Ухвала

іменем україни

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_9,
при секретарі ОСОБА_10

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0012793, за касаційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця смт. Смоліно Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_11,

засудженого ОСОБА_4,

захисника ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 45988 грн. 14 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року вирок суду першої інстанції змінено, відмовлено у стягненні з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальної шкоди та рішення суду у цій частині скасовано.

У решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м'якості. Посилається на ту обставину, що місцевим судом при постановленні вироку призначено м'яке додаткове покарання та невірно визначено контролюючий орган виконання покарання, а саме зазначено орган кримінально-виконавчої системи. Вважає, що апеляційним судом дані порушення виправлені не були.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу частково, просить справу направити на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 засуджено за те, що він 3 серпня 2013 року, приблизно о 20 год. 25 хв., керуючи технічно справним автобусом «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1, виконуючи маневр розвороту на перехресті вул. Будівельників та вул. Краківській у м. Києві, не надав дорогу мотоциклу «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку, у результаті чого допустив з ним зіткнення.

Внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_6 були заподіяні середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікація дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення винної особи та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обґрунтовуючи висновок щодо розміру додаткового покарання ОСОБА_4, суд виходив з того, що засуджений раніше не судимий, визнав вину та щиро розкаявся, активно сприяв слідству, працює, характеризується позитивно. Одночасно судом враховано й конкретні обставини справи, думку потерпілого щодо призначення покарання.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

В судовому засіданні засуджений надав позитивну характеристику за місцем відбування покарання, дані про те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина та дружина.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що призначена засудженому ОСОБА_4 додаткова міра покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому доводи прокурора в цій частині є непереконливими.

Згідно із Законом України № 1254-VI від 14 квітня 2009 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України щодо діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України» у ст. 76 КК України у п. п. 2, 3, 4 ч. 1 слова «орган кримінально-виконавчої системи» замінено словами «кримінально-виконавча інспекція». У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 місцевий суд поклав обов'язки по контролю за засудженим на орган який не існує.

Допущене судом порушення при визначенні назви органу, який здійснюватиме контроль за поведінкою засудженого протягом іспитового строку не є підставою для скасування судових рішень, оскільки може бути усунуте судом, визначеним ч. 2 ст. 539 КПК України, у порядку виконання вироків, на підставі ст. 537 КПК України.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4, дотримався вимог ст. 419 КПК України, належним чином перевірив доводи апеляційної скарги прокурора і обґрунтував позицію щодо залишення апеляційної скарги без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність судами допущено не було.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року щодо ОСОБА_4 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9