Справа 11-565 2007р Головуючий
І інстанції: Хоменко
ч.1 КК Доповідач СердюкО.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня
2007 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду
Чернігівської області в складі:

головуючого
судді - Сердюка ОХ.

суддів - Щербакова 0, С. » Зенченко
Т, С»

при
секретарі- Носко
Л.А.

за
участю прокурора - Надточій О.О.

потерпілого
- ОСОБА_1

адвоката - ОСОБА_2

засудженого - ОСОБА_3

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові кримінальну справу за апеляцією старшого помічника прокурора
Ріпкинського району на вирок Ріпкинського районного суду від 1 серпня 2006
року,

яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець та мешканець АДРЕСА_1,
росіянин, громадянин України, з середньо - спеціальною освітою, розлучений,
працюючий ПП „Персеполіс" М. Чернігова, раніше не судимий,

засуджений:
за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років
позбавлення волі; за ст. 263 4, 2 КК України до 1 року позбавлення
волі.

На
підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено
покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від
відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов'язки
передбачені ст. 76 КК України.

Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь:

- ОСОБА_1. 3000
грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- НДЕКЦ при УМВС України в
Чернігівській області 109 грн. 83 коп.3а

проведення експертизи;

- Ріпкинської центральної лікарні 836 грн.
92 коп., як відшкодування

витрат
на стаціонарне лікування особи,
потерпілої від злочину.

Вироком
суду ОСОБА_3 визнаний винним в
тому, що 31 січня 2006 року близько
24-00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, по вул.
К. Маркса в смт. Добрянка
Ріпкннського району, на грунті раптово
виниклих неприязних стосунків, умисно
наніс один удар ножем в область лівої половини грудної клітки 33аду потерпілому
ОСОБА_1, спричинивши йому тілесні
ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини
грудної клітки, яке відноситься до
категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Крім
того, ОСОБА_3,
не маючи спеціального дозволу на носіння холодної
зброї, 31 січня 2006 року близько 24-00 год. переносив при
собі в кишені куртки ніж, який згідно
висновку експерта є коротко-клинковою колючо-ріжучою холодною зброєю.

В
апеляції та змінах до неї прокурор, який
приймав участь в суді першої інстанції,
просить вирок скасувати,
прийнявши справу до свого провадження та постановити новий вирок, призначивши більш суворе покарання
засудженому, в межах санкцій
статей, без застосування ст. 75
КК України. Свої вимоги аргументує тим,
що вказані судом пом'якшуючі обставини та характеризуючі дані про особу
засудженого не переконують в тому, що
особа, яка скоїла злочин, не являє великої суспільної небезпеки. На
думку апелянта, судом необгрунтовано
зроблено посилання у вироку щодо щирого каяття ОСОБА_3 в скоєному та на ту
обставину, що у засудженого на утриманні
перебуває малолітня дитина, оскільки з
цього приводу в матеріалах справи відсутні будь - які дані.

Заслухавши
доповідача в ході проведеного по справі часткового судового слідства, пояснення засудженого ОСОБА_3 та його
адвоката ОСОБА_2, які заперечували проти
доводів апеляції та просили залишити вирок суду без змін, потерпілого ОСОБА_1., який також заперечував проти апеляції
прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляцію та просив її
задовольнити, дослідивши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає її такою,
що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Проведеним по
справі частковим судовим
слідством встановлено
наступне.

Судом
правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований
висновок про доведеність вини ОСОБА_3 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень та
незаконному носінні холодної зброї, що
по суті не заперечується в апеляції прокурора.

Такий
висновок ґрунтується на зібраних у встановленому порядку і перевірених судом
доказах, зокрема, показах самого ОСОБА_3,
який не заперечував факту нанесення ножем удару
ОСОБА_1, поясненнями самого потерпілого
про обставини отримання ним ножового поранення,
висновками судово - медичної експертизи та експертизи холодної
зброї, іншим наведеним у вироку
доказам, яким суд першої інстанції дав
правильну оцінку.

Кваліфікація
судом дій ОСОБА_3 за сукупністю злочинів,
передбачених ст, 121 чЛ та ст.
263 ч, 2 КК України є правильною і по суті також не оспорюється в
апеляції прокурора.

Обираючи
вид та міру покарання, суд врахував
характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, особу підсудного та обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання.

Судом
було враховано, що ОСОБА_3 скоїв два
злочини, один із яких являється
тяжким, злочини скоєно засудженим в
стані алкогольного сп'яніння, а також
судом враховано, що засуджений щиро
кається у вчиненому, вперше притягується
до кримінальної відповідальності,
добровільно відшкодував потерпілому заподіяну злочином матеріальну
шкоду, виключно позитивно
характеризується, має на утриманні
малолітнього сина, тому з врахуванням
таких обставин та відповідно до вимог
ст. 65 КК України, суд призначив
ОСОБА_3 мінімальне
покарання , визначене санкцією ст. 121 ч.1 КК України, і обґрунтовано звільнив його від відбування
покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України.

До
розгляду справи в апеляційному суді,
засуджений відшкодував потерпілому ОСОБА_1 заподіяну злочином моральну
шкоду, що підтвердив в судовому
засіданні потерпілий і просив не позбавляти волі засудженого.

Доводи
прокурора в частині того, що суд невірно
вказав пом'якшуючу покарання обставину як каяття підсудного, слід визнати необгрунтованими, оскільки ОСОБА_3 хоча і визнав
свою вину частково, однак при наданні
йому останнього слова щиро розкаявся у вчиненому, про що суд зазначив у своєму вироку і з
такими висновками погоджується колегія суддів. В

засіданні апеляційного суду ОСОБА_3
підтвердив, що він

визнає свою вину
і щиро кається у скоєному.

Посилання
прокурора на те, що відсутні дані про
утримання ОСОБА_3 свого малолітнього
сина, також являються безпідставними, оскільки як матеріалами справи (а, с, 264)
так і при розгляді в суді апеляційної інстанції, наданою захисником засудженого довідкою
Добрянської селищної ради підтверджується,
що син ОСОБА_3 проживає разом з батьком і знаходиться на його утриманні.

За таких
обставин, колегія суддів вважає, що визначене судом засудженому ОСОБА_3 покарання, є необхідним та достатнім для його виправлення
та перевиховання і підстав для призначення йому більш суворого покарання, як про це ставиться питання в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 365, 366, 379 КПК
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
старшого помічника прокурора Ріпкинського району залишити без задоволення, а вирок Ріпкинського районного суду від 1
серпня 2006 року щодо ОСОБА_3 - без змін.