У Х В А Л А

іменем України

16 грудня 2008
року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати в
кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської області у складі

головуючого судді
Коробова О.К.,

суддів Матюхи Ю.В.,

Збитковської Т.І.,

з
участю прокурора Журавського М.В.,

підсудного ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянула у відкритому
судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора Артеменко Л.А. на вирок
Дубенського міськрайонного суду від
4 червня 2008 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Волиця Дубенського
району Рівненської області,
проживає в АДРЕСА_1, пенсіонер, не судимий, громадянин України,

- виправданий в обвинуваченні у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 365 КК України.

За двома
обвинувальними висновками (кримінальні справи були об'єднані в суді) ОСОБА_1.
обвинувачувався:

− в
перевищенні службових повноважень, яке потягло
тяжкі наслідки у виді матеріальної шкоди на суму 40560 грн. 40 коп.
Працюючи на посаді директора Дубенської державної МТС протягом липня-серпня
1999 року умисно перевищуючи свої службові повноваження, стверджувалось в
обвинувальному висновку, він передав за угодами про двостороннє співробітництво
дискову борону в СВК
"Привільне" та дискову борону в СВК "Прогрес". Ці борони
Дубенська МТС отримала за договором лізингу від Державного лізингового фонду.

− в розтраті
"шляхом зловживання …службовим становищем" майна, яке йому було
ввірене. (В обвинувальному висновку слідчий і прокурор не визначились чи
обвинувачують вони ОСОБА_1 в розтраті чи в заволодінні майном шляхом
зловживання службовим становищем). В
обвинувальній промові в суді першої
інстанції прокурор також настоювала, що
ОСОБА_1. "розтратив"
майно, "шляхом зловживання службовим становищем". Підсудному
ставилось в провину, що в період часу з
23 грудня 2003 року по 4 травня 2005 року працюючи начальником виробничої дільниці "Вербаторф"
підприємства "Рівнеторф" він
розтратив ввірене йому майно залишковою вартістю 872 грн. 19 коп. Які саме дії
по розтраті чи заволодінні шляхом зловживання службовим становищем в
формулюванні обвинувачення не сформульовано. Зазначено, що державі діями по розтраті майна ОСОБА_1. заподіяв
збитки на суму 8779 грн. 54 коп. Крім
того, як вважає державний обвинувач, зловживаючи своїм службовим становищем 17
травня 2004 року ОСОБА_1. списав два
вагони-рефрижератори, оприбуткувавши
лише 600 кг металобрухту, хоч від розбирання цих вагонів мало бути 12823 кг. металобрухту, який він розтратив, заподіявши
шкоду в 8445 грн. 71 коп.

Виправдовуючи
ОСОБА_1. суд у вироку виклав свій
висновок про те, що його винність в
перевищенні службових повноважень не доведена. ОСОБА_1., як встановив суд, не
підписував договору про лізинг сільськогосподарської техніки між
лізингодавцем ВАТ "Острозьке РТП" та Дубенською ДС МТС. Не підписував він і договори про
співробітництво між Дубенською ДС МТС та
СВК "Привільне". Суд прийшов до висновку, що доказів того, що
ОСОБА_1. умисно перевищив свої повноваження і продав борони, заподіявши збитки
лізинговій компанії не добуто.

Визнав суд недоведеним
і обвинувачення ОСОБА_1 чи то в розтраті майна підприємства
"Рівнеторф", чи то в заволодінні ним
шляхом зловживання службовим становищем.
Суд вказав, що майно під звіт
ОСОБА_1. було передано з порушеннями встановленого порядку, без визначення його
залишкової вартості. Не встановлено який конкретно металобрухт здавався після розбирання вагонів, яка роль в
списанні вагонів і здаванні металобрухту ОСОБА_1 та інших осіб.

В апеляції
прокурора (державного обвинувача)
Артеменко Л.А. (т. 3 а.с. 291-299)
викладене прохання виправдувальний вирок скасувати через невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та істотне порушення судом
кримінально-процесуального законодавства і постановити вирок апеляційного суду,
яким засудити ОСОБА_1. за ч.2 ст. 191 та ч.3 ст. 365 КК України. На
обґрунтування апеляції прокурор навела такі доводи:

- суд порушив вимоги ч.4 ст. 334 КПК України і не навів у
вироку підстав та мотивів з яких відхиляє докази, надані стороною обвинувачення, а саме: показання ОСОБА_1.
в 2004 році про те, що він знав про договори лізингу та про двостороннє
співробітництво з сільськогосподарськими
виробничими кооперативами; показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5 про поінформованість ОСОБА_1. про наявність
договору лізингу сільськогосподарської техніки.

- судом не
дана оцінка Акту КРУ в Дубенському районі
із зазначенням про виявлені порушення лізингового законодавства;

- суд не
врахував показання підсудного про неналежне виконання ним своїх службових
обов'язків (т. 3 а.с. 223-224),
показання свідків про можливість встановленні дійсної ваги списаних вагонів.

Істотне
порушення кримінально-процесуального законодавства судом полягало, на думку
прокурора, викладену в апеляції, в тому, що не вказана в резолютивній частині
передбачена законом підстава виправдання підсудного .

При апеляційному
розгляді справи прокурор в судових дебатах просив апеляцію задовольнити тільки
частково, - в частині зміни формулювання підстав виправдання вказавши, що
ОСОБА_1. виправданий за не встановленням подій злочинів.

Виправданий
ОСОБА_1. в засіданні апеляційного суду показав, що працюючи директором
Дубенської державної МТС договір лізингу від 25.09.1999 року №83-Л не
підписував. Він ще раз ствердив, що не мав юридичного відношення як до
укладення договору лізингу борін, про які йдеться в справі, так і до незаконної
передачі цих борін у власність іншої юридичної особи. Коли він звільнявся з
МТС, ці борони були в МТС і нікуди не були передані.

Визнаючи, що
підписав договір про співпрацю з СВК „Прогрес" ОСОБА_1. показав, що не розглядав цей договір з СВК
"Прогрес” як договір купівлі-продажу. Вказаний договір він підписав за
вказівкою районного керівництва з метою забезпечити експлуатацію борін і
обробку землі в СВК. Знаючи про можливу передачу борін в тимчасове користування
не вважав, що це буде дія, яка завдасть
комусь шкоди. Тобто, за показаннями ОСОБА_1. він не усвідомлював суспільно
небезпечний характер цієї дії і суспільно небезпечні наслідки від передачі борін
в експлуатацію. До того ж такі дії до його звільнення із МТС і не були
проведені. Коли у 2000 році він звільнився з посади директора МТС і передавав
повноваження наступному керівникові МТС ОСОБА_9 борони ще були в МТС.

Стосовно обвинувачення в розтраті підсудний суду показав, що виробнича дільниця „Вербаторф” державного підприємства
„Рівнеторф” Української концерну торф'яної промисловості „Укрторф”, якою він керував з 23 грудня 2003
року по 4 травня 2005 року. була безбалансовим відділенням ДП „Рівнеторф”,
тобто не була юридичною особою. Договір про повну матеріальну відповідальність
він підписав, щоб отримувати гроші для виплати заробітної плати працівникам
дільниці „Вербаторф”. При підписанні договору про повну матеріальну
відповідальність ніяке майно йому не передавалось, акти про прийом-передачу
матеріальних цінностей та основних засобів не складались, інвентаризація
матеріальних цінностей та основних цінностей не проводилась. Все майно
перебувало на балансі ДП „Рівнеторф”, і
списувалось з балансу ДП „Рівнеторф” з дозволу Міністерства палива та
енергетики України. Йому відомо, що на склад було здано 12 т. металобрухту,
який був зібраний при розбиранні цих
двох вагонів, а не 600 кг як зазначено в обвинувальному висновку. Про це
свідчать накладі, що є в справі.

Йому не відомо, також куди ділись гідравлічний навантажувач, трактор ДТ-75,
станок ЛТ-10. Знає лише, що це обладнання було старе і практично було
амортизоване та розібране.

Заслухавши
суддю-доповідача, провівши судове
слідство, вислухавши думку прокурора про задоволення апеляції тільки частково, - в частині зміни
формулювання підстав виправдання вказавши, що ОСОБА_1. виправданий за не
встановленням подій злочинів, думку
виправданого та його захисника, які погодились з проханням прокурора,
колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню частково.

Твердження
прокурора в апеляції про невідповідність фактичним обставинам справи висновку
суду першої інстанції про необхідність виправдання підсудного та про
наявність істотних порушень кримінально-процесуального законодавства судом,
який ухвалив вирок, в апеляційній інстанції не доведена.

Доводи апеляції,
як кожен окремо, так і в своїй сукупності, не спростовують висновків суду
першої інстанції і не доводять винності
ОСОБА_1. в кримінально-караному перевищенні службових повноважень та в умисній розтраті майна. Не відповідає
дійсності твердження прокурора в апеляції, що суд необґрунтовано відхилив
показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4.,
ОСОБА_5 В показаннях цих свідків, на які посилається в апеляції
прокурор, не містяться докази, якими можна було б обґрунтувати обвинувальний
вирок. Суть показань ОСОБА_3 полягає в
тому, що він підтвердив, що особисто
укладав і підписував договір лізингу
борін і не пам'ятає чи говорив ОСОБА_1. про те, що борони надійшли по
лізинговій угоді (т. 3 а.с. 209) . Свідок ОСОБА_5 (т. 3 а.с. 210) в суді
висловила припущення, що ОСОБА_1 "мабуть читав" і "мабуть
знав", що борони надійшли до МТС по
лізингу. Вона заявила суду буквально так: "Чи знав Терещук, що це
лізингове майно я не знаю". Отже показання свідка ОСОБА_5, всупереч
твердженню апеляції, не можуть бути використані для доказування обставин, котрі
підлягають доказуванню, адже вирок не може ґрунтуватись на припущеннях. В показаннях свідка ОСОБА_4 (т. 3 а.с. 215)
теж висловлені припущення про можливу обізнаність ОСОБА_1. про умови
лізингового договору про поставку борін.
Свідок виходить із того, що один раз до Острозького РТП для вирішення питань
про поставку техніки приїздив ОСОБА_1. і
багато разів - його заступник ОСОБА_6. Ніяких конкретних даних, з яких можна
було б зробити висновок про умисне
злочинне перевищення службових повноважень ОСОБА_1., у показаннях
ОСОБА_4. немає.

Виходячи з такого аналізу доводів
апеляції колегія суддів вважає, що нема
підстав для ухвалення обвинувального
вироку щодо ОСОБА_1. в частині
обвинувачення у перевищенні влади.

До того ж, за
роз'ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003
року N 15 “Про судову практику у справах про перевищення влади або службових
повноважень” при розгляді справ про перевищення влади або службових повноважень
суди відповідно до вимог ст. 161 Кримінально-процесуального кодексу
України повинні, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створювати
необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов'язків та
здійснення наданих їм прав, зокрема щодо з'ясування …мотиву, мети
і характеру вчинених дій, їх зв'язку зі службовим становищем зазначеної особи
та наслідками, що настали; даних, що характеризують цю особу, її
поведінку до вчинення злочину. Сторона обвинувачення в місцевому суді не надала доказів про
протиправні мотиви та мету дій ОСОБА_1., які б стосувались використання борін, про які йдеться в
обвинуваченні. На запитання апеляційного
суду прокурор заявив, що ніяких доказів
щодо мотивів і мети дій ОСОБА_1., які сторона обвинувачення вважає злочинними,
надати не може.

Як встановлено
при судовому слідствіОСОБА_1 не підписував договір лізингу від 25.09.1999 року
№83-Л. Не спростовано в суді і його твердження про те, що на час його звільнення
з МТС ці борони були в наявності і
передані наступному керівництву машинно-технологічної станції. Ніяких доказів
про те, що ОСОБА_1 умисно усвідомлюючи
протиправність і суспільну небезпечність своїх дій перевищував свої
повноваження у вчиняв певні конкретні дії щодо двох дискових борін, які
перебували в очолюваній ним МТС на умовах лізингу, сторона обвинувачення не надала. В матеріалах справи немає і при дослідженні документів та допитах
свідків на клопотання прокурора не встановлено
доказів навіть для припущення
протиправних мотивів та мети в
якихось конкретних діях ОСОБА_1. щодо дискових борін.

Борони нікуди не зникли і долучені слідчим до справи як речовий доказ (довідка слідчого
до обвинувального висновку т.1 а.с. 231). В законному порядку вони повинні бути
повернуті власнику.

Все
вищевикладене свідчить про відсутність підстав для скасування виправдувального
вироку і ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_1.

Стосовно
обвинувачення в розтраті майна
встановлено таке:

Відсутні дані
про те, що майно було ввірене ОСОБА_1. на відповідальне зберігання.

У формулюванні
обвинувачення взагалі, що навіть визнав прокурор в засіданні апеляційного суду,
відсутнє обвинувачення в конкретних діях по розтраті майна. Органи досудового
слідства і прокурор обмежившись даними про
нестачу майна на підприємстві
„Рівнеторф” (гідравлічного навантажувача, трактора ДТ-75, станка ЛТ-10) не
встановили жодних даних про те куди і з чиєї вини зникло це майно і вдались до
"об'єктивного вмінення", вмінивши ОСОБА_1. без з'ясування його вини,
не маючи для цього об'єктивних підстав, нестачу цього майна, як вчинену ним
розтрату. Обвинувачення фактично ґрунтувалось на припущенні, що нестача майна
сталася внаслідок його розтрати ОСОБА_1. А між тим, по справі доказів для
такого обвинувачення, для встановлення мотивів і мети умисної розтрати майна не було добуто.

В апеляційному
суді сторона обвинувачення також не надала доказів для підтвердження події і
факту розтрати, та вчинення її саме ОСОБА_1.

За
показаннями в апеляційному суді свідка
ОСОБА_7., колишнього заступника директора ДП „Рівнеторф”, трактор, з нульовою
залишковою вартістю, в дійсності був списаний, від нього залишився металобрухт,
на території лежали частини цього трактора.
Колишній директор ДП „Рівнеторф” ОСОБА_8. теж в
апеляційному суді, при допиті за клопотанням прокурора, показав, що в нього
нема підстав вважати керівника дільниці ОСОБА_1. причетним до зникнення
гідравлічного навантажувача, трактора ДТ-75, станка ЛТ-10

Безпідставно для
кваліфікації вчиненого використовувався розмір заподіяної шкоди від нестачі
майна в сумі 8779 грн. 54 коп. Для
кваліфікації розтрати з урахуванням
розміру розкрадання
враховується дійсна ринкова
вартість викраденого майна. Ця
вартість ні при досудовому слідстві, ні
в суді не була встановлена. Відомо лише,
що залишкова вартість трактора була
нульовою, гідравлічного навантажувача - 438 грн., станка - 389 грн. В даний час
встановити чи була їх ринкова вартість вище зазначеної не видається можливим, про що пояснила в апеляційному суді експерт НДКЦЕ, з чим
погодився прокурор, як сторона обвинувачення.

Не надала
сторона обвинувачення доказів, що при
списанні вагонів рефрижераторів не весь металобрухт був зданий і що винен в
цьому ОСОБА_1. Його пояснення з посиланнями на досліджені судом накладні (накладна №115 від 01 червня 2004
року, накладна №166 від 23 червня 2004 року, накладна №1 від 25 травня 2004
року, акти на списання основних засобів №7, №10, №1, №4, №6, №9, №3, №8, №5,
№2, №14, №11, №12, №13, №15 від 17.05.2004 р. а.с.178-195 т.2), про здачу
всього металобрухту не спростовані. Обвинувачення ґрунтувалось на припущенні,
що металобрухту повинно бути стільки, скільки вказано в Акті ревізії, яка, в свою чергу, виходила із
припущення, викладеного в листі Пасажирського
вагонного депо станції Тернопіль (т. 2 а.с. 151). Та в суді свідки (зокрема
свідок ОСОБА_8. керівник "Рівнеторфу") показали, що списані два вагони були з тонкої жесті, без коліс, без даху і
при їх демонтажу не могло залишитись 12
тонн металобрухту, як припускали ревізори, виходячи з
консультаційного листа фахівців депо "Тернопіль".

За п.2 ч.1 ст. 64 КПК України по кримінальній
справі підлягає доказуванню винність особи у вчиненні злочину і мотив, а не лише подія. Однак ні в суді першої інстанції, ні в
апеляційному суді прокурори не надали ніяких доказів винності ОСОБА_1. в
розтраті.

Отже підстав для
задоволення апеляції і постановлення
обвинувального вироку із засудженням ОСОБА_1. за розтрату майна в великих розмірах колегія суддів не вбачає. В апеляції
відсутні доводи на обґрунтування викладеного в ній прохання визнати ОСОБА_1. винним в розтраті майна. В
зазначених в апеляції показаннях підсудного
в т. 3 на а.с. 223-224 нема доказів, якими можна
було б обґрунтувати його винність в розтраті.

Колегія суддів
погоджується з доводом апеляції та міркуваннями прокурора в засіданні
апеляційного суду стосовно неточного (такого що не відповідає змісту ч. 4 ст.
327 КПК України) зазначення підстав виправдання в резолютивній частині вироку. Однак
зазначення в резолютивній частині вироку "виправдати за не доведенням
вини" колегія суддів не вважає
таким істотним порушенням кримінально-процесуального законодавства, яке
вимагає скасування виправдувального вироку.
За роз'ясненнями, які викладені в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду
“Про виконання судами України
законодавства і постанов Пленуму
Верховного Суду України з
питань судового розгляду
кримінальних справ і постановлення вироку” ( із змінами, внесеними згідно з
Постановами Пленуму Верховного Суду
України N 3 від 04.06.93 ; N 12 від 03.12.97, від 30 травня 2008 року N 6 "Про практику застосування
кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних
справ у судах першої інстанції"), резолютивна частина
виправдувального вироку повинна містити рішення суду про визнання
підсудного невинним у вчиненні злочину, передбаченого статтею
(пунктом, частиною статті) кримінального закону, за якою
його було віддано
до суду, із зазначенням передбаченої законом підстави
виправдання. Формулюючи в резолютивній
частині підставу виправдання Дубенський міськрайонний суд не дотримався ч. 4 ст.
327 КПК України , а виклав підставу для виправдання в неточній довільній формі:
"виправдати за не доведенням вини". Цей вираз може тлумачитись як
виправдання за недоведеністю участі
підсудного у вчиненні злочину, що за ч. 5 ст.
327 КПК України вимагає від суду після вступу вироку в законну силу виносити
ухвалу про повернення справи прокурору для встановлення особи винної у вчиненні
злочинів. Та наразі, підстав для цього немає, адже факти наявності подій обох
злочинів, в яких обвинувачувався ОСОБА_1. не встановлені. Не доведено ні факту,
що дійсно мало місце злочинне перевищення влади, ні факту, що мала місце умисна розтрата майна. Тому резолютивну
частину вироку колегія суддів вважає за
необхідне привести у відповідність до ч.
4 ст. 327 КПК України, із зазначенням
про виправдання за відсутністю подій
злочинів.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

Апеляцію прокурора Артеменко Л.А. задовольнити
частково.

Вирок
Дубенського міськрайонного суду від 4
червня 2008 року щодо ОСОБА_1 змінити, замінивши в резолютивній
частині вироку слова "виправдати за не доведенням вини" словами "виправдати за не встановленням
подій злочинів".

В решті вирок
залишити без зміни.

Судді

О.К. Коробов
Т.І.Збитковська
Ю.В.Матюха

Судді (підписи)

Згідно.

Суддя-доповідач О.К.
Коробов