Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/232/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 409 (243) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.03.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000032 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 409 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він відмовився від несення обов`язків військової служби, за таких обставин.

18 травня 2014 солдат ОСОБА_8 , будучи призваним за мобілізацією проходити військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , на посаді кулеметника, діючи всупереч інтересам служби та вимогам Статутів Збройних Сил України, відкрито відмовився від несення обов`язків військової служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 . Так, 23.09.2014 о 10.00 год. солдат ОСОБА_8 прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та в кабінеті стройової частини в присутності своїх співслужбовців відкрито висловив свою відмову від несення обов`язків військової служби. Надалі, цього ж дня, 23.09.2014 солдат ОСОБА_8 , діючи умисно та реалізуючи свій злочинний намір щодо відмови несення обов`язків військової служби в кабінеті стройової частини військової частини польова пошта НОМЕР_1 власноруч склав рапорт про те, що він відмовляється проходити військову службу в Збройних Силах України та виконувати службові обов`язки за посадою, у зв`язку з чим в такий спосіб останній підтвердив свою відмову від несення обов`язків військової служби. В подальшому, 03.10.2014 солдат ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір щодо відмови від несення обов`язків військової служби, прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 з лікування та на підтвердження своїх дій, повторно склав власноручно рапорт на ім`я командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про небажання проходити військову службу.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшити обвинуваченому призначене судом першої інстанції покарання та призначити покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Обгрунтовує свої доводи тим, що відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкція ч. 2 ст. 409 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 409 КК України, являється злочином середньої тяжкості.

При ухваленні вироку суд першої інстанції не прийняв до уваги та не дав належної правової оцінки тому факту, що будь-яких тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_8 не настало. Також суд першої інстанції не дав належної правової оцінки поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 , який під час досудового слідства і в ході судового розгляду, кримінального провадження повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенню, щиро розкаявся у вчиненому, своєю поведінкою в ході досудового слідства активно сприяв розкриттю правопорушення.

ОСОБА_10 пояснював що дійсно перебував на службі в лавах Збройних Сил України на посаді кулеметника військової частини польова пошта НОМЕР_1 , прийняв присягу та після півторамісячної підготовки був направлений для проходження подальшої служби в зону проведення антитерористичної операції. 01 вересня 2014 року при переїзді з міста Червоний Партизан до міста Дзержинськ отримав осколкове поранення в руку. Від госпіталізації відмовився та отримував медичну допомогу по місцю проживання в м. Кіровограді. Після отриманого поранення в руку в нього з`явився страх за власне життя, тому він вирішив відмовитися від подальшого проходження військової служби. Таким чином, ним був поданий письмовий рапорт на ім`я командира військової частини про те, що він не бажає в подальшому проходити військову службу.

Судом першої інстанції також не дана належна правова оцінка тим обставинам, що ОСОБА_8 раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, на обліках в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває. Крім того, ОСОБА_8 має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 , 2009 року народження та матір похилого віку.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в його інтересах, які підтримали свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Як встановлено матеріалами справи, досудове і судове слідство по ній проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України, при обставинах вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, відповідають фактичним обставинам справи, через що досліджувалися в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і ніким з учасників процесу не оскаржуються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 409 КК України, як відмовлення від несення обов`язків військової служби.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину відповідно до ст. 12 КК України, індивідуальні особливості обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Разом з тим, призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, будь-яких тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_8 не настало. Під час досудового слідства і в ході судового розгляду справи, обвинувачений повністю визнав свою вину у вчинені кримінального правопорушення, щиро розкаявся в вчиненому, активно сприяв розкриттю правопорушення. Крім того, ОСОБА_8 перебував на службі в лавах Збройних Сил України кулеметником військової частини польова пошта НОМЕР_1 , прийняв присягу та після півторамісячної підготовки брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області з 16 липня по 01 вересня 2014 року, під час якої отримав поранення.

Судом першої інстанції також не дана належна правова оцінка тим обставинам, що ОСОБА_8 раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, на обліках в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває. Крім того, ОСОБА_8 має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 , 2009 року народження та мати похилого віку. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи і даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим виправлення та перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст. 75 КК України та покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_8 в частини призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 409 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, навчання.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4