У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України

у
кримінальних справах у складі:

Головуючого

Присяжнюк Т.І.

суддів

Вус С.М., Глоса Л.Ф.

за участю прокурора

Яковенко Р.І.

захисника потерпілої та засудженої

ОСОБА_1
ОСОБА_2
ОСОБА_3

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 27 березня 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами
захисника ОСОБА_4, засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на вирок апеляційного суду м.
Києва від 5 грудня 2006 року.

Вироком
Солом'янського районного суду м. Києва від 18 липня 2006 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

уродженку та мешканку м. Києва,

раніше не судиму,

засуджено:

за
ст. 186 ч. 3 КК України на 5 років позбавлення волі;

за
ст. 296 ч. 2 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України ОСОБА_3 призначено покарання на 5 років позбавлення
волі.

Відповідно
до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з
іспитовим строком на 3 роки.

На
підставі ст. 76 КК України ОСОБА_3 зобов'язано: не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи,
повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи та періодично
з'являтися в ці органи на реєстрацію.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,

уродженку с. Медвин Богуславського району

Київської області,

мешканку м. Києва,

раніше не судиму,

засуджено:

за
ст. 186 ч. 3 КК України на 4 років позбавлення волі;

за
ст. 296 ч. 2 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначено покарання на 4 років позбавлення
волі.

Відповідно
до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з
іспитовим строком на 2 роки.

На
підставі ст. 76 КК України ОСОБА_5 зобов'язано: не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти
ці органи про зміну місця проживання та роботи та періодично з'являтися в ці
органи на реєстрацію.

ОСОБА_3
та ОСОБА_5 засуджено за те, що вони 9 жовтня 2005 року, близько 18 години 30
хвилин, за попередньою змовою з особою, матеріали справи щодо якої виділено в
окреме провадження у зв'язку з її розшуком, перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_1 побачили ОСОБА_2. З метою
власного збагачення, засуджені підійшли до потерпілої. ОСОБА_2, розуміючи, що
засуджені навмисно чіпляються до неї та вимагають гроші, побігла до своєї
квартири АДРЕСА_2. При цьому ОСОБА_5 кинула у потерпілу порожньою пляшкою,
влучивши останній у шию і завдавши тим самим фізичного болю. Після чого
потерпіла зайшла до своєї квартири і зачинила двері.

Продовжуючи
свої злочинні дії засуджені, пошкодивши вхідні двері, проникли до середини, де
почали по черзі завдавати ОСОБА_2 удари руками
та парасолькою в різні частини тіла, спричинивши легкі тілесні
ушкодження.

ОСОБА_6,
який знаходився у квартирі потерпілої, почав робити засудженим зауваження,
однак останні на законні вимоги не реагували, а продовжували завдавати удари.

Після
цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розійшлися по
кімнатах вказаної квартири та відкрито заволоділи майном ОСОБА_2 на загальну
суму 1443 гривні.

Крім
того, ОСОБА_3 31 жовтня 2005 року, близько 19 години, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, знаходячись поблизу кафе “Берізка”, що по бульвару
І.Лепсе, 27 м. Києва, помітила ОСОБА_7 і скориставшись тим, що потерпілий лежав
на асфальті та не міг чинити активного опору, з кишені останнього відкрито
викрала майно на загальну суму 490 гривень.

Під
час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд м. Києва 5 грудня
2006 року за апеляцією прокурора та потерпілої ОСОБА_2 скасував вирок
Солом'янського районного суду м. Києва від 18 липня 2006 року і постановив свій
вирок, яким засудив: ОСОБА_3 за ст. 186 ч. 3 КК України на 5 років позбавлення
волі; за ст. 296 ч. 2 КК України на 3 роки позбавлення волі і на підставі ст. 70
К України призначив ОСОБА_3 покарання на 5 років позбавлення волі, ОСОБА_5 за
ст. 186 ч. 3 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ст. 296 ч. 2 КК України
на 3 роки позбавлення волі і на підставі ст. 70 КК України призначив ОСОБА_5
покарання на 4 роки позбавлення волі.

У
касаційних скаргах захисник ОСОБА_4, засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 просять вирок
змінити, пом'якшити призначене ОСОБА_3 та ОСОБА_5 покарання.

Заслухавши
доповідь судді, виступи захисника ОСОБА_1 і засудженої ОСОБА_3 на підтримання
касаційної скарги, потерпілої ОСОБА_2, яка просила вирок щодо засуджених
залишити без зміни, думку прокурора про часткове задоволення касаційних скарг,
виключення з вироку засудження ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ст. 296 ч. 2 КК України,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів
вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок
суду про доведеність винності ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у вчиненні грабежу, поєднаного
з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілої, з
проникненням у житло, а ОСОБА_3 ще й повторно, підтверджується сукупністю
зібраних та перевірених у судовому засіданні доказів.

Правильність
кваліфікації дій ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у
касаційних скаргах не оспорюється.

Посилання засуджених на суворість призначеного їм апеляційним судом
покарання є необґрунтованими.

Покарання призначено з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи
винних.

З урахуванням пом'якшуючих відповідальність обставин, на які посилаються
засуджені, апеляційний суд призначив їм покарання, яке є необхідним і достатнім
для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, тому підстав
до звільнення засуджених від відбування покарання колегія суддів не вбачає.

Разом з
тим, переглядаючи судове рішення щодо засуджених у касаційному порядку, колегія
суддів вважає за необхідне виключити з вироку ОСОБА_3 і ОСОБА_5 кваліфікацію їх
дій за ст. 296 ч. 2 КК України, як зайво вмінену.

Так,
апеляційним судом не було враховано, що умисел ОСОБА_3 і ОСОБА_5 з самого
початку мав корисливий мотив і дії засуджених, що виразилися у чіплянні до
ОСОБА_2 та висловлюванні брутальною лайкою на адресу потерпілої були лише
приводом привернути увагу останньої та відкрито викрасти її майно.

У подальшому ОСОБА_3 і ОСОБА_5, саме реалізуючи свій корисливий мотив,
проникли до квартири потерпілої, де застосовуючи до ОСОБА_2 насильство, викрали
майно.

За
таких обставин, вирок апеляційного суду слід змінити, виключити з вироку
кваліфікацію дій ОСОБА_3 і ОСОБА_5 за ст. 296 ч. 2 КК України, як зайво
вмінену.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 395-396 КПК України, колегія суддів
Верхового Суду України -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги захисника ОСОБА_4, засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Вирок апеляційного суду м. Києва від 5 грудня 2006 року щодо ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 змінити.

Виключити з вироку кваліфікацію дій ОСОБА_3 і ОСОБА_5 за ст. 296 ч. 2 КК
України, як зайво вмінену та посилання на суду на ст. 70 К України при призначенні
засудженим покарання.

Вважати засудженими ОСОБА_3 і ОСОБА_5 за ст. 186 ч. 3 КК України до призначеного судом
покарання.

Судді :