ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

потерпілого: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, який не працює, не одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Приблизно наприкінці серпня 2014 року ОСОБА_3 у зв`язку із виникненням гострої потреби у збереженні робочого місця з метою відкриття водійської категорії Д на право керування автобусами, в яких місць для сидіння, крім сидіння водія, перевищує 16, звернувся до акредитованого закладу - Запорізької об`єднаної технічної школи товариства сприяння оборони України (надалі ЗОТШ ТСОУ), розташованої за адресою: м. Запоріжжя вул. Правди, 50. Знаходячись в приймальні директора ЗОТШ ТСОУ він зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_4 , який, не будучи офіційно працевлаштованим в ЗОТШ ТСОУ, в ході особистої бесіди запропонував ОСОБА_3 свої послуги щодо отримання останнім вищезазначеної категорії. При цьому, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на підбурювання до надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, переконав ОСОБА_3 , що останній не зможе у встановленому законом порядку отримати водійське посвідчення вищевказаної категорії у строки, які йому необхідні, а саме у жовтні місяці поточного року, у зв`язку із необхідністю проходження навчання у автошколі щонайменше протягом двох місяців. Але при цьому, ОСОБА_4 повідомив, що ОСОБА_3 може пройти курси водіїв та отримати водійське посвідчення у жовтні 2014 року тільки за умови надання неправомірної вигоди службовим особам УДАІ ГУ МВС України в Запорізькій області. При цьому, ОСОБА_4 пообіцяв ОСОБА_3 , що за умови надання останнім неправомірної вигоди вказаним службовим особам, він зможе домовитися про видачу на ім`я ОСОБА_3 посвідчення водія в УДАІ Запорізької області, у тому числі за виготовлення свідоцтва про проходження курсів водіїв, медичної довідки на ім`я ОСОБА_3 , успішну здачу іспитів у відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУ МВС України в Запорізькій області.

У подальшому 07.10.2014 року ОСОБА_4 , знаходячись в районі цирку, що розташований по вул. Рекордна, 41 в м. Запоріжжя, в ході особистої зустрічі з ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні наміри повторно повідомив останньому, що він не зможе отримати водійське посвідчення категорії Д без надання неправомірної вигоди службовим особам УДАІ ГУ МВС України в Запорізькій області у сумі 4 500 грн. Крім того, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_3 , що за умови надання неправомірної вигоди вказаним службовим особам останньому не потрібно проходити навчання в автошколі та здавати екзамени в УДАІ ГУ МВС України в Запорізькій області. Далі, продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 копії його паспорта, ідентифікаційного податкового номеру, водійського посвідчення та 4 фотокартки з метою створення у останнього враження щодо серйозності своїх намірів. При цьому, ОСОБА_4 пояснив ОСОБА_3 , що неправомірну вигоду у розмірі 4500 грн. він передасть службовим особам відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУ МВС України в Запорізькій області за вчинення ними дій, що входять до їх службових повноважень, а саме прийом ними екзамену та після позитивної здачі цього екзамену видачу водійського посвідчення категорії Д, запевнивши при цьому ОСОБА_3 , що останній без надання неправомірної вигоди службовим особам відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області не зможе отримати таке посвідчення, а в подальшому 09.10.2014 року приблизно о 13.40 отримав від ОСОБА_3 неправомірну вигоду у розмірі 4500 грн., тобто своїми діями ОСОБА_4 схилив ОСОБА_3 до надання службовій особі, неправомірної вигоди за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Крім того, 09.10.2014 року, приблизно о 13.40 ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3 шляхом обману, знаходячись біля будинку № 50 по вул. Правди у м. Запоріжжя одержав від останнього грошові кошти у сумі 4500 грн., запевнивши ОСОБА_3 у тому, що він зможе отримати медичну довідку, свідоцтво про закінчення курсів водіїв категорії Д на ім`я останнього та надати неправомірну вигоду службовим особам УДАІ ГУ МВС України в області з метою подальшого отримання ОСОБА_3 водійського посвідчення категорії Д, хоча в дійсності передавати вказані грошові кошти у вигляді неправомірної вигоди за вищезазначені дії не мав наміру, таким чином, заволодівши шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_3 , чим спричинив останньому матеріальні збитки на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, суду надав показання, що він дійсно пообіцяв ОСОБА_3 , що за умови надання останнім неправомірної вигоди службовим особам, він зможе домовитися про видачу на ім`я ОСОБА_3 посвідчення водія в УДАІ Запорізької області, у тому числі за виготовлення свідоцтва про проходження курсів водіїв, медичної довідки на ім`я ОСОБА_3 , успішну здачу іспитів у відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУ МВС України в Запорізькій області. 09.10.2014 року приблизно о 13.40 знаходячись біля будинку № 50 по вул. Правди у м. Запоріжжя він одержав від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 4500 грн., запевнивши ОСОБА_3 у тому, що він зможе отримати медичну довідку, свідоцтво про закінчення курсів водіїв категорії Д на ім`я останнього та надати неправомірну вигоду службовим особам УДАІ ГУ МВС України в області з метою подальшого отримання ОСОБА_3 водійського посвідчення категорії Д.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 суду пояснив, що приблизно наприкінці серпня 2014 року у зв`язку із виникненням гострої потреби у збереженні робочого місця з метою відкриття водійської категорії Д на право керування автобусами, в яких місць для сидіння, крім сидіння водія, перевищує 16, він звернувся до акредитованого закладу - Запорізької об`єднаної технічної школи товариства сприяння оборони України. Знаходячись в приймальні директора ЗОТШ ТСОУ він зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_4 , який в ході особистої бесіди запропонував йому свої послуги щодо отримання вищезазначеної категорії. При цьому, ОСОБА_4 , переконав його, що він не зможе у встановленому законом порядку отримати водійське посвідчення вищевказаної категорії у строки, які йому необхідні, а саме у жовтні місяці поточного року, у зв`язку із необхідністю проходження навчання у автошколі щонайменше протягом двох місяців. При цьому, ОСОБА_4 пообіцяв йому, що за умови надання ним неправомірної вигоди службовим особам УДАІ Запорізької області, він зможе домовитися про видачу на його ім`я посвідчення водія в УДАІ Запорізької області. В подальшому 09.10.2014 року приблизно о 13.40 він передав ОСОБА_4 неправомірну вигоду у розмірі 4500 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд при встановлені фактичних обставин справи обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_3 , а також дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України, як підбурювання до надання службовій особі, неправомірної вигоди за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища; а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які кримінальний закон відносить до не тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає: щире каяття у вчиненому, відшкодування збитків потерпілому.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, суд вважає за необхідне призначити серед альтернативних видів основних покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав його винним, покарання у виді обмеженням волі на певний строк із звільненням обвинуваченого його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, яке є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів.
Також, санкцією ч. 1 ст. 369 КК України передбачено додаткове покарання у виді спеціальної конфіскації. Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для його застосування суд виходить з наступного.
Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд має призначати покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
З урахуванням вимог ст. 96-2 КК України, оскільки грошові кошти, які були предметом злочину, належать ОСОБА_3 , в даному конкретному випадку спеціальна конфіскація не застосовується.
Враховуючи, що прокурором не надані суду відомості щодо речових доказів по справі, питання про їх долю відповідно до ст. 100 КПК України суд не вирішує.
Вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

В обвинувальному акті зазначено про розмір витрат на залучення експерта для проведення експертизи під час досудового розслідування, які за переліченим змістом є вартістю проведеної по справі під час досудового розслідування експертизи на загальну суму 368, 94 грн.

Разом з тим, ч. 2 ст. 124 КПК України передбачає стягнення з обвинуваченого, в разі ухвалення обвинувального вироку, на користь держави лише документально підтверджених витрат на залучення експертів, а не вартості проведення експертиз, яку ст. 118 КПК України не віднесено до процесуальних витрат.

Оскільки дані про розмір витрат на залучення експертів та виконану роботу експертів, що не є їх службовим обов`язком, відсутні, питання про процесуальні витрати судом не вирішується.

Враховуючи, що строк застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту сплив 20.12.2014 року, що вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, а матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 надійшли до суду 30.12.2014 року, тому відсутні підстави для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 слід залишити без розгляду за його заявою, у зв`язку з повним відшкодуванням потерпілому завданої злочином шкоди.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України і призначити покарання
за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України 2 (два) роки обмеження волі без спеціальної конфіскації,
за ч. 1 ст. 190 КК України 1 (один) рік обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за ч. 1 ст. 190 КК України більш суворим за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 2 (два) роки обмеження волі без спеціальної конфіскації.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально - виконавчу інспекцію.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 залишити без розгляду за його заявою, у зв`язку з повним відшкодуванням завданої злочином шкоди.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений. Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду після його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1