Справа № 343/1069/15-к
Провадження № 11-кп/779/292/2015
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славута Хмельницької області, за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Долинського районного суду від 03 червня 2015 року, з участю прокурора ОСОБА_7 , представника Долинського виправного центру № 118 ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання Долинського виправного центру № 118 про умовно-дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_6 .

Суд мотивував позицію тим, що за змістом ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

ОСОБА_6 засуджений 13 липня 2005 року Виноградівським районним судом Закарпатської області за ст. ст. 115 ч. 1, 185 ч. 3 КК України до 12 років позбавлення волі.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2014 року йому замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді 2 років 10 місяців 19 днів обмеження волі.

З протоколу № 10 засідання спостережної комісії при Долинській РДА від 14 травня 2015 року, вбачається, що комісія не підтримала вказане клопотання.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що за час відбування покарання у Долинському ВЦ № 118 в період з 30 квітня 2014 року засуджений допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що на нього було накладено одне дисциплінарне стягнення, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку. За рік перебування в даній установі засудженому ОСОБА_6 оголошувалось тільки 1 заохочення. А з характеристики засудженого вбачається, що установами відбування покарань йому тричі відмовлялося в застосуванні передбачених законом пільг як такому, що не довів своє виправлення.

І проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази та з урахуванням вказаного рішення спостережної комісії при Долинській РДА, суд вважав, що не здобуто доказів, які б підтвердили, що ОСОБА_6 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Засуджений в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржену ухвалу, мотивуючи свою позицію тим, що під час розгляду клопотання представник установи та прокурор клопотання підтримали, вказавши, що він відбув встановленому законом частину терміну покарання і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Представник спостережної комісії при Долинській РДА в судове засідання не з`явився. А рішення спостережної комісії 14 травня 2015 року, яким не підтримано клопотання адміністрації ВЦ про його звільнення вважає необґрунтованим, однак суддя в ухвалі враховує це рішення, а думку прокурора та представника установи ні. Він же вважає, що за період відбування покарання з 13 липня 2005 року по 02 червня 2015 року своїм ставленням до праці та сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

В ході апеляційного розгляду засуджений свої апеляційні вимоги підтримав.

Прокурор та представник установи вважають, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали клопотання, ознайомившись з особовою справою засудженого, наданою для огляду представником установи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді в тому числі обмеження або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після відбуття відповідного строку призначеного покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Верховний Суд України у постанові Пленуму від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким», пункт 13, вказав, що матеріали які надаються судам в такій справі мають відповідати вимогам ст. 110 ВТК України. І що у випадку якщо ці вимоги належно не виконані і, зокрема, характеристика не відображає процесу виправлення засудженого або стосується не всього періоду відбування ним покарання, немає даних про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків тощо і якщо заповнити ці прогалини в судовому засіданні неможливо, суддя зі стадії підготовки справи повинен повернути матеріали для відповідного оформлення. А в пункті 17 цієї ж постанови вказується, що при судовому розгляді такого клопотання суди повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, інших учасників, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та інше.

Хоч вказані роз`яснення давались коли діяв КПК України 1960 року, але в частині того які ж матеріали повинні бути надані суду, що необхідно досліджувати та інше, слід і надалі керуватись вказаними роз`ясненнями.

У наданій суду установою характеристиці необхідні для вирішення питання по суті обставини викладені в основному не конкретно, а стосовно відшкодування збитків вказано тільки про те, що було стягнуто відповідні суми, але даних про її сплату чи ні не вказується. А з ксерокопії з вироку суду вбачається, що в користь потерпілих було стягнуто відповідні грошові суми. В ході розгляду клопотання це питання не було досліджено. При необхідності, за клопотанням, слід сприяти апелянту в такому.

У характеристиці загальною фразою вказано, що Коломийською ВК № 41 апелянту 12 березня 2014 року було відмовлено у застосування ст. 81 КК України як такому, що не довів своє виправлення. Проте суд не звернув на це уваги, не дослідив вказаного рішення Коломийської ВК, в той же час воно мало місце трохи більше року тому, чи правомірно це було зроблено суд не перевірив. Таке рішення не має преюдиційного значення і потребує перевірки судом.

Посилаючись як на підставу у відмові у клопотанні на рішення спостережної комісії при РДА яким відмовлено у підтриманні клопотання установи, суд не вказав нормативного акту котрий передбачає, що таке рішення є обов`язковим при вирішенні клопотання.

Слід виходити з того, що відповідно до змісту ст. 539 КПК України таке клопотання може бути подано до суду в тому числі і самим засудженим, а тому необхідно суду першої інстанції дослідити самому всі ті обставини на необхідність дослідження яких вказує Верховний Суд України у зазначеній постанові Пленуму, і не тільки враховувати період в установі, що звернулась з клопотанням, а за весь період відбування засудженим покарання, дати вмотивовану оцінку як накладеним стягненням, так і заохоченням та іншим обставинам, які при цьому слід враховувати і тільки після цього вмотивовано прийти до того чи іншого висновку, що не можна зробити без витребування та детального огляду і вивчення особової справи засудженого.

Необхідно також враховувати, що відповідно до ч. 6 ст. 539 КПК України у випадку відмови у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання розгляд повторного звернення може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали.

Тому, при розгляді даного клопотання суду необхідно було не обмежуватись дачею оцінки долученим до клопотання документам в нарадчій кімнаті, що не може бути покладено в основу ухвали, оскільки відповідно до вимог ст. 23 КПК України необхідно дослідити всі зазначені вище обставини безпосередньо, в тому числі витребувавши та дослідивши письмові документи саме в ході судового розгляду шляхом оголошення та безпосереднього дослідження, як цього вимагає ст. 23 КПК України.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що судом вказані вимоги закону та вказівки Верховного Суду України порушено, не було досліджено доказів які в даному випадку повинні бути досліджені, а докази на які суд послався у своїй ухвалі, не були безпосередньо досліджені судом, а тому ухвала суду не може вважатись такою, що відповідає вимогам закону тому підлягає скасуванню, і оскільки не було досліджено тих обставин які слід досліджувати в суді першої інстанції по такому клопотанню, то суд апеляційної інстанції не вправі заміняти суд першої інстанції, постановивши своє рішення, а тому матеріали клопотання необхідно направити в той же суд, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції, в ході якого необхідно дослідити обставини котрі зазначені вище та прийняти законне та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Долинського районного суду від 03 червня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання Долинського виправного центру № 118 Управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання призначеного вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2005 року за ст. ст. 115 ч. 1, 185 ч. 3 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі скасувати, а матеріали клопотання направити на новий судовий розгляд в той же суд.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :
_______________ __________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2