АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1034/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2015 року місто Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002317 від 29 травня 2014 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, проживаючого в АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, раніше судимого:

12 березня 2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений з випробувальним терміном 2 роки;

21 жовтня 2008 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі, відбував покарання у Бердянській ВК Запорізької області №77, звільнений 13 листопада 2009 року постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 листопада 2009 року умовно-достроково на 9 місяців 9 днів;

4 травня 2012 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 321, ч. 3 ст. 321, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 3 роки;

13 лютого 2015 року вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 71 КК України на 5 років 2 місяця позбавлення волі, вирок набрав законної сили 16 березня 2015 року,

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, у строк покарання, що призначене ОСОБА_7 за даним вироком, зараховано частково невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2015 року, остаточно призначено покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін .

Строк покарання рахується з моменту фактичного затримання, тобто з 5 грудня 2014 року.

Вирішено долю речових доказів.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що призначене вироком покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Зазначає, що судом необґрунтовано не застосовано додаткове покарання у вигляді конфіскації майна та не враховано в якості обтяжуючої обставини рецидив злочинів, те, що обвинувачений неодноразово судимий, не працює. Крім того, вказує, що судом незаконно віднесені на рахунок держави витрати на проведення експертизи. Просить вирок в частині призначеного покарання та вирішення питання про розподіл процесуальних витрат скасувати. Постановити новий вирок, яким: ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, що належить обвинуваченому на праві власності. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, з урахуванням вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2015 року, визначити остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, що належить обвинуваченому на праві власності; врахувати в якості обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів; стягнути із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на загальну суму 1473,80 грн.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
27 травня 2014 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем Soueast Lioncel, д/н НОМЕР_1 , в кузові чорного кольору, який належить ОСОБА_10 , повторно ввів в оману ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , повідомивши, що вказаний автомобіль належить йому на праві власності, та попрохав останніх перегнати його з місця стоянки та продати. Далі, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про місце стоянки автомобіля, після чого передав ОСОБА_13 ключі від замка запалювання автомобіля. В свою чергу ОСОБА_12 , помилково усвідомлюючи, що вказаний автомобіль належить ОСОБА_7 , за допомогою переданого останньому ключа від замка запалювання запустив двигун автомобіля, на якому разом з ОСОБА_11 проїхав від місця стоянки автомобіля до вул. Демократичної в м. Запоріжжі, де продав вказаний автомобіль, без реєстраційних документів невстановленій особі. Тобто ОСОБА_7 незаконно заволодів автомобілем Soueast Lioncel, д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , середньо-ринкова вартість якого, згідно висновку експерта, на момент вчинення кримінального правопорушення складала 95 376 гривень 63 копійки.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляцію, захисника та обвинуваченого, які були проти задоволення апеляційної скарги і наполягали на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 , винним себе визнав повністю та розкаявся у вчиненому, у зв`язку з чим, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорювались. Розгляд справи в суді першої інстанції за обвинуваченням ОСОБА_7 був проведений відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Виконання судом цих вимог відображено в технічному засобі фіксування кримінального провадження.

Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка. Рішення суду в частині доведеності вини та кваліфікації заподіяного в апеляції не оспорюється.

Доводи в апеляційній скарзі прокурора в частині невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного колегія суддів вважає непереконливими, оскільки призначене обвинуваченому покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Як вбачається з вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного. В якості обставини, що пом`якшує покарання суд першої інстанції визнав щире каяття, визнання своєї провини, сприяння установленню істини у справі.

З урахуванням всіх обставин справи, наявності пом`якшуючих покарання обставин, суд першої інстанції обґрунтовано призначив справедливе мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 289 КК України без застосування додаткового покарання. До того ж, як вбачається з матеріалів справи, прокурор при розгляді справи в суді першої інстанціїї просив призначити остаточне таке ж покарання, яке і призначене судом.

Що стосується посилання в апеляції прокурора на наявність рецидиву злочинів, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, оскільки в даному випадку, відповідно до ст. 34 КК України, має місце рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_7 , який має судимість за умисні злочини, передбачені статтями 185, 309 КК України та ін., вчинив новий умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України.

Разом з тим, наявність рецидиву злочинів, із урахуванням всіх обставин даного провадження, пом`якшуючих обставин покарання, на думку колегії суддів, не може бути підставою для зміни призначеного вироком суду першої інстанції покарання, оскільки ОСОБА_7 призначено необхідне й достатнє для його виправлення покарання і його не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Доводи прокурора щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на загальну суму 1473,80 грн., колегія суддів знаходить такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

За таких обставин, оскільки в матеріалах провадження міститься довідка про витрати на проведення експертизи у сумі 982,80 грн., інших документів, що підтверджують зазначену в апеляційні скарзі суму прокурором суду апеляційної інстанції не надано, колегія суддів вважає необхідним стягнути на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на вказану суму. (а.с. 40).

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині стягнення з обвинуваченого витрат за проведення експертизи, понесені по справі судові витрати на залучення експерта в сумі 982,80 грн. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
1. 2. 3.