КП № 278/1970/15-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,захисника ОСОБА_6
розглянувши у (підготовчому) відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Преслав Приморського району Запорізької області, громадянина України, неодруженого, на вихованні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, мешканця: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дениші Житомирського району Житомирської області, громадянина України, неодруженого, на вихованні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, мешканця: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
30 квітня 2015 близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на території наметового містечка фестивалю туризму та краєзнавства «Перехрестя», що знаходився в лісосмузі на березі р. Тетерів біля с. Дениші, Житомирського району, Житомирської області, побачив бензиновий генератор «Еіsemann Е 7001», який належав ОСОБА_7 . В цей же день та час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на його таємне викрадення.
01 травня 2015 року близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір вступив у злочинний зговір з ОСОБА_5 та з метою вчинення крадіжки. Цього ж дня об 2 год. 30 хв. за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перебуваючи навпроти наметового містечка фестивалю туризму та краєзнавства «Перехрестя» (на протилежному березі р. Тетерів), впевнившись в тому, що їх злочинні дії ніким не будуть викриті, останні, на гумовому човні переплили на інший берег р. Тетерів до наметового містечка. Де, діючи в межах єдиного злочинного умислу, ОСОБА_4 , наказав ОСОБА_5 спостерігати за навколишньою обстановкою з метою недопущення викриття їх злочинних дій на, що останній погодився. А ОСОБА_8 , діючи в межах спільного злочинного умислу, зайшов на територію наметового містечка, звідки таємно викрав бензиновий генератор «Еіsemann Е 7001», який був розташований на відстані близько 5 метрів від берега річки.
У подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 місце злочину залишили, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 7 000 гривень
26.06.2015 року між потерпілим ОСОБА_7 і обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні в порядку, передбаченому ст.ст.468,469 та 471 КПК України, укладені угоди про примирення.

Згідно із угодами потерпілий та обвинувачені дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України, беззастережно визнали розмір заподіяної шкоди та свою винуватість у скоєнні цього злочину.

Також, сторонами визначено узгоджене між ними покарання, яке обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повинні понести за вчинений ними злочин, у виді штрафу в розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 530 грн. В угодах передбачені наслідки їх укладення, які роз`яснені сторонам.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даних угод про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 468,469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Злочин, інкримінуємий обвинуваченим за класифікацією відноситься до злочину середньої тяжкості ( ст.12 КК України).

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даних угод дотримані вимоги і правила кримінально процесуального та кримінального кодексів, просила їх затвердити і призначити обвинуваченим узгоджене покарання.

Потерпілий ОСОБА_7 , у заяві, з посиланням на ст.56 КПК України, просив судовий розгляд справи проводити за його відсутністю та затвердити угоди про примирення.

Захисник стверджувала, що угода про примирення ОСОБА_4 з потерпілим є добровільною. ОСОБА_4 щире розкаявся, попросив вибачення у потерпілого, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, надавав допомогу органам розслідування в з`ясуванні істотних обставин вчинення злочину та просила її затвердити.

Обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в судовому засіданні визнали себе винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, в обсязі підозри, розкаялися, просили вказані угоди з потерпілим затвердити і призначити їм передбачене в них покарання, заявивши, що здатні реально виконати взяті на себе відповідно до угод зобов`язання.

Ураховуючи, що умови угод про примирення між потерпілим ОСОБА_7 і обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відповідають вимогам процесуального і матеріального закону, доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність усіх правових підстав для затвердження цих угод.

Суд погоджується із сукупністю обставин, передбачених ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинувачених, а саме: щире каяття, добровільне відшкодування завданого злочином збитку, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність у обвинувачених інших кримінальних переслідувань. Наявність цих обставин, з огляду на особи винних, істотно знижують ступінь тяжкості скоєного ними злочину та на думку суду дає підстави до застосування ст.69 КК України з переходом до іншого, більш м`якого виду покарання штрафу.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у скоєнні злочину доведена і кваліфікує їх дії за ч. 2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб,за якою належить призначити обвинуваченим узгоджене сторонами угод про примирення вид та розмір покарання.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, 373,374,394,474 та 475 КПК України, суд,

З А С У Д И В:
Затвердити у кримінальному провадженні № 0000629 від 16.06.2015 року угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_7 і обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначити кожному

покарання у виді 1 530 грн. штрафу.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1