ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_16,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 22 січня 2015 року касаційну скаргу засудженого у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина

України, неодноразово судимого, останній раз

вироком Приморського районного суду м. Одеси від

24 травня 2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України до

покарання у виді позбавлення волі на строк один рік

шість місяців, звільненого 24 вересня 2012 року по

відбуттю строку покарання,

за участю прокурора ОСОБА_17,

встановив:

У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_5 викладено вимогу про скасування вироку суду та ухвали апеляційного суду із закриттям провадження щодо нього у зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину. Вважає, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам провадження, є упередженими, не об'єктивними, а також судове слідство проводилось неповно та однобічно, що призвело до ухвалення судами незаконних рішень. Вказує на те, що показання свідків, які вони давали під час досудового розслідування та в суді не містять даних, що підтверджують його винуватість у вчиненні злочину. Стверджує про застосування до нього недозволених методів розслідування, внаслідок чого він себе обмовив. Зазначає, що при розгляді провадження у суді першої інстанції йому не надали можливості підготуватись до судових дебатів та останнього слова. Також засуджений в скарзі посилається на незаконний склад суду апеляційної інстанції та порушення його права на захист.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців. Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 8 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, вирок суду щодо нього - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 22 лютого 2013 року, приблизно о 6-ій год. 50 хв., шляхом пошкодження кватирки вікна, проник до АДРЕСА_1, де таємно викрав мобільний телефон вартістю 400 грн, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а при вирішенні питання про наявність цих підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу.

Отже, суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення щодо неповноти й однобічності досудового розслідування та судового розгляду, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить з обставин провадження, встановлених судом.

Разом з тим, матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанції ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_5 щодо відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, суд знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам.

Так, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_7, яка в судовому засіданні пояснила, що саме ОСОБА_5 проник через вікно у її кімнату та пізніше вона виявила відсутність мобільного телефону. Показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які в судовому засіданні пояснили, що 22 лютого 2013 року вони зі свого балкону спостерігали, як невідомий чоловік проник в квартиру потерпілої та вони викликали міліцію і продовжували спостерігати, після чого їм зателефонував працівник міліції і повідомив, що вони виїхали на затримання. Потім невідомий чоловік виліз з квартири через це ж вікно та попрямував вздовж будинку, про що вони також повідомили працівнику міліції. Через деякий час ОСОБА_5 був затриманий працівниками міліції. Також покази ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили допитані в якості свідків працівники міліції ОСОБА_10 і ОСОБА_11, які приймали участь в затриманні засудженого ОСОБА_5 Згідно з повідомленням оператора служби «102» від 22 лютого 2013 року ОСОБА_8 повідомив про пограбування квартири на першому поверсі по пров. Картамишевському у м. Одесі (т.1 а.с. 2). Протоколом огляду місця події від 22 лютого 2013 року, з якого вбачається, що вікно, через яке ОСОБА_5 проник до квартири потерпілої ОСОБА_7 має сліди пошкоджень (т. 1 а.с. 32-33). Крім того, з протоколу затримання особи від 22 лютого 2013 року вбачається, що о 14-ій год. 40 хв. був затриманий ОСОБА_5 та при обшуку в нього було виявлено та вилучено мобільний телефон потерпілої, а також шкіряні рукавички та стамеска (т. 1 а.с. 17-20).

Що стосується доводів засудженого ОСОБА_5 про застосування недозволених методів ведення розслідування, внаслідок чого він був змушений себе обмовити у вчиненні злочину, то суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Судом першої інстанції були перевірені доводи засудженого ОСОБА_5 щодо тиску і примусу на останнього з боку працівників міліції при його затриманні у зв'язку з чим він давав зізнавальні показання у вчиненні крадіжки телефону. Під час проведення судового слідства були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які показали, що ніяких заходів психічного та фізичного впливу до засудженого не застосовували.

Твердження засудженого щодо порушення права на захист, не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 22 лютого 2013 року ОСОБА_5 було затримано працівниками міліції у присутності двох понятих (т. 1 а.с. 17). З протоколом затримання ОСОБА_5 був ознайомлений та ніяких клопотань та заяв не надав. Після затримання ОСОБА_5 було роз'яснено право на захист та до участі у кримінальному провадженні було залучено захисника ОСОБА_12, проте від нього ОСОБА_5 відмовився (т.1 а.с. 40-44). В подальшому, ОСОБА_5 було повідомлено про підозру і роз'яснено його процесуальні права як підозрюваного. Клопотань про залучення захисника ОСОБА_5 не заявляв.

Також посилання засудженого у касаційній скарзі про те, що провадження щодо нього розглянуто незаконним складом суду в апеляційній інстанції не підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Крім того, відповідно до звукозапису судового процесу, засуджений клопотання про надання часу для підготовки до судових дебатів та останнього слова не заявляв, чим спростовуються доводи засудженого, що суд позбавив його права на підготовку до виступу.

З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 436, 438 КПК України, суд

ухвалила:

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 8 липня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15