Справа №11а-965,
2007рік Головуючий
у 1 інстанції Ніткевич А.В.
Категорія cm. 15 ч.2 cт. 186, ч.2 ст. 189, Доповідач Гнатів Н.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
листопада 30 дня колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого,
судді Пайонкевича Т.Т.,

суддів
Н.І.Гнатіва Н.І., Ревера В.В.,

з участю
прокурора Воронки Р.І., розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.Львові кримінальну справу за апеляцією
прокурора який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції Воронки Р.І. на вирок
Сокальського районного суду Львівської області від 17 вересня 2007 року.

Цим вироком,

ОСОБА_1,
народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Вербове, Сокальського району Львівської області,
мешканканця АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з середньою
спеціальною освітою, не
одруженого, не працюючого, не
військовозобов»язаного, раніше не судимого, засуджено за ч.2 ст.15 і ч.2 ст.186
КК України на чотири роки позбавлення волі, за ч.2 ст.189 КК України на три
роки позбавлення волі, за ч.2 ст.296 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі
ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, йому
визначено остаточне покарання чотири роки позбавлення волі та зараховано в
строк відбування покарання, час перебування під вартою з 08.06.2007 року.

На підставі
ст.ст.75,76 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням,
з іспитовим строком три роки та зобов»язано періодично з»являтись для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід
до вступу вироку в законну силу, йому змінено з тримання під вартою на підписку
про невиїзд та звільнено з під варти із залу суду.

ОСОБА_2,
народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Червонограді, Львівської області, мешканканця
АДРЕСА_2, українця, громадянина
України, з середньою спеціальною
освітою, не одруженого,
не працюючого, не військовозобов»язаного, згідно ст.89 КК
України раніше не судимого, засуджено за ч.2 ст.15 і ч.2 ст.186 КК України на
чотири роки позбавлення волі, за ч.2 ст.189 КК України на три роки позбавлення
волі, за ч.2 ст.296 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі
ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, йому
визначено остаточне покарання чотири роки позбавлення волі.

На підставі
ст.ст.75,76 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням,
з іспитовим строком два роки та зобов»язано повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

Запобіжний захід
до вступу вироку в законну силу, йому залишено без змін, підписку про невиїзд.

Вироком суду
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнано винуватими в тому, що вони 31.03.2007 року о 02
годині, у приміщенні касового залу станції Сокаль Львівської залізниці, у стані
алкогольного сп»яніння, за попередньою змовою групою осіб, наносячи удари
кулаком в голову потерпілому ОСОБА_3, застосували до нього фізичне насильство,
яке не є небезпечним для життя чи здоров»я та погрожуючи застосуванням такого
насильства потерпілій ОСОБА_4, намагались заволодіти 10 гривнями у ОСОБА_3 та
60 гривнями в ОСОБА_4, проте не заволоділи цими грішми з причин, що не залежали
від їх волі.

Відтак,
погрожуючи потерпілому ОСОБА_3 зґвалтуванням ОСОБА_4, вимагали видачі їм 200
гривень і для цього викликали «таксі» та відправили його за цими грішми до
дому. Проте, потерпілий приїхавши цим «таксі» до дому в квартру АДРЕСА_3, не
повернувся, а про злочин повідомив органу міліції.

Перебуваючи в
цей час в приміщенні касового залу станції Сокаль Львівської залізниці, оба засуджені, з
мотивів явної неповаги до суспільства, тривалий час знущаючись над потерпілої
ОСОБА_4 погрозами фізичного насильства і зґвалтуванням та нецензурно лаючись у
громадському місці, грубо порушили громадський порядок з особливою зухвалістю.

Прокурор в
апеляції порушує питання про скасування вироку з мотивів невідповідності
призначених покарань тяжкості вчинених злочинів та постановления нового вироку з
призначенням таких же строків покарань реально, без застосування ст.75 КК
України та без звільнення засуджених від їх відбування. Покликається на те, що
судом при обранні покарання не враховано: для обидвох засуджених ступінь
тяжкості вчиненого; для засудженого ОСОБА_1 його ухилення від слідства шляхом
порушення підписки про невиїзд, зміною місця проживання і нез»явлення на
виклики слідчого, що ставить під сумнів його щире каяття, сприяння у розкритті
злочинів, відсутністю претензій потерпілих і хворобою, якими суд мотивує для
нього як пом»якшуючі покарання обставини; для засудженого ОСОБА_2 невизнання
ним вини у скоєному на початку судового слідства та визнання її тільки після
показань потерпілих, що він уже притягувався до кримінальної відповідальності.
Вважає, що призначене їм покарання не пов»язане з позбавленням волі, не
відповідає тяжкості вчинених ними злочинів, ступеня їх участі, наслідкам котрі
наступили, а також даним які характеризують.

Засуджений
ОСОБА_2 в запереченні на апеляцію прокурора, просить залишити оскаржуваний
вирок без змін покликаючись на правильність і законність вироку та врахування
судом при обранні покарання всіх пом»якшуючих покарання обставин та даних котрі
характеризують його як особу. Прокурор подаючи апеляцію на м»якість покарання
не врахував його пасивної ролі при здійсненні злочинів, погашення попередньої
судимості, його навчання в лісотехнічному університеті.

Потерпілі в
запереченнях на апеляцію, просять вирок залишити без змін а апеляцію без
задоволення, покликаючись на примирення з засудженими та відшкодуванням ними
шкоди.

Заслухавши
доповідача, міркування прокурора на підтримку апеляції, розглянувши наведені в
апеляції доводи і перевіривши матеріали справи, колегія суддів уважає, що
апеляція не підлягає задоволенню.

Висновок суду
про доведеність вини
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у
вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам
справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні
доказами, є обґрунтованими і ніким не оспорюється.

Згідно ч.1 ст.75
КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк
не більше п»яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші
обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без
відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування
покарання з випробуванням.

З оскаржуваного
вироку убачається, що суд першої інстанції засудив обидвох засуджених за
сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України до чотирьох років позбавлення
волі кожного.

Обираючи
покарання засудженому ОСОБА_2, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених
ним злочинів, особу засудженого який згідно ст.89 КК України раніше не судимий,
не працює і не навчається, на диспансерному обліку в психіатра і нарколога не
перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, пом»якшуючі
покарання обставини його щире каяття та сприяння розкриттю злочину, його
молодий вік, відсутність претензій з боку потерпілих та їх прохання суворо не
карати, обтяжуючу покарання обставину вчинення ним злочинів у стані
алкогольного сп»яніння.

Обираючи покарання
засудженому ОСОБА_1, суд
першої інстанції врахував тяжкість вчинених ним злочинів, особу засудженого
який раніше не судимий, не притягався до відповідальності, не працює і не
навчається, на диспансерному обліку в психіатра і нарколога не перебуває,
позитивно характеризується за місцем проживання, пом»якшуючі покарання
обставини його щире каяття та сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій
з боку потерпілих та їх прохання суворо не карати, захворювання нічним
нетриманням сечі, обтяжуючу покарання обставину вчинення ним злочинів у стані
алкогольного сп»яніння.

Таким чином, суд
при обранні ОСОБА_5покарання врахував усі встановлені слідством і судом дані
щодо тяжкості вчинених злочинів, особи засуджених та обставини, що пом»якшують
та обтяжують покарання, встановлені ст.65 КК України.

Тому покликання
прокурора в апеляції на неврахування судом при обранні покарання ступіню
тяжкості вчинених злочинів для обидвох засуджених, а також, що ОСОБА_2 вже
притягувався до кримінальної відповідальності, є необгрунтованим.

Безпідставними є
покликання прокурора в апеляції на сумнівність висновків суду щодо щирого
каяття, сприяння у розкритті злочинів, відсутність претензій потерпілих і
хвороби, які суд визнав як пом»якшуючі покарання обставини для засудженого ОСОБА_1,
оскільки той ухилявся від слідства шляхом порушення підписки про невиїзд,
зміною місця проживання і нез»явлення на виклики слідчого.

Як убачається з
протоколу судового засідання (т.2 а.с.171) сам прокурор у судових дебатах
визначав щире каяття ОСОБА_1 і примирення, як пом»якшуючі покарання обставини і
не визначав його ухилення від слідства як обставину котра впливає на
призначення покарання. В обвинувальному висновку також відсутні покликання на
ухилення ОСОБА_1 від слідства, як обставину котра впливає на призначення
покарання (т.1 а.с. 170).

Також
необгрунтованими є покликання прокурора в апеляції на сумнівність висновків
суду щодо щирого каяття засудженого ОСОБА_2, який невизнавав вини у скоєному на
початку судового слідства та визнання її тільки після показань потерпілих,
оскільки засуджений упродовж досудового слідства і в суді повністю дав
свідчення щодо обставин скоєння злочинів, підтвердив їх при зводинах віч-на-віч
та постійно покликався на свою винуватість та висловлював каяття.

Колегія суддів
вважає призначені судом покарання такими, що відповідають ступеню тяжкості
вчинених злочинів, даним про особу винуватих, пом»якшуючим і обтяжуючим
покарання обставинам, є необхідним для їх виправлення і запобігання новим
злочинам та відповідає вимогам ст.ст.65,75 КК України.

Керуючись
ст.ст.366, 377 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляцію
прокурора який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції Воронки Р.І. залишити без
задоволення, а вирок Сокальського районного суду Львівської області від 17
вересня 2007 року про засудження ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за ч.2.ст.15 і ч.2 ст.186,
ч.2 ст.189, ч.2 ст.296 КК України, без змін.

Ухвала винесена
в нарадчій кімнаті в одному примірнику.