Справа № 1-31/10
Провадження №без н/п
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2010 року Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Збицької К.Д.

з участю секретаря Даниленко Л.Г.,

прокурора Лозовика А.В.,

захисника ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, нежонатого, який працює складачем поїздів станції Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, в силу ст.55 Кримінального кодексу 1963 року не судимого, -

за ч. 1 ст.122 Кримінального кодексу України, -

встановив :

21 квітня 2009 року близько 11 -ї години в місті Малині Житомирської області на вулиці Добролюбова біля будинку №4, який належить ОСОБА_3, ОСОБА_2 під час виконання рішення суду про відібрання у ОСОБА_4 неповнолітньої дитини своєї співмешканки ОСОБА_4 умисно, будучи байдужим до наслідків своїх дій, наніс удар ОСОБА_5 правою рукою в підборіддя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої гілки нижньої щелепи, яке по своїй категорії відносяться до середнього ступеня важкості, що потягло за собою тривалий розгляд здоровя.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково та показав, що 21 квітня близько 11-ї години він зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 та її тіткою ОСОБА_7 приїхали в м. Малин на вул. Добролюбова, 4. ОСОБА_6 мала забрати у колишнього чоловіка ОСОБА_5 свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 згідно рішення Новоград-Волинського районного суду. Коли ОСОБА_6 після приїзду судового виконавця, лікаря та представника служби у справах дітей з дитиною на руках виходила з будинку, він. знаходячись з ОСОБА_7 на вулиці, почув крик та побачив, що між ОСОБА_6 та її колишньою свекрухою виник конфлікт, оскільки остання не випускала з будинку ОСОБА_6 з дитиною на руках. Він підбіг до ОСОБА_6, забрав з рук дитину й пішов до хвіртки. В цей час ОСОБА_5 випустив собаку, яка накинулася на нього, схопила за ліву руку, а на спину вискочив потерпілий. Він скинув його з себе піднявшись, поставив дитину на землю та вдарив ОСОБА_5 рукою в обличчя, від чого той впав, та ногою по тулубу. Після цього з ОСОБА_6 й дитиною пішов до автомобіля і вони поїхали додому. Зауважив, що в нього є сумніви щодо заподіяння потерпілому перелому челюсті, тобто тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Винуватість підсудного у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується показаннями потерпілого, свідків, письмовими доказами.

З показань потерпілого ОСОБА_5 21 квітня 2009 року біля 11-ї години до нього в будинок завітали колишня дружина ОСОБА_6, її тітка ОСОБА_7, а також дільничний міліціонер та повідомили про рішення суду м. Новоград-Волинського про передачу дитини на виховання ОСОБА_6. При цьому також були присутні лікар-педіатр ОСОБА_8

Л.Г., начальник служби у справах дітей міськвиконкому ОСОБА_9 та судовий виконавець ОСОБА_10 Дитина плакала, не хотіла йти з матірю. Склали акт про неможливість виконання рішення суду.

Коли він вийшов провести присутніх, ОСОБА_6 залишалась в будинку. Він почув крик біля дверей, побачив, що ОСОБА_6 схопила дитину й стала вибігати на вулицю. Поряд була його мати, яка не випускала ОСОБА_6, перегородила двері. До них підбіг ОСОБА_2, відштовхнув матір, забрав з рук дитину й побіг на вулицю. Він побіг за ним, бо дитина плакала й просилась до нього. В цей час ОСОБА_2 опустив дитину на землю, розвернувся та вдарив його кулаком в обличчя, від чого він упав та втратив свідомість. За допомогою свідків він піднявся. Боліла голова, малися садна на обличчі, не міг їсти. Викликали швидку допомогу. Заперечує, що він випускав собаку та нацьковував її на підсудного.

Свідок ОСОБА_10 показав, що того дня він приїхав до будинку потерпілого за проханням ОСОБА_6 для виконання рішення Новоград-Волинського районного суду про відібрання дитини у гр. ОСОБА_5 та передачу її матері ОСОБА_6. Дитина кричала, виривалась, у звязку з чим залучили дитячого лікаря та представника органу опіки та піклування. ОСОБА_11 та ОСОБА_6 спілкувались між собою мирно. Оскільки дитина не йшла на умовляння та відмовлялася їхати з матірю, кричала, відбивалась від неї, склали акт про неможливість виконання рішення суду, після чого всі вийшли на вулицю. Звідти він почув крики з двору, побачив, що ОСОБА_6 відбирає дитину у матері потерпілого. До них з вулиці підбіг підсудний ОСОБА_2, вихопив дитину й побіг на вулицю. Коли до нього підбіг ОСОБА_6, він вдарив його рукою в обличчя, потім пару раз ногою, забрав дитину, сів в автомобіль й поїхали. Собака спочатку була закрита, потім вибігла на вулицю, але нікого не кусала.

Аналогічні показання дали свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які підтвердили факт нанесення підсудним ОСОБА_2 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_12 (вона ж ОСОБА_6) та ОСОБА_13, які приїхали з підсудним в місто Малин на автомобілі ОСОБА_13, показали, що ОСОБА_6 дійсно випустив собаку з вольєру та бачили, як підсудний на вулиці відштовхував від себе потерпілого ОСОБА_5, а ОСОБА_12 також бачила, як ОСОБА_2 рукою вдарив ОСОБА_5.

Факт нанесення удару та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ствердила і мати потерпілого свідок ОСОБА_14.

Телефонне повідомлення свідка ОСОБА_10 про протиправні дії підсудного зареєстроване черговим Малинського MB УМВС України в Житомирській області 21.04.2009 року (а.с.7).

Згідно висновку судового-медичного експерта № 257 від 22.06.2009 року, зробленого на підставі акту судово-медичного обстеження №153 від 22.04.2009 року, у ОСОБА_5 виявлене тілесне ушкодження у вигляді перелому лівої гілки нижньої щелепи, яке по своїй категорії відноситься до середнього ступеня важкості, що потягло за собою тривалий розлад здоровя, але небезпечним для життя не являється. Воно могло виникнути від нанесення ударів руками, ногами людини (а.с.42,46).

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_15 підтвердив даний ним висновок та пояснив, що після огляду потерпілого він направив його на консультацію до лікаря стоматолога та рентгенолога і після отримання від них результатів зробив свій висновок. При цьому взяв до уваги заключення рентгенолога про наявність у потерпілого перелому лівої гілки нижньої щелепи, що підтвердив наданим суду документом (а.с.159).

Таким чином на підставі досліджених судом доказів суд визнає доведеною вину підсудного ОСОБА_2 в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя, та кваліфікує його дії за ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України.

Показання підсудного та твердження його захисника стосовно сумнівів щодо ступеню тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень суд розцінює як намір ухилися від передбаченого зазначеною нормою закону покарання.

Призначаючи вид та розмір покарання у відповідності до положення ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Вчинений підсудним злочин є злочином середньої тяжкості. З характеристик видно, що за місцем проживання він характеризуються посередньо, за місцем роботи позитивно. У 1997 році притягувався до кримінальної відповідальності, але судимість погашена (а.с.106, 109-112).

Обставин, що помякшують або обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, думки прокурора та потерпілого суд визнає за необхідне й достатнє призначити підсудному покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 Кримінального кодексу України із звільненням від покарання з іспитовим строком та встановленням певних обмежень, передбачених ст. 76 КК України.

Клопотання трудового колективу залізничної станції Новоград-Волинський Південно- Західної залізниці про звільнення підсудного від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудового колективу станції Новоград-Волинський-1 задоволенню не підлягає, оскільки у відповідності до ст.47 Кримінального кодексу України однією з умов такого звільнення є щире каяття. Судом такої помякшуючої покарання обставини не встановлено, оскільки підсудний у своїх поясненнях заперечує умисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що не відповідає його заяві про щире каяття.

Потерпілим ОСОБА_5 як цивільним позивачем заявлений цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому неправомірними діями підсудного, яку він оцінив у 10000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що переніс фізичний біль, змушений був тривалий час лікуватися, до 9 травня був звільнений від роботи, не міг нормально приймати їжу. Був обмежений у спілкуванні з друзями, знайомими, родичами, колегами.

Підсудним, як цивільним відповідачем, позов визнаний частково - в розмірі 1000 гривень.

Суд визнає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Як видно з наданих суду медичних документів, крім перелому щелепи, що підтверджено заключенням рентгенолога, потерпілий звертався до лікаря невролога, з 23 квітня по 9 травня 2909 року йому був виданий листок непрацездатності у звязку із черепно-мозковою травмою, струсом головного мозку. Цей діагноз не брався до уваги експертом при наданні судово- медичного висновку. Однак внаслідок протиправних дій підсудного потерпілий дійсно переніс фізичний біль, внаслідок перелому щелепи був позбавлений можливості нормально приймати їжу, певний час спілкуватися з оточуючими, тобто, зазнав моральних страждань Проте інших доказів, які свідчили б про ступінь та характер моральних страждань, суду не надано, тому суд зменшує розмір моральної шкоди та визначає його в сумі 3000 гривень.

Керуючись ст.ст. 323,324,327 Кримінально-процесуального кодексу України, -

засудив :

визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді трьох років обмеження волі.

На підставі ст.75 Кримінального кодексу України звільнити засудженого від відбування призначеного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку терміном два роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до п.3,4 ч. 1 ст.76 цього Кодексу обовязки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично зявлятися для реєстрації в кримінально- виконавчу інспекцію.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_5 3000 гривень на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_16