АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/508/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 186 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0003125 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богданівка, Броварського району, Київської області, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.12.2007 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;

- 15.06.2011 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ст. ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 23.12.2011 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. З, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 27.06.2014 року на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області на підставі ст. 7 ЗУ "Про амністію",

який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст.186, ч. 3 ст. 185 КК України , -

встановила:
Згідно з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 190 КК України- 2 роки позбавленні волі , за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки 6 місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 роки 3 місяці позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком, в середині серпня 2014 року, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, ОСОБА_7 зустрівшись зі своїм знайомим ОСОБА_8 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , з метою повторного заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, попросив у останнього його моторолер марки «Yamaha Joy С» з метою покататися, не маючи при цьому наміру повертали його. В подальшому ОСОБА_8 добровільно передав останньому належний йому моторолер.

Після чого ОСОБА_7 не маючи при цьому наміру повертати моторолер з місця скоєння кримінального правопорушення зник, а майном розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 6500 грн.

Крім того, 03 вересня 2014 року, близько 09 години, ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 де проживає його брат ОСОБА_9 та реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 за допомогою ключа, який мав при собі проник до вказаної квартири, звідки повторно, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , а саме ноутбук марки «Asus К56СМ», чорного кольору, вартістю 5459 грн.

Після цього, ОСОБА_7 утримуючи при собі викрадене майно, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 5459 грн.

Крім того, 03 жовтня 2014 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись біля центру дитячої творчості по вул. Каштанова, 5-а в м. Києві, побачив раніше незнайому ОСОБА_10 у руках якої знаходився мобільний телефон, після чого у нього виник умисел на його заволодіння.

Реалізуючи свій злочинний намір, переслідуючи корисливу мету, ОСОБА_7 підійшов до потерпілої ззаду, вирвав з її руки мобільний телефон «Lenovo Vibe X», тим самим ОСОБА_7 повторно, відкрито викрав майно, що належить ОСОБА_10 , а саме мобільний телефон «Lenovo Vibe X», чорного кольору, вартістю 2799 грн., з сім картою оператора «МТС», вартістю 25 грн., з залишком на рахунку 95 грн.

Після цього, ОСОБА_7 утримуючи при собі викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 2919 грн.

Суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 КК України, у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно; за ч. 3 ст. 185 КК України, у таємному викраденні чужого майна ( крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло; за ч.2 ст. 186 КК України, у відкритому викраденні чужого майна, вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить про пом`якшення призначеного йому покарання до можливого мінімального строку, враховуючи те, що він повністю усвідомив свою вину, щиро розкаявся у скоєному, відшкодував потерпілим причинену шкоду і потерпілі до нього не мають жодних претензій.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , за згодою сторін визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

В зв`язку з цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених злочинів та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому, у відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинені злочини суд першої інстанції врахував характер, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше судимий, характеризується за місцем проживання позитивно, та його стан здоров`я. При цьому суд обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого,- його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи всі відомі суду дані про особу обвинуваченого, суд дійшов обгрунтованого висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, при цьому за ч.2 ст.186 КК України у розмірі, близькому до мінімального розміру, передбаченого санкцією цієї статті закону. Також, суд, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, що є найбільш гуманним із передбачених ч.1 ст.70 КК України способів призначення остаточного покарання за сукупністю вироків.

Свій висновок про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69, 75 КК України суд у вироку належним чином мотивував, і з огляду на кількість вчинених злочинів особою, яка раніше судима, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується.

Отже, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідає вимогам ст.65 КК України, за своїм видом і розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а також є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Судом враховані всі обставини, на які вказав в апеляційній скарзі обвинувачений, будь-яких інших доводів щодо суворості визначеного судом першої інстанції покарання та для зміни чи скасування вироку районного суду в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни вироку Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 у зв`язку із суворістю призначеного обвинуваченому покарання чи істотними порушеннями кримінально- процессуального закону.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11