Справа № 1 la
-2347, 2007 р. Головуючий
у 1 інстанції: Іванов В.Н.
ст. 172 КК України Доповідач:
2007 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду
Донецької області у складі:
суддів:
Єстєніної В.В., Лєгостаєва О.А.
прокурора Красної К.О.
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку кримінальну справу за апеляціями
прокурора та засудженого ОСОБА_1 на вирок Петровського районного суду м.
Донецька 16 травня 2007 року, яким
ІНФОРМАЦІЯ_1, не судимого,
засуджено
за ч.1 ст.172 КК України до штрафу в розмірі 850 грн. з позбавленням права
обіймати на підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми
власності посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи
адміністративно-господарських обов'язків строком на 1 рік.
Вироком суду засудженого ОСОБА_1 визнано винним в тому,
що він являючись посадовою особою - директором ТОВ «Ето-Н» і частково науково
-виробничого підприємства «Термо» в період часу з 17 травня по 10 вересня 2006
року, грубо порушуючи положення ст. 24 Кодексу законів про працю України,
прийняв та допустив до роботи в якості електрозварників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, і як
токаря - ОСОБА_5, встановивши
при цьому усну трудову домовленість з вказаними особами, тобто - фактично
вступивши з ними в трудові правовідносини.

Проте наказів про прийом на роботу вказаних осіб не видав і в порушення ст.
48 Кодексу законів про працю України, відповідні записи трудові книжки останніх
не вніс.

З одержаної вказаними найнятими робітниками заробітної плати засуджений
утримань і переліків, страхових внесків до Пенсійного фонду України не
здійснював, що спричинило виключення можливості фіксації трудового стажу вказаних
осіб, чим були порушені їх права на соціальне забезпечення.

Вказані порушення законодавства України про працю ОСОБА_1 виключили
можливість внесення вказаних працівників в звітні документи, що надаються до
Пенсійного фонду України і виробництва утримань із заробітної платні вказаних
працівників для переліку страхових внесків в ПФУ, чим також порушив права
вказаних працівників на соціальне пенсійне забезпечення.

В апеляції
прокурор ставить питання
про зміну вироку
через призначення засудженому двох
основних мір покарання,
передбачених санкцією ч.1 ст.172 КК

України, у зв'язку
з чим просив
виключити з вироку
вказівку про призначення засудженому покарання у вигляді
штрафу.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 просив вирок суду змінити, посилаючись на те,
що судом не були досліджені причини та умови, які сприяли вчиненню злочину та
не було забезпечено рівність громадян перед законом, також - призначити
покарання у вигляді штрафу без позбавлення права виконувати організаційно-розпорядчі
та адміністративно-господарські обов'язки, оскільки останнє потягне припинення
діяльності підприємства.

Заслухавши доповідача, прокурора, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає повному задоволенню, апеляція
засудженого -має бути відхилена, а вирок суду - підлягає зміні за таких
обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме
правопорушення.

Колегія суддів
зазначає, що наведена конституційна гарантія прав людини судом . першої
інстанції порушена.

Як вбачається з вироку суду, засудженого ОСОБА_1 визнано винним Ча
засуджено за ч.1 ст.172 КК України.

Санкцією наведеного закону передбачено покарання у вигляді штрафу або
позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, або
виправних робіт. Всі наведені види покарань є основними. Додаткові покарання,
як у вигляді штрафу, так і у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи
займатися певною діяльністю, санкцією ч.1 ст.172 КК України не передбачені, а
тому могли бути призначені судом в порядку ст.. ст..55, 69 КК України ( штраф,
як додаткове покарання призначається лише за умови, що це передбачено в санкції
закону), з обов'язковим наведенням в мотивувальній частині вироку мотивів
прийнятого рішення.

Вирок суду ( мотивувальна та резолютивна частини) свідчить про те, що
засудженому ОСОБА_1 одночасно призначено два основних покарання, що є суттєвим
порушенням чинного матеріального закону, а тому - одне з них має бути виключено
з вироку.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про .
практику призначення судами кримінального покарання" від 24 жовтня 2003
року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається
винною у вчиненні злочину, суди зобов'язані дотримуватися загальних засад
призначення покарання, бо через останні реалізуються принципи законності,
справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до
уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про його особу та
обставини справи, що обтяжують чи пом'якшують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи - злочин засудженим ОСОБА_1 вчинено з
використанням свого службового становища, оскільки тільки йому, як директору
підприємства, належало право прийому та звільнення працівників, а зловживаючи
наданими йому правами, засуджений ОСОБА_1 порушив закріплені Конституцією України права та гарантії
громадян, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що засудженому ОСОБА_1 з
урахуванням фактичних обставин вчиненого злочину та даних, наведених судом у
вироку при вирішенні цього питання, доцільно з метою . попередження нових
злочинів призначити покарання саме у вигляді позбавлення права обіймати посади,
пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарчих'обов'язків.

Доводи
апеляції засудженого про те, що судом не були досліджені причини та умови, що
сприяли вчиненню злочину, що судом порушено вимоги ст..22 КПК України не
можуть бути визнані обгрунтованими. Умови та причини, що сприяли скоєнню
злочину судом встановлені і наведені у фабулі обвинувачення, визнаного судом
доведеним; фактичні обставини вчиненого злочину встановлені повно і всебічно
показаннями самого

засудженого, свідків, письмовими доказами; будь - яких
клопотань в судовому засіданні, згідно протоколу, засуджений не заявляв і
доповнень до судового слідства не мав. Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.365,366 КПК України, колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
прокурора задовольнити повністю, апеляцію засудженого ОСОБА_1 відхилити.

Вирок Петровського районного суду м. Донецька від 16 травня 2007 року
стосовно

ОСОБА_1 змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної

частин вказівку про призначення йому основного покарання у вигляді штрафу в
розмірі

850 грн.

В решті
частини вирок суду залишити без зміни.