Справа № 367/7610/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/69/15 Доповідач у 2 інстанції Говоруха
Категорія 3 13.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
13 січня 2015 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 9 грудня 2014 року про задоволення подання начальника Ірпінського виправного центру № 132 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Начальник Ірпінського ВЦ № 132 звернувся до суду із поданням, згідно з яким просив звільнити засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання умовно-достроково. Подання мотивує тим, що засуджений ОСОБА_7 до Ірпінського ВЦ № 132 прибув 13 грудня 2013 року. Під час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе із позитивної сторони : працевлаштований в їдальні установи, за сумлінну поведінку та становлення до праці має 4 заохочення, стягнень не має, приймав активну участь у роботах по благоустрою території установи, відбув більше 2/3 призначеного покарання, встав на шлях виправлення.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 9 грудня 2014 року подання задоволено, засудженого ОСОБА_7 звільненено умовно-достроково на не відбутий строк 3 роки 7 місяців.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2004 року ОСОБА_7 засуджений за п. п. 4, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком на 15 років. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2013 року не відбуту частину покарання ОСОБА_7 замінено на обмеження волі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 січня 2014 року ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання час перебування під вартою з 29 жовтня 2014 року по 13 грудня 2013 року. ОСОБА_7 до Ірпінського ВЦ № 132 прибув 13 грудня 2013 року. Початок строку відбування покарання з 20 вересня 2003 року. Початок строку обмеження волі з 13 грудня 2013 року. Кінець строку відбування покарання 5 серпня 2018 року. За час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе із позитивної сторони: працевлаштований в їдальні установи, приймав участь у роботах по благоустрою території установи, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має 31 заохочення, мав 1 стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого про його умовно дострокове звільнення, хоча судом розглядалось подання начальника Ірпінського ВЦ № 132 про звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що встановленний судом факт виправлення засудженого через сумлінну поведінку та ставлення до праці не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема, ОСОБА_7 упродовж всього періоду отримав 1 стягнення, яке є грубим порушенням режиму відбування покарання. Крім того, засуджений ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого п.п. 4,7,12 ч. 2 ст. 115 КК України. ОСОБА_7 на досудовому слідстві вину не визнавав так і під час відбування покарання вину не визнав. На думку прокурора, засуджений не довів свою сумлінну поведінку та виправлення, а тому до нього не може бути застосоване умовно дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням) прокурора, засудженого, його захисника,законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд розглядаючи питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 з належною повнотою дослідив та перевірив наявні в матеріалах справи докази та відповідно до вимог чинного законодавства дійшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Підстав, які б перешкоджали суду застосувати щодо засудженого умовно дострокове звільнення судом не встановлено, не наведені вони і в апеляційній скарзі прокурора.

Щодо доводів прокурора про те, що засуджений не став на шлях виправлення, оскільки отримав 1 стягнення, яке є грубим порушенням режиму відбування покарання, то колегія суддів не може погодитись з даним доводом, оскільки хоча засуджений за весь період відбування покарання і отримав одне стягнення, однак зазначене стягнення на нього було накладено ще в 2005 році і в тому ж році було зняте і відповідно не може прийматись до уваги.

Посилання прокурора як на підставу необхідності відмови в задоволенні подання на те, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, а також те, що на досудовому слідстві вину він не визнав, як не визнав її і під час відбування покарання, то на думку колегії суддів, за умови, що засуджений відбув визначені законом за вчинення особливо тяжких злочинів три четверті призначеного строку покарання, наведені підстави є необґрунтованими.

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 за час відбування покарання зарекомендував себе з позитивної сторони: працевлаштований в їдальні установи, приймав активну участь у роботах по благоустрою території установи, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має 31 заохочення.

На думку, колегії суддів, суд правильно дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що він став на шлях виправлення, відбув ? частини призначеного строку покарання і обґрунтовано застосував до нього умовно дострокове звільнення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 9 грудня 2014 року не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м. Ірпеня ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 9 грудня 2014 року про задоволення подання начальника Ірпінського ВЦ № 132 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді