АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/437/15 Справа № 190/2105/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз - 22.06.2009 року Київським районним судом м. Сімферополя за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, 70, 71 КК України до 8 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна,

про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника П`ятихатської виправної колонії УДПтСУ в Дніпропетровській області №122 ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_6

встановила:
На ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженим ОСОБА_6 подана апеляційна скарга, в якій останній просить ухвалу районного суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, а також визнати такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, застосувавши до нього ст. 81 КК України.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що :
-по-перше, він не погоджується із твердженням представника адміністрації установи щодо неможливості охарактеризувати його особу з тих підстав, що він відбуває покарання в зазначеній установі незначний час, мотивуючи свою незгоду тим, що він перебуває у ВК-122 з 04.09.2014 року, а тому адміністрація установи може надати повну характеристику його особи;
- по-друге, суд першої інстанції безпідставно посилається на стягнення, так як вони відповідно до п. 14 ст. 134 КВК України погашені, про що сам суд і вказує,

- по-третє, судом не було враховано, що йому було змінено режим утримання, що підтверджує те, що він став на шлях виправлення;

- також вважає, що не може враховуватись посилання суду на той факт, що він раніше був умовно-достроково звільнений, оскільки чинним законодавством ця обставина врахована при визначенні терміну, який має відбути особа для умовно-дострокового звільнення, що становить ? строку покарання, який він відбув,

- судом не прийнято до уваги, що він позитивно характеризується у побуті та по роботі, спрямованій на благоустрій виправної колонії, добросовісно виконує всі потреби режиму та завдання адміністрації, а отже довів своє право на умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_6 відбув ? частини призначеного покарання, мав два стягнення, які погашені, відповідно до характеристик на шлях виправлення не став, характеризується посередньо, на виробництві не працевлаштований, до роботи по благоустрою ставиться задовільно, загальноосвітній рівень вважає достатнім і не бажає покращувати, участі у самодіяльних організаціях не приймає, що свідчить про те, що засуджений на теперішній час не довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього ст. 81 КК України, думку прокурора та представника установи, які проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечували, частково дослідивши матеріали особової справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Згідно з Постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини справи та достатньо вмотивував висновок про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття призначеного покарання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що він своєю поведінкою та відношенням до праці не довів свого виправлення.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення. З цього приводу він в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 від покарання.

Колегія суддів погоджується із таким висновком, оскільки частковим дослідженням матеріалів особової справи встановлено, що згідно характеристики від 26.11.2014р. та довідки про заохочення та стягнення засудженого від 26.11.2014 року засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 24.09.2008 року, під час утримання в Сімферопольському слідчому ізоляторі Автономної Республіки Крим, Сокальській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області №47, Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався позитивно, мав сім заохочень та два стягнення, які погашені, з 04.09.2014 року відбуває покарання в П`ятихатській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області №122, де характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має, участі в самодіяльних організаціях не приймає, рішенням комісії Сокальської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області №47 у 2014 році було відмовлено засудженому в направленні матеріалів до суду щодо заміни покарання на більш м`яке, як такому, що не став на шлях виправлення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги засудженого щодо ненадання адміністрацією П`ятихатської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області №122 повної характеристики його особи, спростовуються наявною в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_6 характеристикою від 26.11.2014 року, що була досліджена в ході апеляційного розгляду.

Посилання ОСОБА_6 щодо його працевлаштування робітником котельні на 0,2 ставки підтверджуються наданою до суду апеляційної інстанції довідкою, однак зазначена обставина має місце лише з 26.10.2014 року, а тому на думку колегії суддів не може свідчити про сумлінне ставлення до праці засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Твердження ОСОБА_6 про те, що стягнення щодо нього є погашеними, мають місце, однак колегія суддів вважає, що зазначена обставина характеризує засудженого протягом всього часу відбування покарання та не свідчить про його сумлінну поведінку за весь період відбування покарання.

Заміна режиму утримання на менш суворий не є на переконання колегії суддів достатньою обставиною вважати, що доведено виправлення засудженого сумлінною поведінкою і ставленням до праці, оскільки застосування до засуджених ст.101 Кримінально-виконавчого кодексу України можливе за умови, що засуджені стають на шлях виправлення, тоді як застосування ст.81 КК України є можливим, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення, тобто з інших підстав.

На думку колегії суддів, умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , що мало місце раніше, та вчинення умисного злочину протягом невідбутої частини покарання, має значення для визначення фактичного відбуття засудженим строку покарання, що відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України становить не менше 3/4 строку покарання та засудженим ОСОБА_6 в цій частині відбуто, однак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має враховуватись не лише відбуття певної частини покарання, а й має бути доведено виправлення засудженого сумлінною поведінкою і ставленням до праці, що не було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, підстави для задоволення апеляції засудженого по справі відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінально-процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4