Справа № 456/1178/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/97/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.10.2014 року,
встановила:
вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.10.2014 року:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Сможа Сколівського району Львівської області, українку, громадянку України, не працюючу, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше несудиму

засуджено за ч.2 ст. 296 КК України та обрано покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

ОСОБА_11 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 296 КК України у зв`язку з амністією на підставі п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Запобіжний захід ОСОБА_11 не обирався.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ожидів Буського району Львівської області, українця, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше несудимого

засуджено за ч.2 ст. 296 КК України та обрано покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину.
Запобіжний захід ОСОБА_12 не обирався.
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, студента 3-го курсу заочної форми навчання Львівського аграрного університету, неодруженого, раніше несудимого

засуджено за ст. 128 КК України та обрано покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Згідно з вимогами ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_13 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_13 не обирався.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду, 03 листопада 2013 року, о 04 год. 20 хв., ОСОБА_11 , за попередньою змовою групою осіб, разом із ОСОБА_12 , знаходячись у кафе-мотелі «У Андрія», що по АДРЕСА_3 , грубо порушуючи громадський порядок, а саме: безпричинно нанесла удар долонею по обличчі та штовхала руками по тулубу ОСОБА_8 , після чого підбіг ОСОБА_12 , який наніс удар кулаком по обличчі ОСОБА_8 , від якого той впав на підлогу та ОСОБА_12 наніс ще декілька ударів ногами по тулубу ОСОБА_8 , чим було останньому заподіяно фізичну біль.
Своїми умисними діями, що виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятком цинізмом, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.
03 листопада 2013 року, о 04 год. 20 хв., ОСОБА_12 , за попередньою змовою групою осіб, разом із ОСОБА_11 , знаходячись у кафе-мотелі «У Андрія», що по вул. Шевченка, 261-б, в с. Дуліби Стрийського р-ну Львівської обл., грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, а саме: ОСОБА_11 безпричинно нанесла удар долонею по обличчі та штовхала руками по тулубу ОСОБА_8 , і після чого підбіг ОСОБА_12 , який безпричинно наніс удар кулаком по обличчі ОСОБА_8 , від якого той впав на підлогу та ОСОБА_12 наніс ще декілька ударів ногами по тулубу ОСОБА_8 , чим було останньому заподіяно фізичну біль.
Своїми умисними діями, що виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятком цинізмом, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.
03 листопада 2013 року, о 04 год. 24 хв., ОСОБА_13 , перебуваючи на території, яка розташована біля кафе-мотелю «У Андрія», що по вул. Шевченка, 261-б, у с. Дуліби Стрийського р-ну Львівської обл., яка є місцем для паркування автомобілів, на грунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово між ним та ОСОБА_8 , наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_8 , від якого останній упав на бетонне покриття вищевказаної бетонної парковки, в результаті чого ОСОБА_8 отримав синяк на повіках лівого ока, більше зліва, крововилив в білкову оболонку лівого ока, що у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 506/13 від 15.11.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, та перелом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа (піраміду скроневої кістки), забій головного мозку середньої важкості, правобічну отогеморею, що у відповідності до вище зазначеного висновку судово-медичної експертизи відносяться: перелом правої скроневої кістки черепа до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, забій головного мозку середньої важкості до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.
Своїми умисними діями, що виразились в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.
Не погоджуючись із даним вироком, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.10.2014 року в частині визнання винуватим ОСОБА_13 за ст. 128 КК України та призначення йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі та згідно з ст. 75 КК України встановлено іспитовий строк 2 роки скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.10.2014 року в частині засудження ОСОБА_11 за ч.2 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі та звільнення від призначеного покарання на підставі п.в ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ОСОБА_12 за ч.2 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі та згідно з ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки залишити без змін. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд у порушення вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, вказавши про наявність у діях ОСОБА_13 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України не навів формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Суд, на думку апелянта, не дослідивши у повній мірі зібрані на досудовому розслідуванні докази та належно не проаналізувавши їх, прийняв рішення про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_13 , а саме з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України. Суд, як вказує апелянт, невмотивовано не прийняв до уваги твердження сторони обвинувачення, що обвинувачений ОСОБА_13 вчинив дії, що виразились в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, які об`єктивно підтверджуються висновком судово-медичної експертизи, показами свідків, відеозаписом з камер відеоспостереження та іншими доказами у справі. Крім цього не усі докази, що були зібрані на досудовому розслідуванні, так і подані у ході судового розгляду, досліджено у судовому розгляді та надано відповідний аналіз та належну правову оцінку. Також, при винесенні вироку, суд вказує про підтвердження вини матеріалами справи, однак не вказує на те чи досліджувалися вони в судовому засіданні і не наводить зміст цих показів, при застосування відносно ОСОБА_13 іспитового строку, суд зобов`язує останнього повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, які на даний час є органами кримінально-виконавчої інспекції. Крім цього суд у мотивувальній частині вироку зазначив, що такий може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, не беручи до уваги той факт, що судовий розгляд даного кримінального провадження відбувався відповідно до вимог ст. 349 КПК України та клопотання в порядку ст.ст. 381, 382 КПК України від сторін кримінального провадження у судовому засіданні не надходили, а тому апеляційна скарга подається в загальному порядку, передбаченою главою 31 КПК України.
Подав апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 в якій просить скасувати вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.10.2014 року та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 відповідно до кваліфікації злочинних дій та норм чинного законодавства та Кримінального кодексу України. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що вирок суду першої інстанції ухвалений з істотним порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права про кримінальну відповідальність, з неповнотою судового розгляду, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Неповнота судового розгляду, на думку апелянта, полягає в тому, що визнаючи обвинуваченого ОСОБА_13 винним у нанесенні потерпілому, одного удару, суд першої інстанції так і не встановив куди ж саме обвинувачений ОСОБА_13 наніс потерпілому цей удар, в який саме час, в якому саме місці та при яких обставинах , і які саме тілесні ушкодження було заподіяно потерпілому від нанесеного даного одного удару. Суд, на думку апелянта, невірно перекваліфікував та кваліфікував злочинні дії засуджених. Також, судом першої інстанції не було встановлено, як вказує апелянт, чи була мама обвинуваченого ОСОБА_13 в барі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » і як потерпілий міг висловлюватись нецензурною лайкою в сторону мами обвинуваченого, коли її в барі не було. Також, не вказано чому суд у вироку покази обвинуваченого бере до уваги, а покази потерпілого виключені, в описовій частині вироку не дає жодної оцінки показам потерпілого та не зазначив їх у вироку. Також суд не дав оцінки показам свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Апелянт вказує, що суд у вироку посилається на експертний висновок, проте у ньому немає вказаного у вироку заключення про перелом правої скроневої кістки черепа, що виник в результаті падіння на тверду поверхню. Також, вказує, що кримінальне правопорушення вчинено групою осіб, оскільки ОСОБА_11 розпочала побиття потерпілого ОСОБА_8 де приймали участь ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , згодом побиття продовжилось поза межами приміщення. Апелянт вказує, що ОСОБА_13 наніс удар потерпілому в результаті спричинив тяжке тілесне ушкодження, а саме перелом скроневої кістки черепа, по ознаці небезпечного для життя. Суд на думку, апелянта не встановив причинового зв`язку між діями винного і шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого, не врахував покази потерпілого про отриману інвалідність в результаті побиття, що обвинувачені не допомагали потерпілому в лікуванні та не відшкодували матеріальні витрати на лікування, вказує, що обвинувачені просили вибачення у потерпілого, що є хибним. Суд, як зазначає апелянт, вказав, що ОСОБА_11 подала клопотання про застосування Закону України «Про амністію від 08.04.2014 року», яке протягом розгляду справи не поступало. Суд, на думку апелянта, істотно порушив ч.5 ст. 412 КПК України, оскільки ні в описовій ні в будь-якій іншій частині вироку не зазначив присутність потерпілого.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та часткового підтримала апеляційну скаргу потерпілого, пояснення потерпілого та представника потерпілого на підтримку апеляційної скарги потерпілого, пояснення обвинувачених, які заперечили подані апеляційні скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та потерпілого підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому.

Як вбачається з вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.10.2014 року, судом не наведено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону не дотримав, не навів у вироку ту фабулу обвинувачення визнаного судом доведеним, за який призначив покарання, а саме у формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним зазначив, що ОСОБА_13 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України, проте в подальшому визнав ОСОБА_13 винним за ст. 128 КК України та призначив покарання.

На думку колегії суддів зазначене порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, таким, що перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого вироку, а також перешкодило перевірці законності прийнятого рішення про перекваліфікацію дій засудженого ОСОБА_13 на ст. 128 КК України, яке оспорюється в апеляційній скарзі прокурора та потерпілого.

За таких обставин, вирок суду не можна вважати законним і обґрунтованим та підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у Стрийському міськрайонному суді Львівської області. Оскільки вирок суду ухвалений із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в оцінку обставин та суть, як прийнятого рішення так і доводів апеляцій.
Під час нового судового розгляду кримінального провадження необхідно вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження та перевірити доводи викладені в апеляційних скаргах, і, в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст. ст. 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_8 задоволити частково.
Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.10.2014 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4