Ухвала

іменем україни

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8.,

за участю прокурора ОСОБА_9.,

захисника ОСОБА_1,

потерпілої ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_3

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 09 липня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_3

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 27 лютого 2013 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого,

що не має судимості,

засуджено за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців.

Стягнуто із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_4 3469 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 372 000 грн. - моральної.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного засудженому покарання.

Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_3 засуджено за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_3 засуджено за те, що він 15 січня 2010 року, у стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1, під час сварки, що виникла на ґрунті неприязних стосунків з власником ОСОБА_5, вчинив умисне вбивство з особливою жорстокістю, шляхом завдання 16 ножових поранень.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 вважає, що призначене покарання ОСОБА_3 невідповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. Ставить питання про зміну вироку апеляційного суду, просить призначити засудженому покарання за вчинений злочин у виді довічного позбавлення волі й стягнути із ОСОБА_3 на її користь 3745 грн. та 372 000 грн. у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої на підтримання касаційної скарги, прокурора, захисника та засудженого, котрі заперечили проти скарги потерпілої, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 397 КПК України 1960 року касаційний суд не вправі посилити покарання або застосувати закон про більш тяжкий злочин.

Тому, вимога потерпілої ОСОБА_2 про постановлення нового вироку й призначення засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі не відповідає змісту ст. 396 КПК України 1960 року та виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Цивільний позов ОСОБА_2 задоволено судом першої інстанції, вирок якого в цій частині не скасовано апеляційним судом.

Висновок суду про винність ОСОБА_3 у вчиненні злочину за викладених у вироку суду обставин ґрунтується на доказах, зібраних з дотриманням вимог КПК України 1960 року та не оспорюється у касаційній скарзі.

Правильно встановивши фактичні обставини, суд обґрунтовано кваліфікував злочинні дії ОСОБА_3 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Не підлягають задоволенню доводи касаційної скарги потерпілої про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи ці положення закону, суд апеляційної інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_3 вчинив особливо тяжкий злочин з особливою жорстокістю, у стані алкогольного сп'яніння, щодо особи похилого віку.

Також ураховано, що засуджений є таким що немає судимості, посередньо характеризується, має на утриманні батьків похилого віку.

Обставинами, що пом'якшують покарання, суд визнав з'явлення з зізнанням, сприяння у розкритті злочину.

Зокрема, за матеріалами справи ОСОБА_3 одразу після вчинення вбивства, повідомив про вчинення ним злочину в телефонному режимі черговому у відділенні внутрішніх справ, що стало приводом для порушення кримінальної справи (т. 1, а.с.1, 4), сприяв органу досудового розслідування, давав показання про обставини вчиненого ним злочину.

Відповідно до роз'яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи», довічне позбавлення волі призначається лише у випадках спеціально передбачених Кримінальним кодексом України, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинно мотивуватись у вироку з обов'язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.

Цих вимог дотримано судом апеляційної інстанції.

Зокрема, з урахуванням фактичних обставин вчиненого злочину та його тяжкості, обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання, даних про особу засудженого, котрий вчинив злочин у молодому віці (19 років), колегія суддів апеляційного суду визначила необхідним та достатнім призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в максимальному розмірі за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, а не довічне позбавлення волі, як на цьому наполягала потерпіла.

Таким чином, призначивши винному покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, суд тим самим у повній мірі врахував обставини, на які ОСОБА_4 посилається у касаційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що таке покарання за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог ст. 372 КПК України та інших норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування судового рішення, не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги потерпілої.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_3 - без зміни.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_6 ОСОБА_8