Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/6095/15-к
Провадження № 1-кп/644/394/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

у присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщені Оржонікідзевського районного суду м.Харкова /корпус 2/ кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, що має неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 рядового оператора-навідника, що зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.1, ч.2 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувальному акту ОСОБА_5 26 серпня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607/2014 від 21 липня 2014 року призваний до лав Зброєниїх Сил України та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №95 від 20.09.2014 року, яка з 17.09.2014 року входить до складу сил, що залучаються та беруть участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, зарахований на посаду оператора-навідника, де він проходить військову службу у званні солдата.

Згідно до ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України. В порушенні зазначених вимог, під час несення служби, приблизно наприкінці лютого 2015 року ( в ході проведення досудового розслідування точну дату встановити не представилось можливим) під час передислокації окремої гірсько-піхотної бригади № НОМЕР_2 , до якої він був прикомандирований, знаходячись в м.Дебальцево Донецької області, в приміщенні залізничного ліцею ОСОБА_8 знайшов три гранати РГД-5 із запалами до них та штик-ніж, котрі поклав до свого речового мішка.

10.04.2015 року ОСОБА_5 отримав наказ вибувати у звільнення за адресою АДРЕСА_1 , і не виклавши зі своєї речової сумки, а лише переклавши два корпуси від гранат РГД-5 окремо від запалів до них у різні кишені куртки, залишивши таким чином у своєму речовому мішку одну гранату РГД-5 у зібраному стані та штик-ніж, направився автобусом до м.Харкова.

10.04.2015 року близько 18 години 35 хвилин ОСОБА_5 знаходячись на території станції метро «Пролетарська» у м.Харкова, був зупинений працівниками міліції та в ході огляду у якого були виявлені та вилучені 3 гранати РГД-5 з номерами 170-82; 174-82; 174-82, 3 запали від гранат з номерами 150-84УЗРГДМ-2583; 82УЗРГДМ-2583; 150-84УЗРГДМ-2583, згідно до висновку комплексної судової вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу №104 від 25.05.2015 року, а також штик-ніж до АК-74, згідно висновку експертизи холодної зброї та конструктивно схожих з нею об`єктів №185 від 25.04.2015 року, які будучі військовослужбовцем та усвідомлюючи, що вказані предмети являються бойовими припасами, маючи намір на їх незаконне носіння та зберігання, незаконно без передбаченого Положенням про дозвільну систему, затвердженим Постановою КМУ №576 від 12 жовтня 1992 року ( зі змінами) та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою Наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року (зі змінами) дозволу, носив та зберігав при собі.

Тобто, будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Постановою КМУ №576 від 12 жовтня 1992 року ( зі змінами) та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою Наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року (зі змінами), незаконно носив при собі 3 гранати РГД-5, 3 запали від гранат, які є вибуховими та 1 штик-ніж до АК-47, виготовлений промисловим способом на фабричному устаткуванні і віднесений до холодної зброї колюче-ріжучої дії, однак 10.04.2015 року близько 18.35 години знаходячись на станції метро «Пролетарська» за адресою м.Харків проспект Московський, 299, був зупинений працівниками міліції та в ході огляду у якого були виявлені та вилучені вищезазначені предмети.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.1, ч.2 ст.263 КК України, за ознаками носіння бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, а також носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

В підготовчому судовому засіданні прокурором було подано угоду про визнання винуватості, у зв`язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 474 КПК України розгляд справи проводився в підготовчому засіданні.

Угоду про визнання винуватості укладено 11 червня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону майором юстиції ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_5 з другого боку, згідно умов якої ОСОБА_5 добровільно, без примусу та тиску в повному обсязі визнав свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст. 263 КК України. Сторони погодилися на визнання ОСОБА_5 винуватості та призначення покарання за ч.1 ст.263 КК України на підставі ст.69 КК України у виді арешту строком на 4 місяці, за ч.2 ст.263 КК України у виді арешту строком на 3 місяці. За сукупністю кримінальних правопорушень у відповідності до ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді арешту строком на 4 місяці з відбування покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Прокурор підтвердив, що угода укладена добровільно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст. 263 КК України. Захисник ОСОБА_5 подану угоду просив затвердити.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди міру покарання.

Відповідно до ст. 469 ч. 4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України судом перевірено відповідність вказаної угоди про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, та встановлено, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не виходять за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, з урахуванням положень пунктів 1- 2 ч. 1 ст. 65 КК України, при укладенні угоди враховано вимоги ст. 470 КПК України, її зміст відповідає вимогам, передбаченим ст. 472 КПК України.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Ухвалою слідчого судді від 11.04.2015 року було обрано запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту цілодобово. Строком на 2 місяці, тобто до 11.06.2015 року. Під час підготовчого засідання прокурор просив при вирішенні питання про затвердження угоди продовжити термін дії запобіжного заходу до набрання законної сили вироком суду. Захисник та обвинувачений проти продовження строк дії запобіжного заходу заперечували, посилаючись на те, що провина визнана, ОСОБА_5 не має наміру переховуватись та після набрання законної сили вироком суду добровільно прибуде для відбуття покарання. Під час розгляду клопотання про затвердження угоди встановлено, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, дружину, неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та служби, окрім того судом враховується звернення громадської організації «Спілка ветеранів АТО» щодо якостей ОСОБА_5 ..

Враховуючи думку учасників процесу, суд вважає, що підстав для продовження строку дії запобіжного заходу не вбачається.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні знищити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 474, 475 КПК України, суд,

-

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 11 червня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону майором юстиції ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_5 з другого боку.

Визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні злочину, передбаченого:

ч. 1 ст.263 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді арешту строком на 4 місяці.

ч. 2 ст.263 КК України та призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 3 місяці.

Відповідно до вимог ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити до відбуття покарання у вигляді арешту строком на 4 (чотири) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта при проведенні комплексної вибухо-технічної експертизи та експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу 3686 ( три тисячі шістсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок, при проведенні судової експертизи холодної зброї 736 ( сімсот тридцять шість) гривень 56 копійок.

Речові докази три корпуси від гранат РГД-5 та три запали до гранат типу УЗРГМ, штик-ніж до АК-74, що знаходяться на відповідальному зберіганні на території ХУПС вм.І.Кожедуба за адресою м.Харків вул..Клочківська, 228, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області протягом 30 діб з моменту його проголошення через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова:

- обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Головуючий:суддя ОСОБА_1