Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/622/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 368-370 (168, 170, 171) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.07.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0000074 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_6 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року.
Цією ухвалою обвинувальний акт щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області, українки, громадянки України, з середньою технічною освітою, яка не працює, пенсіонерка, заміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до кримінальної відповідальності притягується вперше,
за ч. 3 ст. 368 КК України повернуто прокурору відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальному провадженні прокуратури Кіровоградської області як такий, що не відповідає вимогам КПК України для усунення порушень вимог КПК України.
Кримінальне провадження розглянуто з участю:
· прокурора ОСОБА_6 ,
· захисника ОСОБА_8 ,
· обвинуваченої ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що направлений до суду обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального закону України та відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, а тому виконання вимог кримінального процесуального законодавства України трактувати як порушення принципу презумпції невинуватості не є законним.

Крім того, при поверненні обвинувального акту, суд першої інстанції зазначив, що останній не містить дані про потерпілих. Однак, у вказаному кримінальному провадженні жодна особа не має процесуального статусу потерпілого, про що зазначено в пункті 3 обвинувального акту.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України не вказано вичерпний перелік даних про особу ОСОБА_7 , є хибним, так як відповідно до вказаної норми в обвинувальному акті зазначені відомості про особу обвинуваченої.

Судом в ухвалі вказано, що в обвинувальному акті не зазначено розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, однак інкримінованим ОСОБА_7 кримінальним правопорушенням шкода не заподіяна, про що зазначено у п. 7 обвинувального акту.

Також судом безпідставно зроблено висновок, що в обвинувальному акті не зазначено в якому саме місці складався та затверджувався вказаний акт, оскільки відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті вказано, що його складено та затверджено в м. Кіровограді.

Судом першої інстанції зазначено, що в обвинувальному акті не вказано під який саме підпункт п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міри протидії та запобігання корупції» підпадає ОСОБА_7 , але це не є порушенням вимог ст. 291 КПК України.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін та зазначив, що в обвинувальному акті по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК України не вказано : дані про потерпілих; не зазначено вичерпний перелік анкетних відомостей обвинуваченої; не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; не зазначено в якому місці складено і в якому затверджено обвинувальний акт. В реєстрі матеріалів досудового розслідування також є ряд порушень.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляції і просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження, заслухавши обвинувачену ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції з таких підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Ухвалою підготовчого судового засідання від 20.05.2015 року, суд першої інстанції повернув обвинувальний акт прокурору прокуратури Кіровоградської області як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Своє рішення суд мотивував тим, що в порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не вказано : дані про потерпілих; не зазначено вичерпний перелік анкетних даних обвинуваченої ОСОБА_7 ; не зазначено розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням; не зазначено в якому місці складено і в якому місці затверджено обвинувальний акт; не зазначено, під який саме підпункт п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міри протидії та запобігання корупції» підпадає ОСОБА_7 .
Також суд першої інстанції вказав, що в порушення вимог ч. 5 ст. 17 КПК України, в обвинувальному акті вказано, що своїми протиправними діями ОСОБА_7 скоїла кримінальне правопорушення, чим порушено принцип презумпції невинуватості.
Статтею 314 КПК України визначено порядок проведення підготовчого судового засідання, а у частині третій цієї статті підставу для повернення обвинувального акту його не відповідність вимогам цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акту та вказано вичерпний перелік відомостей, які обов`язково він повинен містити, а саме: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство; 3) анкетні відомості кожного потерпілого ( прізвище, ім`я по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство; 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта; 9) дату та місце його складання та затвердження.
Так, посилання суду першої інстанції, а також у запереченнях захисника на апеляцію прокурора, що в обвинувальному акті не вказано вичерпний перелік анкетних відомостей обвинуваченої є безпідставними та надуманими. Колегією суддів встановлено, що в обвинувальному акті вказані анкетні відомості обвинуваченої, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство, тобто анкетні відомості, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 291 КПК України. Те, що в обвинувальному акті вказані ще й інші анкетні відомості обвинуваченої ОСОБА_7 , ніж передбачено п. 2 ч. 1 ст. 291 КПК України, на переконання колегії суддів не може бути підставою для твердженням, що обвинувальний акт не відповідає вимогам вище вказаної норми кримінально процесуального закону України, а тим більше підставою для повернення обвинувального акту.
На переконання колегії суддів, не може бути підставою для повернення обвинувального акту посилання суду першої інстанції, а також доводи заперечення захисника на апеляцію прокурора, що в обвинувальному акті не вказано даних про потерпілих та не визначено розмір завданої шкоди з таких підстав.
Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України є посягання на суспільні відносини, що забезпечують нормальну діяльність державного та громадського апарату, органів місцевого самоврядування, а також апарату управління підприємств, установ та організацій.
Тому, з урахуванням об`єкту посягання, особа, яка давала службовій особі неправомірну вигоду за вчинення в її інтересах будь-яких дій, не повинна визнатись органом досудового розслідування потерпілим. З цього приводу є також роз`яснення п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» № 5 від 26.04.2002 року.
Оскільки у даній категорії кримінальних справ відсутні потерпілі, не встановлюється і спричинена ним матеріальна шкода, але обов`язково визначається предмет неправомірної вигоди та його розмір, так як від цього залежить кваліфікація злочину.
Суд першої інстанції зобов`язаний був про це знати і безпідставно не повертати обвинувальний акт прокурору, тим більше, що в обвинувальному акті чітко вказано, що у даному кримінальному провадженні немає потерпілих і матеріальна шкода не спричинена.
Отже, в порушення вимог ст. 314 КПК України суд першої інстанції намагався вимагати від органу досудового розслідування зазначення в обвинувальному акті обставин вчинення кримінального правопорушення, які не підлягають встановленню у даному кримінальному провадженні, а отже вийшов за межі свої повноважень.
Також колегія суддів вважає, що безпідставним є твердження суду першої інстанції, а також доводи заперечення захисника на апеляцію прокурора, що в обвинувальному акті не зазначено в якому саме місці складався і в якому місці затверджувався обвинувальний акт.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим і прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Дослідженням обвинувального акту, колегією суддів встановлено, що вимоги зазначеної норми кримінального процесуального закону України органом досудового розслідування дотримано, вказано дату та місце його складання і затвердження, зокрема вказано дата «28 квітня 2015 року», «місто Кіровоград», що відповідає положенню п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Колегія суддів вважає безпідставними твердження суду першої інстанції, а також доводи заперечення захисника на апеляцію прокурора, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального кодексу України, так як не вказано під який саме підпункт п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міри протидії та запобігання корупції» підпадає ОСОБА_7 з таких підстав.
Закону України «Про міри протидії та запобігання корупції» в України немає, але діє Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції», і суд першої інстанції зобов`язаний про це знати. Також суд першої інстанції зобов`язаний був урахувати, що відсутність в обвинувальному акті конкретизації під який саме підпункт п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» підпадає ОСОБА_7 не може вважатись порушенням вимог ст. 291 КПК України та не є підставою для повернення обвинувального акту, відповідно до положень ст. 314 КПК України.

За змістом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
Отже, згідно зазначених норм кримінального процесуального закону України в обвинувальному акті має бути викладено твердження про вчинене обвинуваченою особою кримінального правопорушення із зазначенням його правової кваліфікації, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Дослідженням обвинувального акту колегією суддів встановлено, що він за змістом викладений як твердження про вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, із зазначенням всіх відомостей, які має місти обвинувальний акт, відповідно до вимог ч. 2 ст. 291 КПК України. Водночас в обвинувальному акті відсутнє твердження, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення доказана.
Проте, твердження в обвинувальному акті про вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, не може вважатись порушенням принципу презумпції невинуватості, так як відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи встановлюється лише обвинувальним вироком суду.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції і доводи заперечення захисника на апеляцію прокурора, що обвинувальний акт складено за змістом з порушенням принципу презумпції невинуватості є безпідставними.
Колегія суддів вважає не доречним посилання в запереченнях захисника на апеляцію прокурора на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рибемон проти Франції», «Пелисье та Сассі проти Франції», «Матточіа проти Італії» у яких мова йде про те, що до ухвалення обвинувального вироку суду посадові особи поліції називали підозрюваних винними.
В обвинувальному акті відсутня вказівка, що обвинувачена ОСОБА_7 винна у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повернув обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України без передбачених кримінальним процесуальним законом України підстав. Доводи апеляції прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, який постановив ухвалу, але в іншому складі суддів.
На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_6 , задовольнити.
Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року стосовно ОСОБА_7 , скасувати.
По кримінальному провадженню №0000074 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України призначити новий судовий розгляд в суді, який постановив ухвалу, але в іншому складі суддів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4