УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №285/3712/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.268 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурорі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9
В с т а н о в и л а:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новоград-Волинський Житомирської області, українця, громадянина України, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано винним за ст.286 ч.2 КК України та призначено за цим законом покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Покладено на ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишено без розгляду.
Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні наступних дій.
Керуючи у вказаний день, час та місці зазначеним автомобілем та проїжджаючи поблизу будинку №20, водій ОСОБА_7 в порушення вимог п.2.3 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог пункту 12.3 цих же Правил при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, в результаті чого передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на однокінну гужову повозку, якою попереду в попутному напрямку керував візник ОСОБА_10 , перевозячи при цьому в якості пасажира ОСОБА_8 .
В результаті даної ДТП візнику ОСОБА_10 , згідно висновку експерта №137 від 01.09.2014 року, були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді уламкових переломів кісток склепіння, основи та лицевого відділів черепа з руйнуванням головного мозку, вивиху в правому гомілково-ступневому суглобі, обширних ран на обличчі та волосистій частині голови, рани на лівій кисті, садна на голові, руках, правій нозі, крововиливів в м`які тканини задньої поверхні шиї та спини, що входять в комплекс поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті за ознакою небезпеки для життя.
Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 є уламкові переломи кісток черепа з руйнуванням речовини головного мозку.
В наслідок ДТП пасажиру гужового воза ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 2059 під 08.09.2014 року були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забійної рани потиличної ділянки зліва, саден на обличчі, перелому кісток черепу по ходу лівого лямбдовидного шву з переходом на соскоподібний відросток і зовнішній слуховий прохід лівої скроневої кістки, субдуральної гематоми лівої тім`яно-потиличної ділянки, перелому п`яточної кістки правої ступні, саден ділянці обох сідниць, на лівій ступні, в ділянці правого колінного суглобу, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів під час ДТП.
Тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці обох сідниць, на лівій ступні, в ділянці правого колінного суглобу, відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Тілесне ушкодження у вигляді перелому п`яточної кістки правої ступні, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечним для життя, але призвело до довготривалого розладу здоров`я.
Тілесні ушкодження у вигляді забійної рани потиличної ділянки зліва, саден на обличчі, перелому кісток черепу по ходу лівого лямбдовидного шву з переходом на соскоподібний відросток і зовнішній слуховий прохід лівої скроневої кістки, субдуральної гематоми лівої тім`яно-потиличної ділянки, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
На зазначене судове рішення потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про зміну вироку суду та просить призначити ОСОБА_7 більш тяжку міру покарання. Зазначає, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, не врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, не відшкодував моральної та матеріальної шкоди потерпілим, тому вважає, що суд призначив надто м`яке покарання обвинуваченому, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення та особі правопорушника.
Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні апеляційного суду не підтримав своїй апеляційної скарги, зазначивши, що має до обвинуваченого лише додаткові матеріальні претензії, пов`язані із відшкодуванням витрат на подальше лікування, та не наполягає на призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, думки потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , та міркування прокурорів ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження висновки суду про фактичні обставини справи, ґрунтуються на визнанні всіма учасниками кримінального провадження цих обставин в суді першої інстанції, у зв`язку з чим судом у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України було прийнято рішення про недоцільність дослідження доказів в цій частині.
З цих підстав вирок суду ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги про надмірну м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, то на думку колегії суддів, вони є безпідставними, оскільки, як вбачається із змісту вироку, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував дані про особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, вину у скоєному визнав та щиро розкаявся, характеризується позитивно, має батьків інвалідів, на утриманні неповнолітню дитину, під час вчинення кримінального правопорушення, яке є необережним, у стані алкогольного сп`яніння не перебував, думку потерпілих, зокрема й самого ОСОБА_8 , який також не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, більш того, також як і потерпілий ОСОБА_9 , просив не позбавляти його волі.
З матеріалів справи та пояснень учасників кримінального провадження в суді апеляційної інстанції також вбачається, що на даний час ОСОБА_7 працевлаштувався, а також, що під час досудового розслідування ним було відшкодовано потерпілому ОСОБА_8 6000 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з перебуванням його на лікуванні, та потерпілому ОСОБА_9 9770 грн. витрат, пов`язаних з похованням його брата загиблого ОСОБА_10 (а.с.115-118 кримінального провадження).
Враховуючи наведене, та з огляду на те, що в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 також не наполягав на призначенні ОСОБА_7 більш суворого покарання, ніж обрав суд першої інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 про те, що покарання, яке застосував до ОСОБА_7 суд першої інстанції є надто м`яким та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, є безпідставними, а тому дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.
До того ж в апеляційній скарзі ОСОБА_8 питання про постановлення нового вироку щодо ОСОБА_7 не ставиться, а призначити більш суворе покарання обвинуваченому шляхом внесення змін до вироку суду першої інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості в силу положень ст.404, 420 КПК України.
Що ж стосується вимог, заявлених потерпілим ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції про необхідність стягнення з обвинуваченого додаткових витрат на лікування, то вони виходять за межі апеляційних вимог, та можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді