У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Коротких О.А., Школярова В.Ф.,

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 19 червня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на судове рішення щодо неї.

За постановою Залізничного районного суду м. Сімферополя від 12 жовтня 2006
року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка
України, раніше не судима,

направлена
на підставі ст. 78 ч.2 КК України до місць позбавлення волі для відбування
покарання, призначеного їй за вироком Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 26 жовтня 2004 року у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду АР Крим від 21 листопада 2006 року зазначену
постанову залишено без змін.

Згідно указаного вироку ОСОБА_1 була визнана винуватою в умисному тяжкому
тілесному ушкодженні та засуджена за ст. 121 ч.1 КК України на 5 років
позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України суд постановив звільнити ОСОБА_1 від
відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий
строк на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України в період іспитового строку суд поклав на
засуджену обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, кожного
першого понеділка кварталу з 09 до 17 години з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи за місцем проживання.

15 грудня 2004 року було винесено постанову про встановлення днів явки
ОСОБА_1 на реєстрацію в КВІ Залізничного району м. Сімферополя - кожного
першого понеділка кварталу, про що її було повідомлено, ознайомлено під
розписку з правилами та умовами відбуття покарання та попереджено про
відповідальність за ухилення від виконання покладених на неї обов'язків.

Згідно даних листка реєстрації - 03 січня 2005 року та 04 квітня 2005 року
ОСОБА_1 не прибула без поважної причини в КВІ Залізничного району м.
Сімферополя.

27 квітня 2005 року ОСОБА_1 було винесено попередження та проведено
профілактичну бесіду.

Дані постанов про привід ОСОБА_1 від 17 січня 2006 року та від 28 липня
2006 року указують, що вона неодноразово викликалась до кримінально-виконавчої
інспекції, однак ухилялась від явки, тобто не виконувала покладені на неї судом
обов'язки. У зв'язку з чим 15 серпня 2006 року заступник начальника
Центрального міжрайонного відділу КВІ ДДУПВП в АР Крим звернувся до
Залізничного районного суду м. Сімферополя з поданням про скасування звільнення
від покарання з випробуванням ОСОБА_1 та направлення її для відбування
призначеного судом покарання, що було задоволено судом першої інстанції.

У касаційній скарзі засуджена просить скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо неї, а справу направити на новий
розгляд, посилаючись на те, що покладені на неї обов'язки вона виконувала,
з'являючись на реєстрацію раз на квартал. Крім того, ОСОБА_1 указує на
порушення її прав, у зв'язку з тим, що її не було викликано на засідання суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи
та обговоривши викладені у касаційній скарзі засудженої доводи, колегія суддів
вважає, що цю скаргу слід залишити без задоволення виходячи із наступного.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним,
засуджена ОСОБА_1 посилається у скарзі на те, що її не було повідомлено про
обов'язок з'являтися на реєстрацію щомісяця. Але, як видно із матеріалів справи
в дійсності на засуджену у встановленому законом порядку було покладено
обов'язок явки в КВІ Залізничного району м. Сімферополя кожного першого
понеділка кварталу.

Зокрема, свідченням цього є долучена до матеріалів
розписка ОСОБА_1 від 15 грудня 2004 року, із змісту якої видно, що засуджену
було повідомлено про обов'язок реєструватися кожного першого понеділка
щоквартально.

Дані наявного в матеріалах справи листка реєстрації
свідчать про те, що від виконання покладених на неї судом обов'язків ОСОБА_1
систематично ухилялась, що також підтверджується іншими зібраними та долученими
до справи доказами. При цьому, як видно із змісту мотивувальної частини вироку,
вирішуючи питання про скасування звільнення від відбування покарання, суд
першої інстанції фактично взяв до уваги те, що ОСОБА_1 не з'являлась на
реєстрацію першого понеділка щоквартально.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про необхідність скасування відбування покарання
з випробуванням та направлення ОСОБА_1 для реального відбування призначеного
судом покарання.

Не знайшли свого підтвердження в результаті перевірки
матеріалів справи також посилання засудженої на порушення її права на захист в
ході апеляційного розгляду справи, який було проведено без її участі, оскільки
із матеріалів справи вбачається, що від ОСОБА_1 клопотання про виклик її на
засідання апеляційного суду не надходило. Вимоги ч.4 ст. 354 КПК України судом
також не були порушені, оскільки в апеляційній інстанції справа переглядалась
тільки за апеляцією засудженої, у якій не ставилось питання про погіршення
становища засудженої.

Крім того, із змісту ухвали апеляційного суду АР Крим від
21 листопада 2006 року видно, що до участі в справі при розгляді апеляції
ОСОБА_1 судом було допущено захисника ОСОБА_2.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги засудженої ОСОБА_1
відмовити.

Судді:

Коротких О.А. Школяров В.Ф. Федченко О.С.