У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Косарєва В.І. та
Кармазіна Ю.М.

за
участю прокурора

Матюшевої О.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 20 листопада 2007 року
кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на вирок
Чернівецького районного суду Вінницької області від 4 липня 2006 року і ухвалу
колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Вінницької області від 22 листопада 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин
України, несудимий,

у пред'явленому йому обвинуваченні у вчинені злочину, передбаченого ст. 125
ч. 2 КК України, визнаний невинуватим і виправданий за відсутністю в його діях
складу злочину.

Цивільний позов ОСОБА_1
залишено без розгляду.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Вінницької області від 22 листопада 2006 року вирок щодо ОСОБА_2 залишено
без зміни.

У скарзі, поданій до суду в порядку ст. 27 КПК України, ОСОБА_1
обвинувачував ОСОБА_2 у заподіянні йому 4 листопада 2005 року приблизно о 23-ій
год. поблизу Будинку культури у смт. Чернівці Вінницької області легких тілесних
ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_1 просить судові рішення щодо ОСОБА_2
скасувати і справу направити на новий судовий розгляд. Вважає, що суд не дав
належної оцінки показанням ОСОБА_2 і свідків та обгрунтував свій висновок про
відсутність у діях ОСОБА_2 складу злочину на недостовірних доказах. Посилається
на те, що апеляційний суд, відмовивши в задоволенні його апеляції, викладених у
ній доводів належно не перевірив.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав судові рішення
законними і обгрунтованими і просив залишити касаційну скаргу без задоволення,
перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в касаційній скарзі
доводи, колегія суддів вважає, що в задоволенні касаційної скарги необхідно
відмовити.

Доводи в касаційній скарзі потерпілого ОСОБА_1 про незаконність виправдання
ОСОБА_2 в умисному заподіянні йому легких тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я, є безпідставними, оскільки спростовуються такими
доказами.

Так, у суді ОСОБА_2 показував, що тілесні ушкодження ОСОБА_1 не заподіював,
а лише відштовхнув потерпілого руками, звільняючись від його захвату, внаслідок
чого той впав. ОСОБА_2 також пояснював, що не мав умислу заподіяти ОСОБА_1
тілесні ушкодження.

Наведені показання ОСОБА_2 підтвердив свідок ОСОБА_3, зазначивши, що на дискотеці його ображав ОСОБА_1 і за
нього заступився
ОСОБА_2 На пропозицією ОСОБА_1 вони втрьох вийшли з приміщення, де
ОСОБА_1 схопив ОСОБА_2 за одяг і хотів вдарити. ОСОБА_2 шарпнув за одяг,
відійшов від потерпілого і той впав.

Свідок ОСОБА_8 показав, що бачив подію, яка відбувалась поблизу Будинку
культури, і зазначив, що ОСОБА_2 удари ОСОБА_1 не завдавав.

Аналогічні показання давав свідок ОСОБА_4.

Із показань свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вбачається, що вони не були
очевидцями конфлікту і про те, що ОСОБА_1 хтось вдарив, від чого той впав і отримав травму голови, їм стало
відомо лише зі слів потерпілого. Також свідок ОСОБА_5 показав, що ОСОБА_1 не
знав, хто його вдарив і просив, щоб він дізнався у ОСОБА_3, хто це був.

Дослідивши докази, які є в справі, суд обгрунтовано визнав достовірними
показання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_4, в яких вони заперечили факт
нанесення ОСОБА_2 акцентованого удару ОСОБА_1, та послався на суперечливість
показань потерпілого про обставини, за яких він отримав легкі тілесні
ушкодження.

У суді ОСОБА_1 показав, що ініціатором конфлікту був ОСОБА_3, який на дискотеці
підійшов до нього і попросив разом з ним вийти з приміщення. Коли вони вийшли,
до них підійшов ОСОБА_2, з яким у нього виникла розмова, і в цей момент йому
хтось завдав удар кулаком в обличчя. Від удару він впав, а коли піднявся, то
побачив, що поруч стояли ОСОБА_7, ОСОБА_3
і ОСОБА_4. Також ОСОБА_1
підтвердив, що “бачив, що хтось вдарив, але хто - ні, що ОСОБА_2 вдарив - не
бачив” (а.с. 75-76).

Із матеріалів перевірки, проведеної по заяві ОСОБА_1, вбачається, що
ОСОБА_2 пояснював, що відбив руки ОСОБА_1, які знаходились на його одязі.
ОСОБА_3 і ОСОБА_8 у своїх поясненнях також підтверджували, що ОСОБА_2 не
завдавав удару потерпілому, а можливо його відштовхнув, коли ОСОБА_1 взяв його
за одяг.

Оскільки вирок не може грунтуватись
на припущеннях і в зв'язку з тим, що в ході судового розгляду вина ОСОБА_2 не
знайшла свого підтвердження, суд постановив законне рішення про виправдання
ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125
КК України.

Як видно з матеріалів справи, такі ж доводи, як і в касаційній скарзі,
містились в апеляції потерпілого ОСОБА_1 Розглядаючи справу за його апеляцією, апеляційний суд
перевірив всі викладені в ній доводи та з наведенням відповідних мотивів визнав
їх безпідставними, а виправдувальний вирок щодо ОСОБА_2 - законним і
обгрунтованим.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були б
підставою для скасування судових рішень, у справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 394, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у задоволенні
касаційної скарги потерпілого ОСОБА_1

С
у д д і:

В.О. Паневін В.І. Косарєв Ю.М. Кармазін