УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №619/2642/12 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121, ч.2 ст.162, ч.2 ст.304 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу №619/2642/12 за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2014 року яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні злочинів, передбачуваних ч.2 ст.121, ч.2 ст.162, ч.2 ст.304 КК України і призначено покарання:
· за ч.2 ст.121 КК України - у виді 7 років і 8 місяців позбавлення волі;
· за ч.2 ст.162 КК України - у виді 3 років позбавлення волі;
· за ч. 2 ст.304 КК України - у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 7 років 8 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній - утримання під вартою.
В строк відбування покарання зараховано час перебування під вартою з 02.10.2014 року.
Початок строку відбування покарання обчислено з 02.10.2014 року.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 залишено без розгляду.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 24 липня 2012 року, близько 23 години, ОСОБА_6 перебуваючи за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_1 , разом із знайомим ОСОБА_8 розпивали спиртні напої. Після вживання значної кількості спиртного, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_6 пройти до будинку де проживав ОСОБА_9 , та вчинити над ним на ґрунті особистих неприязних відносин фізичну розправу. Після цього, ОСОБА_6 являючись матір`ю неповнолітнього ОСОБА_10 , перебуваючи у кімнаті власного будинку за вищевказаною адресою, достовірно знаючи, що її неповнолітній син ОСОБА_10 являється неповнолітнім, і маючи умисел на втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність, запропонувала йому пройти з ними до ОСОБА_9 , який проживав в буд. АДРЕСА_1 , та незаконно без згоди власника проникнути до будинку, з метою вчинення фізичної розправи над останнім, таким чином втягнула неповнолітнього ОСОБА_10 в злочинну діяльність.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 24 липня 2012 р., приблизно о 23 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та неповнолітнім ОСОБА_10 , направилися до будинку АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_9 разом із співмешканкою ОСОБА_11 . Підійшовши до даного будинку, вони виявили, що вхідні двері в будинок були зачинені. Перебуваючи біля будинку в якому проживали ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та неповнолітнім ОСОБА_10 , маючи умисел на незаконне, тобто без згоди власника проникнення до будинку ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , та реалізовуючи його, заздалегідь домовившись про проникнення до будинку з ОСОБА_8 та неповнолітнім ОСОБА_10 , через вхідні двері будинку, які відчинив ОСОБА_10 , незаконно проникли в будинок, і пройшли до кімнати будинку де відпочивав ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Перебуваючи в кімнаті будинку, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вчинили насильницькі дії та фізичну розправу над ОСОБА_9 , а неповнолітній ОСОБА_10 , перебуваючи в кімнаті будинку, спостерігав за їхніми діями.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 24 липня 2012 р., приблизно о 23 годині, ОСОБА_6 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, та перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин з мешканцем с. Андрушки ОСОБА_9 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, умисно нанесла ОСОБА_9 декілька ударів дерев`яною палицею по голові, коли він лежав на дивані, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася крупно плямистими крововиливами (конвексикально) під м`які мозкові оболонки в лівій скроневій ділянці, розміром до 5 см в діаметрі, на протилежній ділянці 2,5 см. в діаметрі, субдуральний крововилив об`ємом до 150 мл. В ділянці лівої півкулі головного мозку, переважно по конвексикальній поверхні, крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови розмірами 9x8 см., в лівій лобно-скроневій ділянці (проекційно відповідає забійній рані). Забійна рана в лівій лобно-скроневій ділянці розмірами 2,5x0,5 см., а також темно-червона рідка кров в серці і великих судинах, точкові крововиливи в серозні оболонки, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів.
Смерть постраждалого ОСОБА_9 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася субдуральним крововиливом, плямистими крововиливами під мозкові оболонки, крововиливом в м`які тканини голови з наявністю в даній ділянці забійної рани, синця в ділянці лівого вуха, садно на носі, які являють собою єдиний механізм виникнення черепно-мозкової травми, мають ознаки тяжких по причині загрози для життя, знаходяться в причинному зв`язку зі смертю.
В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальну справу щодо неї направити на новий судовий розгляд. При цьому, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінальної справи та на істотні порушення судом вимог КПК України при її розгляді. Наголошує, що постанова від 24.10.2012 р. про притягнення її в якості обвинуваченої, винесена слідчим за відсутності жодних підстав і без відповідного ознайомлення її з цією постановою, при тому, що на той час вона перебувала на лікуванні у Житомирському обласному протитуберкульозному диспансері. Крім того, наголошує, що їй не було надано для ознайомлення обвинувальний висновок та матеріали кримінальної справи. Одночасно, звертає увагу на помилковість висновку суду про існування неприязних відносин між нею та потерпілим ОСОБА_9 , які навпаки були дружніми, що підтверджується потерпілою ОСОБА_11 . Також, звертає увагу на суперечності між показаннями ОСОБА_8 викладених у вироку та показаннями останнього під час досудового слідства. Звертає увагу на те, що нанесення тілесних ушкоджень потерпілому відбулося 24.07.2012 р., а її було доставлено до суду у жовтні 2014 року з повідомленням її про розшук, хоча вона постійно перебувала за постійним місцем свого проживання та не отримувала будь-яких відповідних повідомлень про судовий розгляд. Наголошує, що свою вину визнає частково, а саме в частині її перебування 24.07.2012 р. разом із сином в нічний час в оселі потерпілого ОСОБА_9 .
В запереченнях на апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 , старший прокурор прокуратури Попільнянського району ОСОБА_13 просить залишити апеляційну скаргу останньої без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Наголошує, що вирок суду є законним та справедливим.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка заперечила щодо задоволення апеляції засудженої, перевіривши матеріали кримінальної справи та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.365 КПК України (в редакцій 1960 року), обговоривши наведені в апеляції доводи, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.323 КПК України (в редакції 1960 року) вирок повинен бути законним і обґрунтованим та ґрунтуватись лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції виконав вищезазначені вимоги КПК України при розгляді справи та виніс законне та обґрунтоване рішення.
Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини засудженої ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.162, ч.2 ст.304 КК України за обставин, встановлених у вироку є вірним, оскільки ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, зібраних у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку і належно оцінених судом.
При цьому, суд першої інстанції у вироку правильно проаналізувавши, належно оцінив і спростував показання засудженої ОСОБА_6 відносно її непричетності до нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, посилаючись на їх суперечність, непослідовність та спростування показань останньої іншими доказами по кримінальній справі.
Так, засуджена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.162, ч.2 ст.304 КК України визнала частково та в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 24.07.2012 р., приблизно о 22 год., під час перебування в її будинку, ОСОБА_14 запропонував ОСОБА_15 сходити до чоловіка на ім`я ОСОБА_16 , який проживав по вул. Комсомольській, щоб з ним «розібратися». ОСОБА_17 погодився сходити з ОСОБА_18 , і її син також з ними погодився сходити. Вона, також, виявила бажання йти з ними, оскільки була зла на ОСОБА_16 , в зв`язку з тим, що він її оговорював перед чоловіком. Тому, вона пішла до нього додому, щоб вдарити ОСОБА_16 по інтимному місцю. Вони всі були в нетверезому стані і прийшли до будинку, в якому проживав ОСОБА_16 разом з ОСОБА_19 . Вхідні двері будинку були зачинені. Хтось із них стукав у двері, але їм ніхто не відчинив. ОСОБА_14 сказав її сину ОСОБА_20 , щоб той заліз у вікно, яке знаходиться біля вхідних дверей. ОСОБА_20 потрапивши в середину будинку, відчинив їм вхідні двері. Хто перший зайшов до будинку вона не пам`ятає, так як була в нетверезому стані, але вони всі вчотирьох пройшли до кімнати будинку, де на дивані спали ОСОБА_16 та ОСОБА_21 . Вона бачила, що лежали дерев`яні ножки від стільця. ОСОБА_21 вибігла з кімнати. Після того, ОСОБА_14 перебуваючи біля ліжка на якому лежав ОСОБА_16 , наносив кулаком руки ОСОБА_16 удари в голову. Після того, вона побачила, так як ОСОБА_20 присвітив ліхтарем, що ОСОБА_14 бив сильно ОСОБА_16 і почала кричати, «чого він так сильно б`є його», і він їй відповів «що він знає за що». Вона, також, вдарила ОСОБА_16 палицею по ногам, більше вона його не била. Однак, бачила, як палицею ОСОБА_16 бив її син ОСОБА_20 . Вона його відтягла і сказала, після чого, вони вийшли з будинку.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції дав показанням ОСОБА_6 відповідну оцінку, обґрунтувавши свій висновок щодо вини останньої, як показаннями потерпілої ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 , неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , так і іншими матеріалами кримінальної справи, а саме: протоколом огляду місця події від 25.07.2012 р., протоколом огляду трупа від 25.07.2012 р., відповідними протоколами відтворення обстановки та обставин події від 26.07.2012 р., протоколом очної ставки від 25.07.2012 р. між свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , протоколом очної ставки від 31.07.2012 р. між свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , протоколом очної ставки від 11.09.2012 р. між потерпілою ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , висновком судово-медичної експертизи № 3386/131 від 20.09.2012 р. та висновком судово-медичної експертизи № 168 від 23.10.2012 р.
Так, ОСОБА_8 під час судового розгляду дав показання про те, що 24.07.2012 р., в денний час, він з ОСОБА_22 прийшли до ОСОБА_6 , щоб її провідати, та розпити спиртне, яке мали при собі. На кухні з нею, та з її чоловіком вони розпили самогон. Потім в ході розмови ОСОБА_6 запропонувала їм сходити з нею до ОСОБА_23 . До ОСОБА_24 пішов він, ОСОБА_6 , ОСОБА_17 та син ОСОБА_25 . Прийшовши на подвір`я до будинку, де проживав ОСОБА_26 , вони підійшли до вхідних дверей, які були зачинені. ОСОБА_27 відповів, що він зараз відчинить двері, і відразу вскочив у кватирку, і відчинив двері. Відчинивши двері, він зайшов перший у приміщення, за ним ОСОБА_28 , а за ними ОСОБА_20 . Він зайшов перший у кімнату і побачив, що на підлозі стояв ОСОБА_26 , він його відразу схватив за одяг на грудях та наніс два удари правою рукою. Перший удар потрапив у ніс, другий удар потрапив у підборіддя. Від отриманих ударів ОСОБА_26 сів на диван. ОСОБА_26 почав говорити до них, «чому вони прийшли у будинок». Він був теж у нетверезому стані. Побачивши те, що ОСОБА_26 знаходиться у нетверезому стані, він вирішив вийти з кімнати, і повернувся на вихід. Перебуваючи на порозі кімнати, він почув крики. Коли повернувся, то побачив, що ОСОБА_6 наносила ОСОБА_29 удари дерев`яною палицею у вигляді ніжки від стільця. Він лежав на дивані, а вона в той час наносила удари палицею. Останній удар вона нанесла по спині, ближче до шиї. Він підійшов до ОСОБА_6 , і її відтягнув. Після того, він вийшов з кімнати, і вони направилися назад до будинку ОСОБА_30 , де в продовжили розпивати спиртне.
Показання ОСОБА_8 , який раніше був засуджений по цій справі вироком від 25.01.2013 року (т.3 а.с.139) за ч.2 ст.162 КК України, є послідовними, істотних суперечностей в порівнянні з показаннями даними ним в ході досудового слідства не містять, є належним доказом вини ОСОБА_6 , які суд першої інстанції обґрунтовано поклав у основу мотивувальної частини вироку.
Показаннями потерпілої ОСОБА_11 підтверджуються обставини нанесення засудженою ОСОБА_6 не менше трьох ударів палицею ОСОБА_29 в область голови.
Колегія суддів вважає, що аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності та кожен окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, про винність засудженої ОСОБА_6 в інкримінованих їй діях, з наведенням мотивів за яких взято до уваги одні докази та відкинуто інші.
При цьому, в апеляційній скарзі засудженої ОСОБА_6 не наведено обґрунтованих аргументів, які спростовували б висновки суду першої інстанції, щодо її винності у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 та незаконності судового рішення, і давали б підстави для його скасування.
Засуджена ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі наголошує на відсутності у неї, як мотивів спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, які в подальшому призвели до смерті останнього, так і неприязних відносин між нею та загиблим.
Однак, ці апеляційні доводи засудженої спростовується не тільки вищенаведеними матеріалами кримінальної справи, а й протоколом судового засідання від 26.12.2014, згідно до змісту якого, у відповідь на запитання прокурора засуджена ОСОБА_6 відповіла, що пішла до місця проживання ОСОБА_9 з метою вдарити його, оскільки останній розповів її чоловікові ОСОБА_31 про те, що у нього ( ОСОБА_9 ) були інтимні стосунки з нею.
Крім того, спростовується матеріалами справи і апеляційні посилання засудженої ОСОБА_6 відносно оголошення її в розшук і доставки у суд першої інстанції у жовтні 2014 року, при тому, що вона постійно перебувала за місцем проживання та не отримувала жодних повідомлень відносно судового розгляду.
Так, згідно до матеріалів справи, засуджену ОСОБА_6 , у відповідності до положень ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» було направлено на лікування до Житомирського обласного протитуберкульозного диспансеру, в якому остання перебувала на стаціонарному лікуванні з 29.04.2013 по 14.05.2013 року, а кримінальну справу відносно неї було зупинено постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 15.01.2013 р.
З урахуванням повідомлення від Житомирського обласного протитуберкульозного диспансеру від 18.07.2013 р. (т.2 а.с.186), постановою Попільнянського районного суду від 05.08.2013 року (т.2 а.с.188) судове слідство по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_32 було відновлено.
При цьому, хоча судом першої інстанції направлялися відповідні повідомлення на адресу проживання ОСОБА_6 , однак остання на жодне призначене судове засідання до суду не з`являлася та була відсутня за місцем свого проживання.
З урахуванням зазначеного, постановою Попільнянскького районного суду від 02.10.2013 р. підсудну ОСОБА_6 було оголошено в розшук та змінено їй запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою (т.2 а.с.206).
Також, спростовується матеріалами справи й апеляційні посилання засудженої ОСОБА_6 на порушення слідством вимог КПК України при винесені постанов про притягнення її в якості обвинуваченої. Так, з винесеною слідчим СВ Попільнянського РВ УМВС від 24.10.2012 р. постановою про притягнення ОСОБА_6 в якості обвинуваченої, підозрюваній ОСОБА_6 наведена постанова була оголошена із роз`ясненням суті обвинувачення 24.10.2012 р., що підтверджується підписом останньої (т.2 а.с.44-45). Крім того, згідно до змісту протоколу пред`явлення обвинувачення від 24.10.2012 р., обвинуваченій ОСОБА_6 була вручена копія вищенаведеної постанови, що знову ж таки підтверджується особистим підписом останньої (т.2 а.с. 46). Одночасно, обвинувачена ОСОБА_6 не мала і будь-яких зауважень чи доповнень при ознайомленні її з матеріалами кримінальної справи, з огляду до змісту протоколу про пред`явлення обвинуваченій матеріалів справи від 25.10.2012 р. (т.2 а.с. 69).
Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції вирішив це питання відповідно до положень, передбачених ст.65 КК України, оскільки належним чином врахував ступінь тяжкості і суспільну небезпечність вчинених засудженою злочинів, позитивні характеристики і її ставлення до вчиненого, при тому, що обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено, за обтяжуючою обставиною вчиненням злочину ОСОБА_6 є перебування в стані алкогольного сп`яніння.
Обране судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 за видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Таким чином, порушень вимог кримінально-процесуального закону під час розгляду справи, на які посилається засуджена в апеляційній скарзі, та які могли б вплинути на правильність висновків суду, законність та обґрунтованість вироку, апеляційним судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України (1960 року) апеляційний суд, -
Апеляцію засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2014 року без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою , - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді :