У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-судді суддів при секретарі
за участю прокурора представника
потерпілихМіщенка С.М., Солодкова А.А.,
Фурика Ю.П., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 2 вересня 2014 року матеріали
кримінального провадження за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7
на вирок Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 26 грудня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Миколаївської області від 26 березня 2014
року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Дическулово Новоукраїнського району,
Кіровоградської області, проживаючого
АДРЕСА_1, громадянина України, раніше не
судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4
роки 6 місяців позбавлення волі з
позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на 3
роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на
відшкодування заподіяної шкоди на
користь: ОСОБА_8 59465 грн.; ОСОБА_8 в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_9 і
ОСОБА_10 по 50000 грн. та судові витрати в
сумі 7420 грн. 92 коп. за проведення
судових експертиз.

Ухвалою Апеляційного
суду Миколаївської області від 26
березня 2014 року вирок щодо ОСОБА_7
залишено без зміни.

Згідно з вироком,
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 7
жовтня 2012 року, приблизно о 00 год. 10 хв.,
перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, керуючи автомобілем
«ЗАЗ-110206» та рухаючись по вул.
Пролетарській в с. Єлизаветівка
Братського району Миколаївської
області, при під'їзді до будинку № 12
вказаної вулиці, будучи осліпленим
світлом фар зустрічного автомобіля, в
порушення вимог п.п. 2.3 «б», 19.3 Правил
дорожнього руху він проявив
неуважність до дорожньої обстановки,
яка склалась та її змін, не вжив заходів
до зменшення швидкості свого
транспортного засобу аж до повної його
зупинки, внаслідок чого допустив наїзд
на пішохода ОСОБА_9, який в цей час
знаходився на проїжджій частині,
внаслідок чого той від отриманих
тілесних ушкоджень помер на місці
пригоди. Смерть ОСОБА_9 настала від
відкритої черепно-мозкової травми, що
супроводжувалася переломами кісток
склепіння та основи черепа.

У касаційній скарзі
засуджений ОСОБА_7 просить судові
рішення щодо нього скасувати та
призначити новий судовий розгляд в
суді першої інстанції, посилаючись на
істотні порушення вимог кримінального
процесуального закону під час
досудового та судового слідства,
неправильне застосування
кримінального закону, неповноту
судового слідства та невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи. Обгрунтовуючи свої доводи він
вказує на те, що не встановлено точної
дата настання смерті ОСОБА_9, що травма,
від якої настала смерть потерпілого, не
є наслідком ДТП і її спричинено не в
результаті руху транспортного засобу,
висновки судової
молекулярно-генетичної, імунологічних
та авто-технічної експертиз є
недопустимими доказами, відтворення
обстановки і обставин події проведено
з порушенням КПК. Також зазначає, що
цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 в
інтересах малолітнього ОСОБА_9 суд
прийняв до розгляду в порушення вимог
процесуального закону, а також не
зарахував час перебування його під
вартою в строк призначеного покарання.
Крім того вказує на те, що справа судом
апеляційної інстанції розглянута
незаконним складом суду.

На касаційну скаргу
засудженого ОСОБА_7 потерпілою ОСОБА_8
подані заперечення, в яких вона просить
судові рішення залишити без зміни, а
касаційну скаргу засудженого - без
задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника потерпілих про залишення
касаційної скарги засудженого без
задоволення через її
необгрунтованість, думку прокурора про
залишення судових рішень без зміни, а
касаційної скарги засудженого без
задоволення, перевіривши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга засудженого задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Перевіркою матеріалів кримінального
провадження встановлено, що висновки
суду першої інстанції про винність
засудженого ОСОБА_7 в порушенні правил
безпеки дорожнього руху, що спричинило
смерть потерпілого ОСОБА_9 за обставин,
встановлених судом і викладених у
вироку, обґрунтовані доказами, які є в
матеріалах кримінального провадження,
були досліджені у судовому засіданні
та отримали об'єктивну оцінку.

При цьому колегія суддів зазначає, що
відповідно до вимог ст. 438 КПК України,
до компетенції касаційного суду не
відноситься перевірка обставин,
визначення яких дано у статтях 410 та 411
КПК України щодо неповноти судового
слідства та невідповідності висновків
суду, викладених у вироку, фактичним
обставинам кримінального провадження,
які фактично оскаржуються засудженим у
касаційній скарзі. У зв'язку з
наведеним, доводи скарги в цій частині
в касаційному порядку перегляду не
підлягають, а крім того суперечать
матеріалам кримінального провадження
та висновкам суду, зокрема показанням
потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9, свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
судово-медичного експерта ОСОБА_18,
даним протоколів огляду місця події,
слідчих експериментів, речовим
доказам, висновкам медичного огляду на
стан сп'яніння та висновкам
судово-медичних, авто-технічних,
імунологічних та інших експертиз, яким
суд дав належну оцінку у їх сукупності.

Крім того, відповідно до ст. 94 КПК
України, оцінка доказів є виключною
компетенцією суду, який постановив
вирок. Перевіркою матеріалів справи
касаційним судом встановлено, що судом
першої інстанції вимоги зазначеного
закону повністю дотримані. Апеляційним
судом також ретельно перевірені доводи
засудженого про обставини вчинення
інкримінованого йому кримінального
правопорушення і на їх спростування в
ухвалі наведені мотиви, які
грунтуються на матеріалах справи.

З урахуванням зібраних органами
досудового розслідування та
досліджених у судовому засіданні
доказів у їх сукупності, злочинні дії
засудженого ОСОБА_7 судом вірно
кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України,
тобто кримінальний закон застосовано
правильно.

Касаційним судом також встановлено, що
будь-яких порушень кримінального
процесуального закону при збиранні,
дослідженні та оцінці наведених у
вироку доказів, які б ставили під
сумнів обгрунтованість висновків суду
щодо винності ОСОБА_7 та правильності
кваліфікації його злочинних дій,
судами першої і апеляційної інстанції
не допущено, а тому законних підстав
вважати недопустимими доказами
висновки судових експертиз та окремі
процесуальні дії, колегія суддів не
вбачає.

Покарання засудженому ОСОБА_7 судом
призначено відповідно до вимог ст. 65 КК
України з урахуванням тяжкості
вчиненого злочину, його особи та
обставин, що обтяжують покарання. Також
судом враховано наявність на утриманні
ОСОБА_7 неповнолітніх дітей, стан його
здоров'я та те, що пішохід ОСОБА_9
перебував на проїзній частині дороги в
порушення вимог правил дорожнього
руху. Саме з урахуванням усіх обставин
у їх сукупності суд першої інстанції
призначив ОСОБА_7 покарання в межах
санкції закону, за яким його визнано
винним.

Що ж стосується питання зарахування в
строк призначеного покарання строку
перебування ОСОБА_7 під вартою, то воно
має бути вирішено судом першої
інстанції в порядку виконання вироку
відповідно до матеріалів справи та
постанов Братського районного суду від
12 жовтня і 1 листопада 2012 року та ухвали
апеляційного суду від 22 жовтня 2012 року
(т.1, а.с. 255, 262-266).

Не допущено судом порушень
кримінального процесуального закону і
при вирішенні цивільного позову в
інтересах неповнолітнього потерпілого
ОСОБА_9, оскільки позовна заява
надійшла до суду до початку судового
розгляду і була предметом дослідження
та вирішення в процесі судового
розгляду провадження поряд з іншими
позовами потерпілої ОСОБА_8

Довоиди засудженого про незаконний
склад суду під час апеляційного
розгляду провадження колегія суддів
вважає також безпідставними, оскільки
склад суду було змінено розпорядженням
керівника апарату апеляційного суду
від 24 березня 2014 року № 02-56/14 відповідно
до п. 3.1.12 Положення про автоматизовану
систему документообігу суду, яким
члена колегії - суддю Погорелову Г.М.,
яка перебувала у відпустці, було
замінено на члена колегії - суддю
Хоміка І.М.

Оскільки кримінальний закон судом
першої інстанції у кримінальному
провадженні щодо ОСОБА_7 застосовано
правильно, істотних порушень вимог
кримінального процесуального закону
органами досудового розслідування,
судами першої та апеляційної інстанції
не допущено, тому підстав для
скасування судових рішень за доводами
касаційної скарги засудженого у
колегії суддів немає.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 434, 436 КПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 26 грудня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Миколаївської області від 26 березня 2014
року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а
його касаційну скаргу - без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Солодков А.А.
Фурик Ю.П.