Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13
суддів:ОСОБА_14, ОСОБА_15
за участю прокурора ОСОБА_16
засудженого ОСОБА_5,

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 19 травня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2013 року,

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2013 року засуджено

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,
за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

На підставі ч. 3 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_5 від призначеного покарання звільнено у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_7, судові рішення щодо якої у касаційному порядку не оскаржено.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винним і засуджено за те, що він, працюючи завідувачем акушерського відділення Хмільницької ЦРЛ, у лютому 1998 року шахрайським шляхом заволодів коштами ОСОБА_8 за наступних обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 в пологовому відділенні Хмільницької ЦРЛ шляхом кесаревого розтину, виконаного ОСОБА_5, народила хлопчика. Матір ОСОБА_9 - ОСОБА_10, знаючи ОСОБА_5 як сусіда, запитала в нього про вартість операції, на що він відповів, що з них, як сусідів, не потрібно нічого.

Після цього згідно вироку суду, коли ОСОБА_10 із зятем ОСОБА_8 зайшли у кабінет ОСОБА_5 дізнатись про стан здоров'я породіллі засуджений, зловживаючи їх довірою, маючи умисел на шахрайське заволодіння коштами, попросив позичити на декілька місяців 500 доларів США.

Зважаючи на вказане прохання, через день у кабінеті ОСОБА_5 ОСОБА_10 передала йому в борг належні ОСОБА_8 кошти в сумі 500 доларів США, що на час вчинення злочину становило 966 грн, вважаючи, що останній їх поверне. Однак ОСОБА_5 умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою, не маючи наміру на реальне повернення, заволодів цими коштами.

Коли через 4-5 місяців після передачі коштів зять ОСОБА_10 - ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_5 з проханням повернути борг, останній відповів, що отримав кошти за прийняття пологів у його дружини.

Крім того, 17 квітня 2000 року в пологовому відділенні Хмільницької ЦРЛ при розмові з ОСОБА_11, маючи умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_5 повідомив останній неправдиві відомості щодо необхідності проведення оплати за переливання крові, яке їй було проведено під час пологів, у вигляді одного мішка цукру, хоча фактично переливання крові під час операції ОСОБА_11 не проводилося. Як наслідок, ОСОБА_5 заволодів майном ОСОБА_11 у вигляді одного мішка цукру, вартістю 110 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2013 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в частині його засудження за епізодом вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_11 скасовано, а справу у цій частині повернуто прокурору на додаткове розслідування. Ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ч. 3 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просять вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу закрити у зв'язку з відсутністю події злочину. Вважають, що у справі відсутні достатні докази, якими б підтверджувалась винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК. На їх думку, вирок ґрунтується на припущеннях. В його основу суд поклав показання потерпілого та свідка, які не були допитані безпосередньо в судовому засіданні. Суд не усунув суперечностей між доказами по справі та дійшов безпідставного висновку про вчинення ОСОБА_5 злочину, за який його засуджено. Апеляційний суд доводів апеляційних скарг належним чином не перевірив, своїх висновків не мотивував, чим грубо порушив вимоги ст. 377 КПК 1960 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 на підтримку касаційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню на таких підставах.

Під час розгляду кримінальних справ має суворо додержуватись закріплений у ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог статей 323 та ч. 2 ст. 327 КПК вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчинені злочину доведена. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Проте вирок суду щодо ОСОБА_5 вказаним вище вимогам закону не відповідає. Факт вчинення засудженим шахрайських дій по відношенню до ОСОБА_8 не доведений об'єктивними та беззаперечними доказами по справі.

Так, кримінальна відповідальність за ст. 190 КК настає у результаті заволодіння винною особою чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обманом є повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин, які повинні бути повідомлені.

Зловживання довірою полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах.

Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов'язковість передачі йому майна чи права на нього.

Отже, обов'язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об'єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. Отримання грошей (майна) під умовою виконання зобов'язання, яке в подальшому не було виконане, може кваліфікуватися як шахрайство лише в тому випадку, коли особа ще в момент заволодіння грошима (майном) хотіла їх привласнити та не мала наміру виконувати взяте на себе зобов'язання.

Вказані ознаки шахрайства повинні бути встановлені у вироку і мають міститись у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Проте цих вимог ні органи досудового розслідування, ні суд не виконали. Зазначені обставини не встановлені судом на підставі беззаперечних та об'єктивних доказів по справі.

Як видно з вироку суду, мотивувальна його частина не містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з огляду на положення ст. 190 КК.

Крім того, вказавши про заволодіння ОСОБА_5 майном ОСОБА_8 шляхом обману та зловживання довірою, суд свого рішення не мотивував, не зазначив у чому конкретно полягав обман потерпілого з боку засудженого, а в чому - зловживання його довірою.

Не встановленим залишився також умисел засудженого на неповернення коштів потерпілому в момент їх отримання, за умови, що сам засуджений протягом всього досудового розслідування і в суді заперечував факт отримання ним будь-яких коштів.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_5 у вчиненні шахрайських дій по відношенню до ОСОБА_8 ґрунтується на показаннях потерпілого та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_9, які суттєво різняться між собою щодо місця та кола учасників передачі коштів засудженому.

Так, під час допиту в суді свідок ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_5 кошти передавала ОСОБА_9 в його робочому кабінеті у присутності ОСОБА_10 та ОСОБА_8

В той же час потерпілий ОСОБА_8 на досудовому слідстві пояснював, що кошти ОСОБА_5 передавав він особисто за місцем проживання ОСОБА_5 у присутності ОСОБА_12

Суд послався на показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9, не забезпечивши їх допит безпосередньо в судовому засіданні.

При цьому, поклавши вказані докази в основу обвинувального вироку, не усунув суперечностей між ними та не мотивував свій висновок про те, що кошти були передані в службовому кабінеті ОСОБА_5 і що їх передала ОСОБА_10

Таким чином, висновок суду про вчинення ОСОБА_5 шахрайських дій по відношенню до ОСОБА_8 не підтверджується прямими, об'єктивними та беззаперечними доказами, які були б достатніми для постановлення обвинувального вироку, натомість зроблений на припущеннях, що виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України є неприпустимим.

Вказані порушення процесуального закону не були усунуті апеляційним судом, який необґрунтовано залишив вирок у відповідній частині без зміни.

Оскільки з часу подій, про які йдеться у вироку, минуло більше 17 років і встановити нові докази на підтвердження вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК неможливо, враховуючи закріплений Конституцією України принцип презумпції невинуватості, тлумачачи всі сумніви на користь засудженого, колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції в частині засудження ОСОБА_5 за епізодом вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_8 підлягають скасуванню із закриттям справи у цій частині за відсутністю у діях засудженого складу злочину.

Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2013 року щодо ОСОБА_5 в частинні засудження його за епізодом вчинення шахрайських дій відносно потерпілого ОСОБА_8 скасувати, а справу у цій частині закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року за відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15