Дата документу Справа № 320/4115/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/459/15 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/4115/14-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, що має середню освіту, неодруженого, непрацюючого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який має судимості:

1) 10 березня 2003 року Якимівським районним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч.3, 187 ч.3, 69, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 вересня 2003 року вирок змінено, застосовано конфіскацію майна. Постановою Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2005 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 5 місяців;

2) 18 жовтня 2007 року Якимівським районним судом Запорізької області за ст.ст. 121 ч.1, 185 ч.2, 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 04 березня 2013 року за відбуттям строку покарання,

засуджено за ч.3 ст.289 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислюється з 07 березня 2014 року, тобто з моменту фактичного його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 46 410 грн. 00 коп.

Вироком вирішена доля речових доказів у порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, 24 червня 2013 року, приблизно о 01 годині 10 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись на задньому сидінні автомобіля "Мерседес-Бенц 124", державний номер НОМЕР_1 , вартістю 46 410 грн. під керуванням ОСОБА_9 , розташованому на перехресті вул. Фрунзе та пр. Б.Хмельницького в м. Мелітополі, будучи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи повторно, з метою побороти опір потерпілого здавив руками шию ОСОБА_9 і став його душити, тим самим застосував насильство, небезпечне для життя потерпілого. Після чого, ОСОБА_9 вирвався від ОСОБА_8 і вийшов з автомобіля, не заглушивши двигун.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 сів за кермо автомобіля і поїхав на ньому, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 289 КК України, вважаючи, що суд кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 289 КК України на підставі нічим не підтверджених показань потерпілого ОСОБА_9 , суперечливих показаннях свідка ОСОБА_10 , а також сумнівних показаннях експерта, які містяться на аркушах провадження 76-77, 78-79. Також просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році», посилаючись на те, що він хворий на СНІД в 4-й стадії.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали скаргу обвинуваченого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши кримінальне провадження, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 289 ч. 3 КК України, незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, а саме: показаннях у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , показаннях у судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Також винуватість ОСОБА_8 повністю підтверджується іншими доказами, зібраними у ході судового розгляду кримінального провадження, зокрема: висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння /а.п. 74, 75/; протоколом огляду на місці події легкового автомобіля "Мерседес Бенц 200", державний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, який знаходився на перехресті пр.50 років Перемоги та вул.Пушкіна в м.Мелітополі /а.п. 76, 77/; висновком експерта № 390 від 24.06.2013 року про наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень /а.п.78, 79/; висновком спеціаліста № 230/д від 17.07.2013 року автотоварознавчого дослідження /а.п. 80-92/; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25.04.2014 року /а.п. 95-98/; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.04.2014 року /а.п. 99-101/; протоколом проведення слідчого експерименту від 11.04.2014 /а.п. 104-108/.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, у зв`язку з чим доводи апелянта про необхідність перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 289 КК України, не підлягають задоволенню.

За вчинення кримінального правопорушення за ст. 289 ч. 3 КК України, суд із дотриманням вимог ст. 65 КК України, призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією даної статті, без застосування додаткового покарання, врахувавши при цьому, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно та страждає тяжкою хворобою, а також в якості обставини, що обтяжує покарання, врахував вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, не встановлено.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про можливість застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2014 році», виходячи з наступного.

Статтями 1-4 Закону України «Про амністію у 2014 році» визначено категорії осіб, які підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, на підставі цього Закону.

Разом з тим, п. «є» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено, що амністія не застосовується до осіб, яких засуджено, у тому числі, за незаконне заволодіння транспортним засобом про обтяжуючих обставинах (частина друга і третя статті 289 КК України 2001 року).

Таким чином, оскільки ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України 2001 року, то він не підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2014 році», у зв`язку з чим його клопотання також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року в цій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а ОСОБА_8 , який перебуває в місцях позбавлення волі, в той строк з моменту отримання ним повного тексту даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4