Справа № 1-922/08
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада
2008 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарях: Афанасьєвій М.В., Ярмоленко Л.О.

за участю прокурора:

Колєснікової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_1
,
ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, українця, громадянина України, уродженця Київської області, Миронівського району, с. Липовий Ріг, не
військовозобов’язаного,
працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Абсолют-Клімат» монтажником систем кондиціонування, не одруженого, дітей немає, освіта середня спеціальна, проживаючого та зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1
, раніше не судимого,

ОСОБА_2
,
ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження, українця, громадянина України, уродженця міста Києва,
військовозобов’язаного,
працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Абсолют-Клімат» монтажником систем кондиціонування, не одруженого, дітей немає, освіта середня спеціальна, проживаючого та зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_2
, раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2008 року, близько 22 години
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
, знаходячись на станції метро «Чернігівська» у місті Києві, перебуваючи у нетверезому стані, звернулись з приводу крадіжки у них мобільних телефонів до працівника міліції інспектора 1-го взводу 1 батальйону ПС ЛУ у метрополітені, підпорядкованого ГУ МВС України у місті Києві старшини міліції Поповича Г.А., який виконував свої службові обов'язки з охорони громадського порядку на станції метро «Чернігівська».

Старшина міліції Попович Г.А. відвів
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
до кімнати міліції, що знаходиться на посадковій платформі станції метро «Чернігівська» для виклику слідчо-оперативної групи по факту крадіжки мобільних телефонів. При цьому,
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
, в присутності інших пасажирів на посадковій платформі висловлювались нецензурною лайкою, тим самим порушуючи громадський порядок. Під час виклику слідчо-оперативної групи працівником міліції Поповичем Г.А.,
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
, перебуваючи на посадковій платформі станції метро «Чернігівська», сприймаючи виклик групи, як такий, що спрямований на їх затримання за порушення громадського порядку, маючи прямий умисел на перешкоджання виконання старшиною міліції Поповичем Г.А. своїх службових обов'язків шляхом активного фізичного впливу до нього, завдали йому легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
були затримані на місці події працівниками міліції та доставлені до кімнати міліції на станції метро «Чернігівська».

Допитаний в судовому засіданні
ОСОБА_1
свою винність у вчиненні злочинів , передбачених

ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини вчинених злочинів. Зокрема пояснив, що 08.08.2008 року після роботи він і його двоюрідний брат
ОСОБА_2
з двома знайомими були біля станції метро «Чернігівська» у місті Києві вживали спиртні напої, після чого вирішили їхати на Козелець і пішли до маршруток, що біля станції метро «Чернігівська». Біля 20-30 годин у нього з рук вирвали мобільний телефон, у брата вирвали мобільний телефон і викрали гаманець.
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
вирішили піти до міліціонера у метро з приводу викрадення. Вони спустилися до платформ метрополітену та пішли до працівника міліції, якого, яким, як згодом з’ясувалося, був Попович Г.А. Ходили до нього декілька разів, скільки і чому не пам’ятає. Скандал з міліціонером вчинився, оскільки останній викликав наряд міліції з тим, щоб викликати слідчо – оперативну групу, а
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
подумали, що Попович Г.А. викликає наряд з тим, щоб їх затримати.
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
висловили обурення з цього приводу та почали кричати нецензурною лайкою на Поповича Г.А., потім схопили його за руки, за зап’ястя, намагалися придавити його до стіни, але були дуже п’яні, тому цього зробити не змогли. Попович Г.А. зміг вирватися і вдарив дубінкою
ОСОБА_2
по голові. Що було далі,
ОСОБА_1
точно не пам’ятає, здається їх тримали якісь цивільні особи. Пам’ятає, що на автомобілі їх відвезли для визначення ступеню алкогольного сп’яніння, а потім відвезли до камери. Ударів руками чи ногами працівнику міліції
ОСОБА_1
вони з
ОСОБА_2
не наносили, не били його, просто не хотіли дати йому можливість викликати наряд і забрати їх до міліції, тому чинили опір.

Допитаний в судовому засіданні
ОСОБА_2
свою винність у вчиненні злочинів, передбачених

ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини вчинених ним злочинів. Зокрема пояснив, що 08.08.2008 року після роботи він і його двоюрідний брат
ОСОБА_1
з двома знайомими були біля станції метро «Чернігівська» у місті Києві вживали спиртні напої, після чого вирішили їхати на Козелець і пішли до маршруток, що біля станції метро «Чернігівська». Біля 20-30 годин у нього з рук вирвали мобільний телефон і вкрали гаманець, у брата вирвали мобільний телефон.
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
вирішили піти до міліціонера у метро з приводу викрадення. Вони спустилися до платформ метрополітену та пішли до працівника міліції, якого, яким, як згодом з’ясувалося, був Попович Г.А. Скандал з міліціонером вчинився, оскільки останній викликав наряд міліції з тим, щоб викликати слідчо – оперативну групу, а
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
подумали, що Попович Г.А. викликає наряд з тим, щоб їх затримати.
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
висловили обурення з цього приводу та почали кричати нецензурною лайкою на Поповича Г.А., потім схопили його за руки, за зап’ястя, намагалися придавити його до стіни, але були дуже п’яні, тому цього зробити не змогли. Попович Г.А. зміг вирватися і вдарив дубінкою
ОСОБА_2
по голові. Після цього їх з
ОСОБА_1
тримали цивільні особи. Після приїзду наряду міліції, їх на автомобілі відвезли для визначення ступеню алкогольного сп’яніння, а потім відвезли до камери. Ударів руками чи ногами працівнику міліції
ОСОБА_1
вони з
ОСОБА_1
не наносили, не били його, просто не хотіли дати йому можливість викликати наряд і забрати їх до міліції, тому чинили опір.

На підставі ст. 299 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

За таких обставин, суд вважає, що винність
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України доведена повністю.

Дії
ОСОБА_1
повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України тому, що він вчинив дії, що виразилися у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов’язків та умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень у зв’язку з виконанням цим працівником службових обов’язків.

Призначаючи покарання підсудному
ОСОБА_1
у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом’якшують покарання.

Обставиною, що пом’якшує покарання
ОСОБА_1
, згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що підсудний щиро розскаявся у вчиненому.

Обставиною, що обтяжує покарання
ОСОБА_1
, згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення ним злочинів у стані алкогольного сп’яніння.

Крім цього, при обранні підсудному
ОСОБА_1
міри покарання судом враховується його відношення до вчиненого, те, що він працює, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, те, що
ОСОБА_1
раніше не судимий.

Таким чином, з урахуванням обставин справи та особи винного, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення
ОСОБА_1
можливі без ізоляції від суспільства і відбування покарання.

Дії
ОСОБА_2
повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України тому, що він вчинив дії, що виразилися у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов’язків та умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень у зв’язку з виконанням цим працівником службових обов’язків.

Призначаючи покарання підсудному
ОСОБА_2
у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом’якшують покарання.

Обставиною, що пом’якшує покарання
ОСОБА_2
, згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що підсудний щиро розскаявся у вчиненому.

Обставиною, що обтяжує покарання
ОСОБА_2
, згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення ним злочинів у стані алкогольного сп’яніння.

Крім цього, при обранні підсудному
ОСОБА_2
міри покарання судом враховується його відношення до вчиненого, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, те, що
ОСОБА_2
раніше не судимий, працює.

З урахуванням обставин справи та особи винного, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення
ОСОБА_2
можливі без ізоляції від суспільства і відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1

визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України і призначити йому покарання:

•
За ч. 2 ст. 345 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі;

•
За ч. 2 ст. 342 КК України у вигляді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних розмірів доходів громадян, що становить 1190 (одну тисячу сто дев’яносто) гривень, 00 копійок.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити
ОСОБА_1
від відбування покарання у вигляді двох років обмеження волі за умови, що протягом іспитового строку – 1 (один) рік він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов’язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої системи, повідомляти органи кримінально - виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично з’являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

На підставі ст. 72 ч. 3 КК України, основні покарання у вигляді штрафу складанню з іншими видами покарань не підлягають, тому покарання у вигляді штрафу - виконувати самостійно.

Запобіжний захід
ОСОБА_1
до вступу вироку в законну силу залишити без змін – підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

ОСОБА_2
визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України і призначити йому покарання:

•
За ч. 2 ст. 345 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі;

•
За ч. 2 ст. 342 КК України у вигляді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних розмірів доходів громадян, що становить 1190 (одну тисячу сто дев’яносто) гривень, 00 копійок.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити
ОСОБА_2
від відбування покарання у вигляді двох років обмеження волі за умови, що протягом іспитового строку – 1 (один) рік він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов’язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої системи, повідомляти органи кримінально - виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично з’являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

На підставі ст. 72 ч. 3 КК України, основні покарання у вигляді штрафу складанню з іншими видами покарань не підлягають, тому покарання у вигляді штрафу - виконувати самостійно.

Запобіжний захід
ОСОБА_2
до вступу вироку в законну силу залишити без змін – підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п’ятнадцяти діб з моменту його проголошення, а засудженими – з моменту отримання копії вироку.

СУДДЯ: