УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
№ 336-4508-15-к
пр. 1кп-336-428-2015
6 липня 2015 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності,

ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,
законного представника ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8
розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання про застосування до особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру,

по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002520 від 16.06.2015 року,
відносно ОСОБА_4 ,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Від прокурора до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло вищевказане клопотання, яке отримано в провадження суду під головуванням судді ОСОБА_1 .
В підготовчому судовому засіданні прокурор просить суд призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, заявив про необхідність здійснення судового виклику до суду обвинуваченого, захисника, законних представників та потерпілого.
Захисник, як і інші учасники підготовчого провадження, заперечень проти висловленої прокурором позиції не мав, клопотань з інших підстав не заявляв.
Заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, перевіривши їх обґрунтованість матеріалами справи, суд дійшов висновку про невідповідність клопотання нормам КПК України та про наявність підстав для його повернення прокурору, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 314 ч.3 п.3 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору у тому випадку, якщо воно не відповідає вимогам цього кодексу.
Як видно з клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, в ньому викладені обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КК України, що кваліфікується як умисне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Зазначення в клопотанні про те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення є неправомірним, оскільки він є особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності.
Крім того, ч.1 ст.122 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Натомість, за викладом обвинувачення не є зрозумілим, за якими саме ознаками тілесне ушкодження, спричинення якого ставиться у провину ОСОБА_4 , кваліфіковано як середньої тяжкості.
Отже, клопотання не містить належного формулювання обвинувачення кримінального правопорушення під ознаки якого підпадає вчинене неповнолітнім ОСОБА_4 суспільно - небезпечне діяння.
При цьому п.5 ч.2 ст.291КПК України зобов`язує слідчого формулювати конкретне обвинувачення.
Безумовним порушенням кримінального процесуального законодавства є порушення права особи на захист, яке, зокрема, повинно бути забезпечено конкретністю пред`явленного обвинувачення.
Крім того, суд зауважує на відсутність у клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру відомостей про батька особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, хоча саме клопотання стосується і його інтересів, оскільки за клопотанням слідчий просить передати неповнолітнього під нагляд батьків, а не тільки його матері законного представника.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року " Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду. Під час досудового слідства та розгляду в суді справи про застосування примусових заходів виховного характеру необхідно повно й усебічно з`ясувати дані про особу неповнолітнього, дані про батьків неповнолітнього та інші питання, зазначені в п. 18. Також, згідно роз`яснень, що містяться в цій постанові, під час досудового розслідування обов`язковим є медичний огляд кожного неповнолітнього, що проводиться відповідно до Інструкції про медичне обстеження дітей, підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання, затвердженої наказом Міністрества охорони здоров`я України та Міністерства освіти України від 05.05.1997 року № 137/131. Такий огляд має бути проведений до розгляду справи судом.
Однак, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, інформації про наявність у матеріалах кримінального провадження повних даних про стан здоров`я і рівень розвитку неповнолітнього у клопотанні та матеріалах досудового розслідування не міститься.
З урахуванням положень п.3 ч.1 ст. 501 КПК України про те, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд повинен з`ясувати, чи слід застосовувати до нього примусовий захід виховного характеру і який саме, ці дані повинні міститись у матеріалах досудового розслідування, оскільки їх необхідно враховувати при обрані певного заходу виховного характеру.
Крім того, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, неповнолітній ОСОБА_4 допитувався як підозрюваний. Натомість, виходячи з положень ст.22 КК України неповнолітні, які не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, не є суб`єктами злочину і не можуть набути статусу таких учасників кримінального судочинства, як підозрюваний чи обвинувачений, разом з тим чинним КПК статус таких осіб визначений в п.19 ч.1 ст. 3 КПК України як "особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування", і така особа набуває відповідних прав і обов`язків сторони кримінального провадження.
Зазначені недоліки клопотання, які є суттєвими порушеннями вимог КПК України, перешкоджають суду призначити його судовий розгляд.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що клопотання не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що згідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для його повернення прокурору.
Керуючись ст. 314, 392, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Клопотання про застосування до особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру, по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002520 від 16.06.2015 року, відносно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повернути прокурору прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 як таке, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України,

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.

Суддя ОСОБА_1