Справа № 460/588/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2015 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 14 жовтня 2014 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, не судимого, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 ,

про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України -

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 , 05 серпня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 188 мобілізований на підставі Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» та мобілізаційної директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 26 липня 2014 року № 00748, призначений на посаду водія-електрика гаубичного артилерійського взводу гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону цієї частини.

Відтак з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_2 з обласного збірного пункту він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІУ, виїзд офіцерів, прапорщиків, військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби сержанту ОСОБА_4 достеменно було відомо і, до часу самовільного залишення розташування військової частини, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

- 2 -

20 серпня 2014 року, близько 21 год. 00 хв., під час вечірньої перевірки особового

складу капітаном ОСОБА_5 виявлено факт самовільного залишення місця служби - території Міжнародного центру миротворчості та безпеки розташованого за адресою: с. Старичі Яворівського району Львівської області, сержантом ОСОБА_4 , який без поважних причин перебував за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тривалістю понад один місяць, де проводив час на власний розсуд до 28 січня 2015 року, тобто протягом всього періоду відсутності у військовій частині, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби.

28 січня 2015 року, близько 11 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_4 самостійно добровільно прибув до військової прокуратури Львівського гарнізону, а в подальшому повернувся на територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про що доповів своєму командуванню та продовжив проходити військову службу.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України визнав повністю і пояснив, що дійсно він, був призваним під час мобілізації на військову службу на посаду водія-електрика гаубичного артилерійського взводу гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону цієї частини та цього ж дня відправлений у військову частину для подальшого проходження військової служби. Йому було відомо про особливий період несення військової служби. Проте, 20 серпня 2014 року він самовільно залишив військову частину та поїхав до свого дому у с. Стецеве Снятинського району Івано-Франківської області, де перебував до 28 січня 2015 року, де проводив час із сім`єю, допомагав матері та дружині по господарству. При цьому не мав наміру назавжди ухилятися від проходження військової служби. 28 січня 2015 року він добровільно прибув до військової прокуратури Львівського гарнізону, зізнався у вчиненому, свою вину визнав та розкаявся. В подальшому поїхав до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про що доповів своєму командуванню та продовжив проходити військову службу. На даний час він шкодує про вчинене, просить суворо його не карати, обіцяє, що більше такого не повторить.

Враховуючи визнання вини обвинуваченим та показання обвинуваченого щодо обставин скоєного ним кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, з`ясувавши в обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин та відсутність сумнівів у добровільності його позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження усіх доказів по справі.

Суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби військовослужбовцем, без поважних причин, понад один місяць.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, пом`якшуючі обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; та вважає за можливе обрати йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Керуючись ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

- 3 -
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 02 (двох) років позбавлення волі.

Застосувати до засудженого ОСОБА_4 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 01 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 протягом іспитового строку не покидати територію військової частини п/п НОМЕР_1 без дозволу командира військової частини, а у разі його звільнення повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Командиру військової частини п/п НОМЕР_1 здійснювати контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця ОСОБА_4 , а у разі його звільнення контроль за виконанням вироку покласти на органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок надрукований в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя ОСОБА_1