Код суду 233 Справа № 233/133/15-к
Вирок
Іменем України
28 січня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бар, Вінницької області, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, водія кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 413 КК України, -
в с т а н о в и в :
Під час досудового розслідування встановлено, що 23 серпня 2014 року солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 №607 та 16.09.2014 року був направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 2 від 16.09.2014 солдат ОСОБА_4 був призначений на посаду водія кулеметного взводу роти вогневої підтримки указаної військової частини та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, а також відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком для громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
У відповідності до вимог ст.ст.11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99. № 551-ХІУ та ст. ст. 54, 59 Настанови зі стрілецької справи затвердженої наказом Міністра оборони України № 400 від 5 листопада 1997 року (далі - Настанова), солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; відповідати за утримання своєї зброї у справному стані та збереження виданого йому майна, а також під час тимчасового розташування в якому-небудь приміщенні автомат зберігати в сухому місці подалі від дверей, печей, нагрівальних приладів, а у бойовій обстановці автомат тримати при собі (в руках), а також не допускати загублення патронів.
У порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів солдат ОСОБА_4 22.12.2014 року втратив ввірену йому для службового користування зброю та бойові припаси внаслідок порушення правил їх зберігання.
21.12.2014 року об 22 год. 30 хв. солдат ОСОБА_4 маючи при собі особисту зброю, а саме автомат АКС-74 № НОМЕР_2 разом з магазином спорядженим 30 патронами калібру 5.45.мм самовільно залишивши територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокується у АДРЕСА_2 направився до спортивно розважально- оздоровчого центру відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » що знаходиться у АДРЕСА_3 .
Перебуваючи у вказаному закладі та проводячи час на власний розсуд ОСОБА_4 в порушення ст.ст. 11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІУ та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-ХІУ, а також ст. ст. 54, 59 Настанови, яка прямо забороняє зберігати автомат біля дверей, під час тимчасового розташування в якому-небудь приміщенні, діючи із злочинною недбалістю, а саме не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, залишив особисту зброю, що йому, ОСОБА_4 , була ввірена для службового користування, а саме автомат АКС-74 № НОМЕР_2 разом з магазином спорядженим 30 патронами калібру 5.45.мм поблизу вхідних дверей в одній із кімнат сауни спортивно розважально-оздоровчого центру відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Приблизно о 03.00 год. 22.12.2014 року ОСОБА_4 підійшов до дверей однієї із кімнат сауни оздоровчого центру « ІНФОРМАЦІЯ_3 », однак ввіреної останньому для службового користування зброї, а саме автомата - АКС-74 № НОМЕР_2 разом з магазином спорядженим 30 патронами калібру 5.45.мм не було. Де на даний час знаходиться указана зброя не відомо.
Таким чином, ОСОБА_4 будучи водієм кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у період із 21год. 45хв. 21.12.2014 року по 03 год. 00 хв. 22.12.2014 року перебуваючи в спортивно розважально-оздоровчому центрі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться у АДРЕСА_2 , діючи в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 54, 59 Настанови зі стрілецької справи затвердженої наказом Міністра оборони України № 400 від 5 листопада 1997 року, діючи із злочинною недбалістю, а саме не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не забезпечив збереження зброї та бойових припасів ввірених йому, ОСОБА_4 у службове користування, а саме АКС-74 № НОМЕР_2 та магазин споряджений бойовими набоями калібру 5.45 мм загальною кількістю 30 шт., поклавши указану вище зброю та бойові припаси поблизу одних із вхідних дверей сауни розважально-оздоровчого центру відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а сам використовував час на власний розсуд, що у подальшому призвело до їх втрати, тобто до виходу із володіння військової частини, на балансі якої вони перебували, поза волею особи, якій вони були ввірені,чим вчинив кримінальне правопорушення, передбаченеч.2 ст. 413 КК України, тобто втрату ввіреної для службового користування зброї внаслідок порушення правил її зберігання.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних у вироку, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному.
Під час досудового розслідування 15 січня 2015 року між прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості. Згідно з вищевказаною угодою підозрюваний ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 413 КК України, визнав повністю та зобов`язався в подальшому не вчиняти кримінальних правопорушень.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості підозрюваному ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч.2 ст. 413 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. Разом з тим, сторони узгодилися у відповідності до ст. 58 КК України на призначення ОСОБА_4 замість покарання у вигляді покарання позбавлення волі службове обмеження на той же строк 1 (один) рік із відрахуванням із суми грошового забезпечення 10 (десяти) відсотків засудженого в дохід держави.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним (обвинуваченим) може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, що визначено ст. 473 КПК України, положення ч.5 ст. 474 КПК України, а також наслідки невиконання зобов`язань, взятих на себе відповідно до угоди про визнання винуватості. Укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання підозрюваного згідно ст. 67 КК України, у ході досудового розслідування не встановлені.
Кримінальним правопорушенням державі завдано шкоди на загальну суму 1920 грн., яка відшкодована в повному обсязі під час досудового розслідування.
На підставі наведеного суд вважає, що укладена угода про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_5 відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін.
Міра покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачена угодою, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів і відповідає загальним засадам призначення покарання, з урахуванням тяжкості злочину, особи винуватого.
Судових витрат по справі немає.
Речові докази не долучалися.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, -
з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст. 413 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 58 КК України вигляді службового обмеження строком на 1 (один) рік із відрахуванням із суми його грошового забезпечення 10 (десяти) відсотків в дохід держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запоріжської області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя