Справа № 190/721/15-к
Провадження №1-в/190/92/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2015 року м. П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника ПВК № 122 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку клопотання засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кіровобад Азербайджанська РСР, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 18.11.1997 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ст.206 ч.2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

2) 15.11.2005 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 186 ч.1, 186 ч. 2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений за постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2008 р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 20 днів;

3) 28.03.2011 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст.15 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 19.11.2012р. умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 26 днів;

4) 02.10.2013 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 190 ч. 2,71 КК України до 2 років позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2013 р. ОСОБА_5 засуджений за ст. 190 ч. 2, 71 КК України до 2 років позбавлення волі.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, обґрунтовуючи його тим, що він відбуває покарання в П`ятихатській ВК-122, хворіє на гепатит С та є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, тому має право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Представник установи ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання, пославшись на те, що ОСОБА_5 за час відбування покарання в установі характеризується посередньо, не має ані заохочень, ані стягнень, тому не довів своє виправлення.

Спостережна комісія в особі в.о. голови П`ятихатської районної державної адміністрації ОСОБА_6 про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання свого представника не направив, а подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши думку прокурора, який заперечив проти задоволення клопотання, представника установи, пояснення засудженого, вивчивши матеріали особової справи суд дійшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2013 р. засуджений за ст. 190 ч. 2, 71 КК України до 2 років позбавлення волі. З 24.12.2013 р. ОСОБА_5 відбуває покарання в П`ятихатській виправній колонії № 122.

Згідно характеристики під час відбування покарання в установі ОСОБА_5 характеризується посередньо, стягнень і жодного заохочення не має. На виробництві не працює, але залучається до робіт по благоустрою території установи, та відноситься до таких робіт посередньо, потребує контролю з боку адміністрації установи, ініціативи не проявляє і таких робіт намагається уникати. У спілкуванні з представниками установи не ввічливий, вступає в суперечки та намагається відстоювати свою точку зору щодо незгоди з встановленими законодавством умовами виконання та відбування покарання. На заходи виховного характеру реагує байдуже, вірних висновків для себе не робить, соціально-корисної активності у житті установи та відділення приймати не бажає, спілкується із засудженими, які характеризуються також посередньо. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. Провину у вчиненому злочині визнає, але не до кінця усвідомлює суспільну небезпеку скоєного. Готовності до самокерованої, правослухняної поведінки в умовах відсутності ізоляції та нагляду не виказує. Рішеннями адміністративної комісії П`ятихатської ВК-122 №№ 20, 6 від 24.09.2014 р. і 26.03.2015 р. відповідно ОСОБА_5 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні як такому, що не став на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 81 КК України особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким - є заохочувальними нормами кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки мають на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

В особовій справі не міститься і засудженим не надано суду документів щодо наявності на утриманні ОСОБА_5 неповнолітніх дітей, щодо стану здоров`я, що в цілому унеможливлювало б відбування ним призначеного покарання та свідчить про те, що протягом відбування покарання ОСОБА_5 за медичною допомогою не звертався, курси лікування не проходив.

Крім того, суд вказує на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначене статтею 81 КК України і не передбачає звільнення від покарання за хворобою. Питання звільнення від покарання за хворобою вирішуються відповідно до ст. 84 цього Кодексу, мають інші підстави і наслідки для такого звільнення.

Суд вважає, що поведінка засудженого свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки заохочення відсутні, на виробництві в установі не працює, відбуває покарання за злочин середньої тяжкості та раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, не довів своє виправлення.

На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий-суддя