів і стосовно живої людини носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя /а.с.16-19/;

- висновком №260 від 10.12.10 р. судово-медичної імунологічної експертизи з якого встановлено, що в бурих слідах на фрагменті тканини, вилученої з підлоги під час відтворення обставин подій, знайдено кров людини і її походження від потерпілого ОСОБА_3 не виключається /а.с.28-30/;

- протоколом огляду від 17.01.2011 року речового доказу фрагменту тканини з залишком слідів крові /а.с.32/;

- протоколом від 25.11.10 р. відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_2, який на місці детально розповів і показав обставини нанесення 21.11.10 р. тілесних ушкоджень батьку ОСОБА_3 Крім того під час слідчої дій були виявлені та вилучені на підлозі сліди схожі на кров /а.с.74-80/.

Дослідивши наведені докази, перевіривши доводи обвинувачення та показання підсудного, суд приходить до висновку, що обвинувачення предявлене ОСОБА_2 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, а його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, конкретні обставини справи: поведінку потерпілого, наслідки, що настали від злочину, наявність цивільного позову прокурора, особу винного - його вік, сімейний стан, освіту, стан здоровя, негативну характеристику за місцем проживання, що раніше підсудний неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашену судимість і вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Обставиною, яка помякшує покарання підсудному, суд визнає - щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд рахує за необхідне визнати рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_2 вчинив новий умисний злочин маючи судимість за умисний злочин.

З урахуванням викладеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, той факт що підсудний вчинив злочин в період умовно дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, злісне небажання ОСОБА_2 стати на шлях виправлення, суд приходить до висновку, що йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Враховуючи те, що підсудний вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, то йому необхідно призначити покарання остаточно за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Люботинського міського суду Харківської області від 06.12.2007 року, перевівши на підставі ст.72 КК України менш суровий вид покарання в більш суровий з співвідношення: один день позбавлення волі два дні обмеження волі.

Розвязуючи цивільний позов прокурора Городнянського району Чернігівської області до підсудного про відшкодування витрат в сумі 94,02 грн по стаціонарному лікуванню потерпілого від злочину ОСОБА_3, суд вважає, що вказаний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки є обґрунтованим та доведеним у судовому засіданні. Згідно довідки №02-19/97 від 18.01.11 р. головного лікаря Городнянської ЦРЛ вартість лікування ОСОБА_3, який лікувався у хірургічному відділенні з 23.11.10 р. по 24.11.10 р., складає 94,02 грн. /а.с.101/

Суд рахує безпідставною та необґрунтованою позицію підсудного в тій частині, що фельдшеру швидкої медичної допомоги тітка ОСОБА_6 давала гроші на лікування батька, оскільки позов заявлений про стягнення вартості перебування потерпілого на стаціонарному лікування за один ліжко-день, а кошти, витрачені закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину стягуються при визнанні винним саме підсудного, у свою чергу доказів про відшкодування витрат на лікування ОСОБА_3, підсудним надано не було.

Речовий доказ: паперовий пакет з фрагментом тканини зі слідами крові, що зберігається у Городянському РВ УМВС України в Чернігівській області, слід знищити як річ яка немає цінності. /а.с.33-34/

Судові витрати по справі відсутні.

Підстав для зміни обраного ОСОБА_2 виду запобіжного заходу взяття під варту, до набрання вироком законної сили, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

На підставі ст.ст.71-72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Люботинського міського суду Харківської області від 06.12.2007 року, а саме: три місяці позбавленні волі, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років і три місяці.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2, до набрання вироком законної сили, залишити без змін - взяття під варту.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з дня його затримання, з 25.11.2010 року.

Цивільний позов прокурора Городнянського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Городнянської центральної районної лікарні Чернігівської області до ОСОБА_2 про відшкодування витрат по стаціонарному лікуванню потерпілого від злочину ОСОБА_3, задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_2 94,02 грн на користь держави в особі Городнянської центральної районної лікарні Чернігівської області, з зарахуванням на р/р 1937 МФО 853592 в УДК Городнянського району Чернігівської області за .

Речовий доказ: паперовий пакет з фрагментом тканини зі слідами крові знищити.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Головуючий - Суддя: ОСОБА_11