У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.

за участю прокурора

Саленка І.В.

розглянула в судовому
засіданні в м. Києві 31 травня 2007 року кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за
касаційною скаргою захисника останньої-адвоката ОСОБА_2 на судові рішення у
даній справі.

Вироком
Калінінського районного суду м. Донецька від 17 березня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1народження,

несудима,

засуджена за ч.4 ст.303 КК
України 2001 року на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Її ж виправдано за ч.3 ст.303 КК України за відсутності в її
діях складу злочину.

Цим
вироком засуджено також ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які судові рішення в
касаційному порядку не оскаржили та щодо яких не було внесено касаційне подання
від прокурора.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано
винною в тому, що вона, за попередньою змовою з ОСОБА_3, ОСОБА_4. та ОСОБА_5,
за обставин, встановлених судом та детально наведених у вироку, брала участь в
організованій групі, яка займалась сутенерством, а саме забезпеченням діяльності
по наданню сексуальних послуг за плату особами жіночої статті у м. Донецьку ,
що діяла з липня по 8 жовтня 2004 року. ОСОБА_1, діючи по розробленому ОСОБА_3
та ОСОБА_4 плану злочинної діяльності, з початку вересня по 8 жовтня 2004 року,
за відсутності ОСОБА_5, виконувала її функції: здійснювала контроль за
поведінкою дівчат, які надавали сексуальні послуги, приймала замовлення на
надання сексуальних послуг, супроводжувала їх до місця надання таких послуг,
отримувала від клієнтів кошти за надання таких послуг, а також вела облік
грошових коштів, які були отримані від клієнтів за надання сексуальних послуг і
облік по оплаті оренди квартири, звітувала перед ОСОБА_4 про отриманні прибутки
і передавала їм грошові кошти, а також видавала 40% зароблених грошових коштів
дівчатам, які надавали платні сексуальні послуги.

Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 6 жовтня 2006 року вирок залишено без
зміни.

У
касаційній скарзі захисник засудженої ОСОБА_1-адвокат ОСОБА_2 посилається на
неповноту та однобічність досудового та судового слідства, неправильне
застосування кримінального закону, що призвело до неправильної кваліфікації дій
її підзахисної та суворості призначеного покарання. Вказує на те, що у
матеріалах справи відсутні докази винності ОСОБА_1 в інкримінованому злочині.
Вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі
засудженої, а також наводить підстави для застосування до призначеного ОСОБА_1
покарання ст.ст.69,75 КК України. Зазначає, що апеляційний суд, в порушення
ст.377 КПК України, не спростував доводів апеляції. З урахуванням наведеного,
просить судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу закрити за відсутністю
в її діях складу злочину, передбаченого ч.4 ст.303 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора
про часткове задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали
справи та обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити
частково.

Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи, висновки суду про доведеність
винності ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікацію її дій за
ч.4 ст.303 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені
з урахуванням усіх як об'єктивних, так і суб'єктивних факторів, що мали бути
взяті до уваги при з'ясуванні дійсних обставин події та грунтуються на зібраних
у справі доказах. Зокрема, вони підтверджуються показаннями засудженої ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що за відсутності останньої її функції
виконувала ОСОБА_1, показаннями вказаних у вироку свідків, у котрих, як
свідчать матеріали справи не було підстав для обмови ОСОБА_1, висновками
почеркознавчих, фоноскопічної експертиз
та речовими доказами.

Суди
як першої, так й апеляційної інстанції ретельно перевіряли доводи захисника
ОСОБА_2 аналогічні тим, що викладені у
касаційній скарзі, про відсутність в діях її підзахисної складу злочину,
передбаченого ч.4 ст.303 КК України. Викладені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів
безпідставними, такими, що не відповідають матеріалам справи, колегія суддів
знаходить обгрунтованими.

Перевіркою матеріалів кримінальної
справи процесуальних порушень, при збиранні, дослідженні й оцінені доказів, які
б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду у вчиненні інкримінованого
злочину та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1, судом касаційної інстанції не
встановлено. Висновки суду грунтуються на достатніх та допустимих доказах.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.377 КК
України.

Разом
з тим, колегія суддів вважає, що місцевий суд визначив ОСОБА_1 надмірно суворе
покарання.

Враховуючи
те, що ОСОБА_1 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно
характеризується за місцем проживання, її роль у вчиненні злочину, молодий вік,
касаційний суд вважає за можливе пом`якшити їй покарання, призначивши таке в
розмірі, нижчому від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст.303 КК
України.

Крім
того, в порядку ст.395 КПК України, підлягає виключенню з судових рішень
вказівка суду про направлення ОСОБА_4 на підставі ст.96 КК України на примусове
лікування від алкоголізму в місцях позбавлення волі.

Відповідно
до ст.96 КК України та виходячи із комплексного аналізу інших норм
законодавства України, примусовому лікуванню на підставі ст.96 КК України підлягають
незалежно від виду призначеного покарання лише особи, які вчинили злочини та
страждають на хвороби, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб, однак
алкоголізм до цих хвороб не належить, оскільки є соціально небезпечним
захворюванням.

Отже,
місцевий суд не мав підстав для застосування до засудженого ОСОБА_4 ст. 96 КК
України.

Також,
колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про відшкодування засудженими
судових витрат, суд припустився помилки.

Так,
на ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 покладено обов`язок відшкодувати судові
витрати у солідарному порядку.

Однак,
чинним законодавством не передбачено стягнення судових витрат з винних осіб у
солідарному порядку. Як роз`яснено у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 7 липня 1995 року №11 ”Про відшкодування витрат на стаціонарне
лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат”, з наступними
змінами, у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають
визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану
кожного із засуджених. Тому судова колегія вважає за необхідне в порядку ст.395
КПК України вирок в цій частині змінити і покласти на засуджених обов`язок з
відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням почеркознавчих та фоноскопічної експертиз у дольовому порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.394-396 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_1-адвоката ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Вирок
Калінінського районного суду м. Донецька від 17 березня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області від 6 жовтня 2006 року щодо ОСОБА_1
змінити, пом`якшити їй покарання за ч.4 ст.303 КК України із застосуванням
ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі.

В
порядку ст.395 КК України, ці ж судові рішення щодо ОСОБА_4 змінити, виключити
вказівку про направлення його на підставі ст.96 КК України на примусове
лікування від алкоголізму в місцях позбавлення волі.

Цей
же вирок в частині вирішення питання про порядок відшкодування засудженими
судових витрат також в порядку ст.395 КК України змінити і стягнути з них
судові витрати не в солідарному порядку, а в дольовому порядку, а саме:

- за проведення почеркознавчих експертиз з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 176 грн. 50
коп. з кожного, з ОСОБА_5- 70 грн. та ОСОБА_1- 47 грн. 75 коп.;

- за проведення
фоноскопічної експертизи з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 883 грн. з кожного, з ОСОБА_5-
400 грн. та з ОСОБА_1- 189 грн.

С у д д і:

Пивовар В.Ф. Гошовська Т.В. Мороз М.А.