Провадження № 1-кс/344/2756/15
У Х В А Л А
22 липня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

слідчого ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу на бездіяльність прокуратури м. Івано-Франківська та неправомірних дій слідчого, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржники звернулись до Івано-Франківського міського суду зі скаргою на бездіяльність прокуратури м. Івано-Франківська та неправомірних дій слідчого. В скарзі вказано, що скаржники подали прокурору заяву про вчинення злочину в раніше зареєстрованому кримінальному провадженні №0000526, а слідчому подали клопотання про вчинення ним бажаних скаржниками слідчих дій. Однак прокурором та слідчим не внесено відомості в ЄРДР щодо зазначених скаржниками посадових осіб, а слідчий не задовольнив клопотання скаржників і не виконав слідчі дії, що були зазначені в клопотанні. Тому скаржники просили суд визнати дії слідчого та прокуратури неправомірними, зобов`язати слідчого здійснити вказані скаржниками дії, зобов`язати слідчого внести до ЄРДР відомості за вказаною скаржниками кваліфікацією щодо зазначених ними посадових осіб кооперативу та Хриплинської сільської ради.

В судовому засіданні скаржники підтримали скаргу з підстав, що в ній зазначені.

В судовому засіданні слідчий заперечив скаргу з тих підстав, що ним задоволено клопотання про призначення слідчих дій, про які просили скаржники; на даний час слідчим не встановлено підстав для зміни попередньої кваліфікації у вказаному кримінальному провадженні; заяву від 30/04/2015 р. від потерпілих в кримінальному провадженні не отримував, а тому не має можливості вирішувати її.

Судом встановлено наступні обставини.

Скаржники подали слідчому клопотання про вчинення слідчих дій для встановлення обставин в кримінальному провадженні №0000526 відповідно до їх переліку.

26/06/2015 р. слідчим складено доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій за клопотанням ОСОБА_16

22/04/2015 р. прокуратурою м. Івано-Франківськ направлено клопотання ОСОБА_16 в Івано-Франківський МВ УМВС.

30/04/2015 р. скаржники здали підприємству зв`язку заяву про вчинення злочину посадовими особами Хриплинської сільської ради та обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Хриплин», в якій просили зареєструвати злочин за вказаною ними кваліфікацією щодо посадових осіб зазначених організацій.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В ст. 22 КПК України вказано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

В ст. 303 КПК України вказано, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Отже сторонам кримінального провадження не належить право на оскарження дій слідчого щодо задоволення клопотання сторони.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Потерпілому не гарантується право на зобов`язання слічого повторно задовольнити клопотання, яке раніше вже було задоволено слідчим, в тому числі і з тих підстав, що потерпілому не відомо про задоволення його клопотання раніше.

Відоповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Таким чином потерпілому не гарантується право на надання слідчому обов`язкових до виконання вказівок. При цьому потерпілий не позбавлений права самостійно збирати докази на обґрунтування власної позиції, цивільного позову.

Так само відповідно до п. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Отже ухвалення постанови є дискреційним повноваженням слідчого.

Крім цього в ч. 1 ст. 343 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу чи працівника державної виконавчої служби з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Надання слідчому чисельних клопотань, які не відносяться до предмета доказування відповідного кримінального провадження є формою затягування досудового розслідування.

В п. 1 ст. 36 КПК України вказано, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Незалежність органу досудового слідства полягає в тому, що він самостійно здійснює слідчі дії для реалізації покладеної функції. Будь-який не передбачений законом вплив на слідчого та процесуального прокурора законодавством не допускається.

Відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Крім цього відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію. Тому процесуальним законом не гарантується право скаржника на визнання дій прокурора чи слідчого незаконними чи встановлення факту такої незаконності.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

В свою чергу відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Отже наслідком реєстрації повідомлення про злочин є вчинення кримінальних процесуальних дій, а не збирання доказів на обґрунтування цивільного спору між скаржниками та особами до яких вони висловлюють претензій цивільно-правового характеру.

Таким чином сторонам кримінально-процесуальних відносин не гарантується право на внесення повідомлених ними обставин їх претензій цивільно-правого характеру щодо їх цивільно-правових спорів, про які вказано в заяві про вчинення злочину та в даній скарзі на дії і бездіяльність прокуратури та слідчого в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява № 37437/97). Таким чином, твердження скарги є несумісною ratione materiae з положеннями Конвенції і підлягає відхиленню відповідно до пунктів 3 та 4 статті 35 Конвенції.

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Тому скаржникам не ґарантується право на порушення кримінальної справи проти бажаних скаржниками конкретних третіх осіб. Також їм не належить право на власну кваліфікацію дій зазначених осіб, оскільки право попередньої кваліфікації та кваліфікації в повідомленні про підозру, обвинувальному акті належить виключно суб`єкту вчинення відповідної процесуальної дій.

До завершення судового розгляду обвинувального акту, складеного слідчим і затвердженого прокурором вплив на них з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення в будь-якій формі заборонений, оскільки розпочате кримінальне провадження не завершено.

Таким чином, судом встановлено, що скарга позбавлена правових підстав, спрямована на зловживання правами. Однак суд не є засобом для сторін, не толерує і не сприяє сторонам у зловживанні їх правами.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги відмовити;

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена, заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Головуючий суддя ОСОБА_1