Справа №1-56/08
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 року
Бородянський районний суд

Київської області в складі:
головуючого - судді Стасенка Г.В.,

при секретарі - Дубовенко О.В.,

з
участю прокурорів - Ігнатьєва О.М. і Новікова С.А.,

потерпілого - ОСОБА_2,

захисника - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка кримінальну справу
про обвинувачення ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця м. Барвінкове Харківської області, громадянина України, з базовою загальною
середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживає в АДРЕСА_1, раніше судимого: 1) 24 жовтня 2002 року
Барвінківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до
1-го року позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 2) 16 квітня
2004 року Барвінковським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3
ст.185, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 4-х років 6
місяців позбавлення волі, звільнений за постановою Полтавського районного суду
Полтавської області від 12 грудня 2006 року умовно-достроково на 1 рік 5
місяців 28 днів позбавлення волі;

в
здійсненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

встановив:

29 жовтня 2007 року, приблизно о 20-й годині, в смт.Немішаєве
Бородянського району Київської області, на території Немішаївського аграрного
коледжу по вул.Технікумівській,
підсудний ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, з метою
заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою ОСОБА_2, взявши в нього його мобільний телефон "NOKIA-3250" imei
НОМЕР_1 вартістю 1699 грн. з карткою
оператора "Life" вартістю 10 грн., на рахунку якої було 10 грн., а
всього на загальну суму 1719 гривень, обіцяючи ОСОБА_2 наступного дня повернути
телефон і не маючи на це наміру, надавши при цьому ксерокопію свого паспорту,
заволодів телефоном потерпілого, а наступного ранку виїхав в інший населений
пункт і телефон потерпілому не повернув.

Допитаний в судовому засіданні підсудний винним себе визнав частково. Суду, зокрема, пояснив, що
29 жовтня 2007 року, приблизно о 20-й годині, він проходив територією коледжу в
смт.Немішаєве, де зустрів раніше не знайомих хлопців, в одного з яких - потерпілого ОСОБА_2 він
попросив мобільний телефон і став по ньому слухати музику. Потім він попросив
цих хлопців вивести його за територію коледжу і дорогою на його прохання другий
хлопець - ОСОБА_3 залишив їх удвох з потерпілим. Він (підсудний) попросив у
ОСОБА_2 його мобільний телефон на ніч послухати музику. Спочатку потерпілий не
хотів давати телефон, але він
(підсудний) дав потерпілому копію свого паспорта, показав - де живе і тоді
потерпілий дав йому телефон. Наступного
ранку він зі своєю будівельною бригадою, у складі якої працював
в смт.Немішаєве, переїхав на інший об'єкт в м. Васильків, а тому
мобільний телефон потерпілого залишився у нього.

Винним себе не визнав оскільки потерпілому не погрожував, а
той добровільно віддав йому свій
мобільний телефон. Визнав, що на той час у нього був свій мобільний
телефон.

Разом з тим винність підсудного підтверджується такими
доказами.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні засвідчив, що увечері
29 жовтня 2007 року він разом зі своїм товаришем ОСОБА_3 знаходився на
території Немішаївського агротехнічного коледжу, де вони навчалися на першому
курсі. До них підійшов раніше не знайомий підсудний, який спочатку попросив
закурити, а потім попросив мобільний телефон щоб послухати музику. Спочатку він
(потерпілий) відповів, що телефону в нього немає, але підсудний наполягав і він
зізнався, що має телефон. Коли вони з ОСОБА_3 проводили підсудного, на його
прохання, з території коледжу, то підсудний попросив ОСОБА_3 зупинитися, а
йому (потерпілому) наодинці сказав, що
телефон в нього забирає. Він просив підсудного повернути йому телефон, але підсудний
йому відмовив, а він (потерпілий) його
боявся. Також він бачив у підсудного рукоятку ножа. Підсудний наказав йому
нікому про телефон не розповідати, надав копію свого паспорта і пообіцяв
наступного дня на тому ж місці повернути телефон, але в подальшому телефон не
повернув.

Представник потерпілого - ОСОБА_4 засвідчила суду, що 30
жовтня 2007 року її син - потерпілий ОСОБА_2 повідомив їй з чужого телефона, що
в нього забрали його мобільний телефон. При зустрічі потерпілий аналогічно розповів про обставини викрадення
в нього телефону, він був наляканий, плакав.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 засвідчив,
що увечері 29 жовтня 2007 року він разом
з ОСОБА_2 знаходився на території коледжу, коли до них підійшов раніше не
знайомий підсудний і попросив мобільний телефон щоби подзвонити. ОСОБА_2
спочатку сказав, що в нього телефону немає, але підсудний став умовляти його і
потерпілий дав йому свій мобільний телефон. Потім підсудний попросив його
(свідка) відійти в сторону, а сам став розмовляти про щось з потерпілим. Їх
розмови він не чув, але коли за 10 хвилин потерпілий повернувся до нього, то
повідомив, що підсудний забрав у нього телефон, а взамін залишив копію
паспорта.

Як убачається з протоколу огляду від 6 листопада 2007 року, у
підсудного ОСОБА_1 виявлено мобільний телефон "NOKIA-3250" imei
НОМЕР_1. (а.с.6)

Згідно з копією акту прийому-передачі від 24 червня 2007
року, на ім'я ОСОБА_4 придбано мобільний телефон "NOKIA-3250" imei
НОМЕР_1. (а.с.51)

Оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що винність
підсудного в здійсненні викладеного злочинного діяння знайшла своє
підтвердження в судовому засіданні.

Органом досудового слідства злочині дії підсудного ОСОБА_1
були кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна
(грабіж), поєднане з погрозою застосування
насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого,
вчинене повторно.

Проте, як засвідчив в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2,
конкретних погроз підсудний йому не висловлював, але він підсудного просто
злякався.

Показання потерпілого ОСОБА_2 про те, що він віддав
підсудному свій мобільний телефон внаслідок погроз зі сторони підсудного, суд
розцінює як суб'єктивне сприйняття потерпілим зухвалої поведінки ОСОБА_1, хоча ці дії підсудного, на думку
суду, не набули ознак погроз
застосування насильства в контексті ч.2 ст.186 КК України.

За таких обставин суд вважає за необхідне перекваліфікувати
злочинні дії підсудного ОСОБА_1 з ч.2 ст.186 на ч.2 ст.190 КК України, як
заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене
повторно.

При цьому суд критично ставиться до заперечень підсудного
проти його вини в здійсненні цього злочину та його доводів про намір повернути
потерпілому його телефон. Суд вважає ці доводи підсудного надуманими, такими,
що спростовуються іншими дослідженими доказами, а тому до уваги судом не
приймаються.

Той факт, що підсудний надав потерпілому копію свого
паспорта, з огляду на подальші дії підсудного,
не виключає протиправного характеру заволодіння телефоном потерпілого та
наміру підсудного в подальшому залишити цей телефон собі.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, а також особу підсудного, який має непогашені судимості за
корисливі злочини і вчинив останній злочин після умовно-дострокового звільнення
від покарання, характеризується негативно.

Як обтяжуючу покарання обставину суд враховує, що підсудний
вчинив злочин в стані алкогольного сп'яніння.

Пом'якшуючих обставин суд не вбачає.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне призначити
підсудному покарання у вигляді
позбавлення волі.

Враховуючи, що підсудний має непогашені судимості за
корисливі злочини і вчинив останній злочин
після умовно-дострокового звільнення він покарання, суд не вважає за
можливе призначати йому менш суворе покарання.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного за цим вироком
покарання підсудному необхідно повністю
приєднати невідбуту частину покарання за вироком Барвінківського районного суду
Харківської області від 16 квітня 2004 року, яка становить 1 рік 5 місяців 28
днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання підсудному необхідно обчислювати з
9 листопада 2007 року, зарахувавши попереднє ув'язнення.

Речовий доказ по справі - мобільний телефон
"NOKIA-3250" (imei НОМЕР_1) необхідно
залишити потерпілому ОСОБА_2

Керуючись статтями 323, 324 Кримінально-процесуального
кодексу України, суд

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним в здійснені злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання
повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Барвінківського
районного суду Харківської області від 16 квітня 2004 року і визначити ОСОБА_1
до відбування остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 5 (п'яти) місяців
28 днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_1 обчислювати з
9 листопада 2007 року.

Речовий доказ по справі - мобільний телефон
"NOKIA-3250" (imei НОМЕР_1)
залишити потерпілому ОСОБА_2

До набрання вироком чинності запобіжний захід засудженому
ОСОБА_1 залишити попередній - у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО
(№13).

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду
Київської області через Бородянський районний суд протягом 15 діб з моменту
проголошення вироку, а засудженим - у
той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий
- суддя Г.Стасенко