Ухвалаіменем україни

19 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6 ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

секретаря ОСОБА_9

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001817, за касаційними скаргами потерпілої ОСОБА_1 та представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2014 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_2, раніше не судимого,

в с т а н о в и л а:

вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів та призначено покарання за ч. 2 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки, за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки, за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік, за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.

Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_2 8 000 грн. та ОСОБА_1 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2014 року вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_4 змінено в частині кваліфікації дій за ч. 2 ст. 122 КК України.

Виключено з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку - тілесне ушкодження, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, натомість зазначено, кваліфікуючу ознаку - вчинення злочину з метою примусу потерпілого до певних дій.

В решті вирок залишено без зміни.

Постановлено застосувати п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

У касаційних скаргах потерпіла ОСОБА_1 та представник ОСОБА_3 ставлять питання про зміну вироку та ухвали суду в частині стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди. Стверджують, судами не враховано тих обставин, що засуджений наніс тілесні ушкодження середньої тяжкості чоловіку похилого віку, котрий є інвалідом 3 групи з дитинства, внаслідок чого змінився звичний спосіб життя потерпілого, йому необхідне додаткове лікування.

ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів за наступних обставин.

16 квітня 2013 року ОСОБА_4 на подвір'ї домоволодіння по АДРЕСА_3, відкрито, шляхом ривка, викрав у ОСОБА_2 мобільний телефон «Нокіа 1800» із належностями вартістю 130 грн. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

У той же вечір, близько 22 год. ОСОБА_4 викликав ОСОБА_2 із АДРЕСА_1, діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, під надуманим приводом, із застосуванням психічного та фізичного насильства, проти волі ОСОБА_2, змусив його сісти в автомобіль «Тойота», чим незаконно позбавив волі потерпілого.

ОСОБА_4, розпочав рух автомобілем, прибув до домоволодіння по АДРЕСА_3. На подвір'ї засуджений, вимагаючи повернення інструментів, наніс ОСОБА_2 три удари ногами по голові, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров'я.

Після цього, ОСОБА_4 разом із невстановленою слідством особою, продовжуючи незаконно утримувати в автомобілі ОСОБА_2, повернуся до помешкання потерпілого, за адресою буд. АДРЕСА_1, де під надуманим приводом пошуку викраденого, у супроводі потерпілого, незаконно, проник до квартири АДРЕСА_1, де, всупереч волі власників, провів незаконний обшук приміщення.

Дізнавшись, що мешканці квартири викликали працівників міліції, засуджений покинув квартиру потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який вважав, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 372 КПК України зміст ухвали як судового рішення складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частин. Зокрема в резолютивній частині ухвали зазначаються висновки суду, строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Цих вимог апеляційним судом не дотримано.

Як убачається зі змісту мотивувальної частини ухвали, колегією суддів апеляційного суду вказано на необхідність та зазначено підстави для застосування щодо ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Між тим, текст резолютивної частини ухвали викладено так, що незрозуміло яким чином застосовано вказаний закон.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України приведені суперечності є істотними, оскільки висновки суду не є чіткими, зрозумілими та ускладнюють виконання судового рішення.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається із тексту ухвали апеляційного суду, ці вимоги закону апеляційним судом не виконано.

Зокрема, в апеляційних скаргах потерпілої ОСОБА_1 та представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, ставилося питання про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні апеляційних скарг у цій частині, колегія суддів послалася на формальні підстави.

Разом із тим, доводи скарг про вчинення сукупності умисних злочинів проти осіб, які досягли похилого віку, погіршення стану здоров'я ОСОБА_2, котрий є інвалідом, тривалості лікування, в тому числі в психіатричній лікарні, вимушеної зміни способу життя, не знайшли належної оцінки.

Залишаючи без задоволення вищенаведені апеляційні скарги, суд ці обставини не взяв до уваги, не проаналізував доводи в скаргах з приводу збільшення розміру стягнення моральної шкоди на користь потерпілих, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Під час якого належить перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах потерпілої та представника потерпілого ОСОБА_3, прийняти законне і обґрунтоване рішення, виклавши його у процесуальному документі, який би відповідав вимогам закону.

При новому апеляційному розгляді розмір стягнення моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_2 8 000 грн. та ОСОБА_1 1000 грн. слід вважати низьким, оскільки він не відповідає принципу справедливості.

Керуючись ст.ст. 433-438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційні скарги потерпілої ОСОБА_1 та представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2014 року щодо ОСОБА_4 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5