Ухвала іменем україни 04 вересня 2014
року
м. Київ Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Вільгушинського М.Й.,

суддів Слинька С.С.,
Мороза М.А.

при секретарі
Петрику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000213, за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1
на вирок Апеляційного суду
Чернівецької області від 28 березня 2014
року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Замостя Вижницького району
Чернівецької області, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, який визнаний
винуватим у пред'явленому
обвинуваченні у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,

за участю прокурора
Голюги В.В.,

засудженого
ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1
стверджує про незаконність його
засудження за незаконне видобування
корисних копалин загальнодержавного
значення. На обґрунтування своїх вимог
зазначає про те, що відповідальність за
ч.2 ст.240 КК України настає лише у разі
видобування корисних копалин
загальнодержавного значення, якщо це
створило небезпеку для життя, здоров'я
людей чи довкілля. Також указує на те,
що він не є суб'єктом злочину,
передбаченого ч.2 ст.240 КК України, і як
фізична особа не видобував воду
(корисну копалину загальнодержавного
значення), а очолюване ним підприємство
використовувало воду, яка самостійно
витікає із землі і не видобувало її для
виробничих потреб. Посилається на
неправильне вирішення цивільного
позову по справі та стягнення з нього, а
не з підприємства, збитків, завданих
злочином, у сумі 7206 грн 74 коп. Висуває
вимогу про скасування вироку
Апеляційного суду Чернівецької
області від 28 березня 2014 року та
закриття кримінального провадження
щодо нього.

На касаційну скаргу засудженого
надійшли заперечення від прокурора,
який брав участь у провадженні судів
першої та апеляційної інстанції, та
від потерпілого - Державної
екологічної інспекції у Чернівецькій
області.

Вироком Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 13
грудня 2013 року ОСОБА_1 виправдано за
недоведеністю вчинення ним
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

28 березня 2014 року Апеляційний суд
Чернівецької області за апеляцією
прокурора скасував указаний вирок
місцевого суду, та постановив новий
вирок, за яким ОСОБА_1 визнав винуватим
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 240 КК України, і призначив йому
покарання у виді штрафу в розмірі 500
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян, що становить 8500 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь Державної екологічної
інспекції в Чернівецькій області
матеріальну шкоду в розмірі 7206 грн 74
коп.

Заслухавши доповідь судді, доводи
ОСОБА_1, який підтримав свою касаційну
скаргу та просив її задовольнити,
доводи прокурора щодо законності та
обґрунтованості вироку Апеляційного
суду Чернівецької області від 28
березня 2014 року щодо ОСОБА_1,
перевіривши доводи, наведені у
касаційній скарзі, колегія суддів
дійшла висновку про наступне.

Апеляційним судом
ОСОБА_1, який був директором ТзОВ
«Буденецький завод мінеральних вод»,
що розташоване в с. Буденець
Сторожинецького району Чернівецької
області, тобто службовою особою,
наділеною організаційно-розпорядчими
та господарськими функціями, ухвалено
визнати винуватим у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, за
таких обставин.

ОСОБА_1, маючи на балансі ТзОВ
«Буденецький завод мінеральних вод»
свердловину для видобутку корисних
копалин у виді мінеральної води,
достовірно знаючи, що наказом
Міністерства охорони навколишнього
середовища від 20 листопада 2009 року № 623
анульований товариству спеціальний
дозвіл на користування надрами за
неодноразове порушення вимог умов
дозволу та угоди про умови
користування ділянкою надр, діючи
умисно в порушення вимог статей 5, 40, 68
Закону України «Про охорону
навколишнього середовища», статей 4, 16,
19, 24, 56 Кодексу України «Про надра», п.3,8
Постанови Кабінету Міністрів України
від 30 травня 2011 року № 615 «Про
затвердження порядку надання
спеціальних дозволів на користування
надрами», з метою отримання
незаконного прибутку, діючи в
інтересах очолюваного товариства та у
своїх власних інтересах,
використовуючи свої владні
повноваження директора щодо
керівництва найманими працівниками,
розуміючи в силу займаної посади та
досвіду роботи в галузі видобування
корисних копалин, що розробка надр та
їх вилучення без діючого спеціального
дозволу уповноваженого органу у сфері
охорони надр є незаконним, у період із 17
січня 2013 року до 21 травня 2013 року
надавав вказівки найманим працівникам
здійснювати незаконне видобування
мінеральної води з родовища, що
розташоване в с. Буденець
Сторожинецького району Чернівецької
області, її незаконну передачу
товариству та наступне її фасування в
тару під торговою маркою мінеральної
води «Буковинська» і реалізацію води
на території України та отримання
незаконного прибутку. Всього за
вказаний період ОСОБА_1 видобуто 125,4
куб.м. води на суму 7206 грн74 коп, чим
спричинено шкоду державі в особі
Державної екологічної інспекції в
Чернівецькій області.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у незаконному
видобуванні корисних копалин
загальнодержавного значення,
відповідає обставинам, з'ясованим
судом, встановлених під час
кримінального провадження,
підтверджений перевіреними у судовому
засіданні доказами, яким суд дав
належну оцінку, і є обґрунтованим.

Законодавство про надра встановлює
види, порядок та умови користування
надрами, зокрема ст.14 Кодексу України
«Про надра» одним із видів
користування надрами передбачає
видобування корисних копалин. А,
відповідно до ст.ст.19, 24 цього ж кодексу,
надра надаються у користування
підприємствам, установам, організаціям
і громадянам лише за наявності у них
спеціального дозволу на користування
ділянкою надр. Користувачі надр мають
право здійснювати на наданій їм
ділянці надр геологічне вивчення,
комплексну розробку родовищ корисних
копалин та інші роботи згідно з умовами
спеціального дозволу. Права та
обов'язки користувача надр виникають з
моменту отримання спеціального
дозволу на користування надрами.

ОСОБА_1 не заперечував що очолюване ним
підприємство не мало спеціального
дозволу на користування надрами,
оскільки такий дозвіл був анульований
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища №
623 від 20.11.2009 року .

При цьому були предметом ретельної
перевірки органами досудового
розслідування, судів першої та
апеляційної інстанцій твердження
ОСОБА_1 про те, що він не видобував
корисних копалин, у тому числі з
урахуванням того, що очолюване ним
підприємство використовувало воду, яка
самостійно витікає із землі і не
видобувало її для виробничих потреб.

Зазначені доводи ОСОБА_1, висловлені на
свій захист, обґрунтовано визнані
голослівними і такими, що
спростовуються доказами, наданими
стороною обвинувачення і дослідженими
судом.

Так, підземні води занесені до Переліку
корисних копалин загальнодержавного
значення, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 12
грудня 1994 року №827 (у редакції
постанови КМУ від 28 грудня 2011
року №1370).

З копії акту передачі родовища, копії
акту проданого майна, копій паспортів
на артсвердловини, вбачається той факт,
що родовище, розташоване на території
ТзОВ «Буденецький завод мінеральних
вод», а вода очолюваним ОСОБА_1
товариством добувається з глибинного
шару землі, що відносить підземну воду
до корисних копалин. При цьому
видобування (переміщення на поверхню
землі) вказаної корисної копалини з її
природного середовища можливе через
свердловину.

Також необґрунтованими є твердження
ОСОБА_1 про те, що він не є суб'єктом
злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК
України.

Одночасно ОСОБА_1 довільно тлумачить і
об'єктивну сторону злочину,
передбаченого ч.2 ст.240 КК України, яка
виражається у таких видах діянь як
порушення встановлених правил
використання надр, якщо це створило
небезпеку для життя, здоров'я людей чи
довкілля, а також незаконне
видобування корисних копалин
загальнодержавного значення.

ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено
за незаконне видобування корисних
копалин загальнодержавного значення і
кваліфікація його за ч.2 ст.240 КК України
є правильною.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які б були
підставою для зміни чи скасування
оскаржуваного засудженим судового
рішення, не встановлено.

Визначаючи ОСОБА_1 вид та міру
покарання у межах санкції ч. 2 ст. 240 КК
України суд урахував ступінь тяжкості
вчиненого злочину, дані про особу
засудженого, який не судимий, позитивно
характеризувався за місцем роботи, має
на утриманні неповнолітню дитину.

Призначене ОСОБА_1 покарання є
необхідним і достатнім для його
виправлення та попередження нових
злочинів.

Суд правильно вирішив питання про
стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди,
завданої злочином, оскільки майнова
шкода була завдана саме його
неправомірними діями.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

вирок Апеляційного суду Чернівецької
області від 28 березня 2014 року щодо
ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну
скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

_________________________ _____________________
_____________________

М.Й. Вільгушинський С.С. Слинько М.А.
Мороз