Справа № 159/1116/15-к Провадження №11-кп/773/228/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачено ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000074 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Смідин Старовижівського району Волинської області, фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований на АДРЕСА_2 , освіта середня, неодружений, не працює, раніше судимий:

вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 30 грудня 2013 року за ч.3 ст.186, ч.2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки;

засуджений за ч. 1 ст. 187 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, ОСОБА_7 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 30 грудня 2013 року у виді 2 (двох) років позбавлення волі, та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вирішено рахувати з 22 січня 2015 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Вироком суду від 01 квітня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 22 січня 2015 року, близько 23 год. 50 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля залізничної колії на перехресті вулиць Ярослава Мудрого, Тимошенка та Фестивальної, навпроти будинку №2 по вул. Достоєвського в м. Ковель, з метою заволодіння чужим майном вчинив напад поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я на потерпілу ОСОБА_9 .

А саме, зробив потерпілій ОСОБА_9 ногою підсічку внаслідок чого вона впала на землю, після цього обвинувачений ОСОБА_7 , з метою подолання опору потерпілої, сів на неї зверху та затискуючи їй рот, позбавляючи її можливості покликати на допомогу, наніс три концентровані удари по обличчю, унаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у виді забою, підшкірних гематом носа, лоба, нижньої губи, носової кровотечі, синця нижньої повіки лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого зірвав з шиї потерпілої золотого ланцюжка 583 проби вагою 2,56 г. вартістю 1250 грн. з золотим розп`яттям 583 проби вагою 0,62 г. вартістю 300 грн., завдавши потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 1550 грн.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та суворість призначеного йому покарання.

Зазначає, що судом не було взято до уваги пом`якшуючі обставини, а саме: активне сприяння досудовому та судовому слідству, повне визнання вини, щире і дієве каяття, його посередню характеристику. Не враховано судом і те, що на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей та дружина, яка ніде не працює.

Вказує, що судом не враховано покази потерпілої ОСОБА_9 , яка ні матеріальних, ні моральних претензій до нього не мала, цивільний позов не заявляла та просила суворо не карати.

Просить вирок щодо нього змінити та на підставі ст. 69 КК України призначити за ч. 1 ст. 187 КК України покарання нижче нижчої межі санкції цієї статті.

У поданому запереченні потерпіла ОСОБА_9 зазначає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законний та справедливий. Посилається, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин за який судом призначено покарання ближче до мінімальної межі санкції даної статті. Вказує, що матеріальних та моральних претензій під час розгляду справи в суді до обвинуваченого не заявляла, оскільки він та родичі останнього обіцяли відшкодувати їй понесені на лікування витрати в сумі 3 (три) тисячі гривень, про що і написали розписку. Вказаних витрат їй не відшкодовано. Просить справу переглядати у її відсутності, вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які подану апеляційну скаргу підтримали, просили застосувати ст. 69 КК України і пом`якшити покарання, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи і цим обставинам дав правильну юридичну оцінку. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфікував за ч. 1 ст. 187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, така кваліфікація дій обвинуваченого є правильною і ним у апеляційній скарзі не оспорюється.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину повністю стверджується зібраними і перевіреними судом першої інстанції доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді першої інстанції ствердила, що 22 січня 2015 року після 23 години вона поверталась з магазина додому. Її наздогнав обвинувачений, зробив підніжку внаслідок чого вона пала на землю. Обвинувачений сів на неї зверху, наніс декілька ударів долонею в обличчя і почав її душити. Вона ж викручувалась і щосили кликала на допомогу. Під час шарпанини вона зірвала з обвинуваченого шапку, а він з неї золотий ланцюжок. ЇЇ крики почули перехожі, які і затримали ОСОБА_7 на місці події. При огляді місця події біля шапки обвинуваченого був виявлений її золотий ланцюжок.

Вказаний факт підтвердили у судовому засіданні очевидці події - свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції не заперечував нападу на потерпілу, однак вказував, що наміру заволодіти її майном не мав, а напад вчинив, оскільки сприйняв потерпілу за чоловіка, який його образив.

Однак будь-якого іншого чоловіка (людини) на місці події у момент нападу обвинуваченого на потерпілу не встановлено.

Показання потерпілої про те, що обвинувачений в ході нападу зірвав у неї з шиї золотий ланцюжок об`єктивно підтверджується і протоколом огляду місця події від 23 січня 2015 року та фото таблицями до нього (а.с.18-20) відповідно до якого біля перехрестя вулиць Ярослава Мудрого, Тимошенка та Фестивальної, біля залізничного переїзду, навпроти будинку №2 по вул. Достоєвського в м. Ковель, було виявлено шапку ОСОБА_7 , яку потерпіла зірвала в процесі боротьби та розірваний золотий ланцюжок з розп`яттям, який належить ОСОБА_9 .

Вчинення обвинуваченим розбійного нападу стверджується і показаннями свідка ОСОБА_12 , який у складі патруля ДПС одним з перших прибув на місце події, та який у суді першої інстанції пояснив, що потерпіла перебувала у шоку та казала, що на неї напав обвинувачений наздогнав, штовхнув, почав душити, а під час нападу у неї пропав золотий ланцюжок.

Свідок ОСОБА_13 , який відбирав у потерпілої ОСОБА_9 пояснення безпосередньо після події нападу дав аналогічні показання і підтвердив, що зі слів потерпілої саме обвинувачений ОСОБА_7 збив її з ніг і затуляючи однією рукою рот іншою наносив удари в обличчя, між ударами зірвав ланцюжок.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №25 від 04.02.2015 року (а.п.34-35) на ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою, підшкірних гематом носа, лоба, нижньої губи, носової кровотечі, синця нижньої повіки лівого ока, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо в час вказаний в постанові і в медичній документації і за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Суд першої інстанції врахував усі обставини справи і прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, обґрунтувавши свій висновок рядом належних і допустимих доказів, яким дав правильну юридичну оцінку.

Апеляційний суд також вважає, що винуватість обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доведена матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 цього Кодексу при призначенні покарання має бути враховано тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання врахував характер, суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який є умисним і відносяться за ступенем тяжкості до тяжких злочинів, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, а вказаний злочин вчинив в період відбування покарання з випробуванням.

До обтяжуючих покарання обставин правомірно відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Пом`якшуючих обставин судом першої інстанції не встановлено.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що судом не було взято до уваги пом`якшуючі обставини, а саме: активне сприяння досудовому та судовому слідству, повне визнання вини, щире і дієве каяття не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами кримінального провадження ці обставини не підтверджуються. Як вбачається з обвинувального акту пом`якшуючих покарання обставин щодо обвинуваченого ОСОБА_7 орган досудового розслідування не встановив.

При розгляді справи у суді першої інстанції ОСОБА_7 вини за ч. 1 ст. 187 КК України не визнав про що вказано у вироку суду першої інстанції. Ця обставина стверджується і технічним носієм звукозапису судового засідання, де обвинувачений заперечував вчинення нападу на потерпілу з метою заволодіння її майном.

Приєднана до матеріалів провадження характеристика (а.с.47) лише вказує на місце реєстрації обвинуваченого, де останній не проживає і стверджує про його судимості.

Також судом враховано покази потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді першої інстанції хоч і пробачила обвинуваченого, проте просила покарати згідно закону.

Врахувавши усі наведені вище обставини у їх сукупності суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України, а за сукупності вироків до покарання за вказаним вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Старовижівського районного суду від 30 грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі санкції статті Особливої частини цього Кодексу або перейти до іншого більш м`якого покарання не передбаченого санкцією цієї статті.

Обставин, які пом`якшують обвинуваченому покарання, в матеріалах провадження немає, ОСОБА_14 вчинив злочин в період відбування покарання за попереднім вироком, що вказує на підвищену суспільну небезпечність його особи, завданої злочином шкоди потерпілій не відшкодував, а тому підстав для застосування ст. 69 КК України і пом`якшення обвинуваченому покарання апеляційний суд не знаходить.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань, є необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Вирок суду першої інстанції є умотивованим і підстав для його зміни і пом`якшення обвинуваченому покарання немає.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року щодо нього без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ всіма учасниками судового розгляду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня учення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4