Дата документу Справа № 333/1450/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/1450/15-к Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1325/15 Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 286 ч.2
КК України

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Балабине, Запорізького району, Запорізької області, громадянина України, українця, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11 жовтня 2013 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ст. 249 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 1 700 грн.;

засуджено за ст. 286 ч.2 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Постановлено до набрання вирком законної сили ОСОБА_7 залишити запобіжний захід - особисте зобов`язання.

Постановлено початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати, починаючи з дня приведення вироку до виконання.

Постановлено цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 з ПАТ «Українська охоронно страхова компанія» матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 64 950 грн. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.

Постановлено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди відмовити.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 26 січня 2015 року, близько 23-30 години, водій ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, та не маючи права на керування легковим автомобілем, керуючи автомобілем «ЗАЗ 1103», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Очаківській у м. Запоріжжі, з боку смт. Балабине, Запорізького району, Запорізької області у напрямку вул. Культурної. В якості пасажира в зазначеному автомобілі знаходилась ОСОБА_10 .

В цей же час, в зустрічному для водія ОСОБА_7 напрямку, по проїжджій частині вул. Очаківській в м. Запоріжжі, здійснював рух водій ОСОБА_11 , який керував тягачем «VOLVO», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом «INDOX», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

26 січня 2015 року, близько 23-30 год., водій ОСОБА_7 , рухаючись по вул. Очаківській в м. Запоріжжі біля ТЦ «Будекспрес», розташований неподалік буд 182/1 по вул. Очаківській в м. Запоріжжі, в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та п. 11.3 ПДР України, згідно якого - на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїжджої частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, змінив напрямок руху автомобіля «ЗАЗ 1103», в результаті чого зазначений автомобіль виїхав на смугу зустрічного руху.

Водій ОСОБА_11 , побачивши, що на смугу його руху виїхав автомобіль «ЗАЗ 1103» під керуванням водія ОСОБА_7 , застосував заходи гальмування та зупинив керований ним автомобіль.

В результаті порушення водієм ОСОБА_7 п.п. 10.1 та 11.3 ПДР України сталося зіткнення передньої правої частини автомобіля «ЗАЗ 1103» з передньою лівою частиною тягача «VOLVO» під керуванням водія ОСОБА_11 .

В результаті ДТП, пасажир автомобіля «ЗАЗ 1103» ОСОБА_10 отримала тяжкі, середнього ступеня тяжкості та легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово - автотехнічної експертизи № 72/15 від 19 лютого 2015 року, невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.п. 10.1,11.3 ПДР України, знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційної скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного. Просить вирок суду скасувати, постановити новий, яким призначити покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та особі порушника внаслідок його м`якості, просить вирок суду скасувати, і призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі та задовольнити її позов до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в повному обсязі.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та особі порушника внаслідок його м`якості, просить вирок суду скасувати, і призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі та задовольнити його позов до ОСОБА_7 в повному обсязі.

Заслухавши доповідача; пояснення та останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , на підтримання доводів своєї апеляційної скарги; потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні скарги; думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд призначаючи покарання ОСОБА_7 , виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості скоєного ним суспільно небезпечного діяння, яке у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за скоєння умисного злочину, судимість за який не знята та не погашена, має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно працює, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стан здоров`я дружини ОСОБА_13 та витрати на її лікування , позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, притягувався до адміністративної відповідальності за ст. ст. 130, 126 ч.2 КУпАП, що свідчить про неодноразове керування обвинуваченим легковим автомобілем без законних підстав та у стані алкогольного сп`яніння,що є обтяжуючою обставиною. Крім того, судом взято до уваги думку потерпілої щодо міри покарання, часткове відшкодування шкоди завданої злочином та призначено ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене кримінальним законом.

Будь-яких підстав для призначення більш суворої міри покарання ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Таким чином, доводи апеляційних скарг потерпілих про м`якість призначеного покарання та доводи апеляційної скарги обвинуваченого про тяжкість призначеного покарання є безпідставними. А тому, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

У відповідності до вимог ст.ст.128,129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого або на фізичну чи юридичну особу, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до роз`яснень в п.5 Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.89року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і відшкодування безпідставно нажитого майна», не підлягають розгляду в кримінальній справі позови з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які не випливають із пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, в порядку кримінального судочинства можуть розглядатися тільки позови про відшкодування шкоди, яка безпосередньо завдана злочином. Вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які не випливають з повідомлення про підозру (пред`явленого обвинувачення), розгляду у кримінальному провадженні не підлягають.

Згідно обвинувальному акту, ОСОБА_7 був звинувачений в порушенні правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілою було пред`явлено цивільний позов до ПАТ «Українська охоронно страхова компанія» та ОСОБА_7 цивільно - правова відповідальність якого застрахована у ПАТ «Українська охоронно страхова компанія».

Обов`язки про відшкодування завданої шкоди страховиком випливають не з пред`явленого обвинувачення, а з договірних обов`язків про відшкодування шкоди. Законом України «Про обов`язкове страхуванні цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди та умов такого відшкодування. Зокрема, одною з умов вирішення питання про відшкодування страховиком шкоди є надання потерпілим обвинувального вироку суду, що набрав законної сили щодо особи, цивільна відповідальність якого застрахована за договором страхування. На що вірно вказано судом першої інстанції.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди за позовом ОСОБА_10 , заподіяної обвинуваченим ОСОБА_7 , суд у вироку навів мотиви в обґрунтування своїх висновків стосовно розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, вказав у вироку чому цивільний позов задоволено частково, а у стягненні решти суми відмовлено. Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральної шкоди обґрунтовано, відповідає вимогам цивільного та кримінального процесуального законодавства, постановлено з урахуванням розумності та справедливості, розміру моральних страждань потерпілої ОСОБА_10 та інших негативних наслідків в результаті злочину, скоєного обвинуваченим. У частині ж стягнення матеріальної та моральної шкоди з ПАТ « Українська охоронно-страхова компанія» відмовлено безпідставно і в цій частині вирок підлягає скасуванню з направленням на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Що стосується цивільного позову ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 слід зазначити наступне. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 14 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і відшкодування безпідставно нажитого майна», № 3 від 31 березня 1989 року (із змінами), суд, вирішуючи цивільний позов, має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов. Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд вирішуючи питання про залишення позову ОСОБА_8 без задоволення, вищевказані вимоги не виконав, не дослідив позовні вимоги, не навів у вироку мотивів прийнятого рішення.

За таких обставин, вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , неможливо визнати законним та обґрунтованим. А тому вирок, в цій частині, підлягає скасуванню, а провадження направленню на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та кваліфікацію дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2015 року стосовно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 та цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 у частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ПАТ « Українська охоронно-страхова компанія» скасувати, матеріали провадження у цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В інший частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних и кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: