АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/86/15 Справа № 1-405/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_5 на постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2013 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлоград, Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимого, -

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В с т а н о в и л а:

Потерпілою ОСОБА_5 в порядку приватного обвинувачення, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, 13 травня 2010 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, перебуваючи на автостоянці «Новий центр» в м. Дніпропетровську, на ґрунті особистих неприязних відносин, які склались між ним та потерпілою ОСОБА_5 , реалізуючи умисел на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, разом з невстановленою слідством особою, умисно нанесли ОСОБА_5 не менше десяти ударів ногами та пластиковою пляшкою по різним частинам тіла та голові, при цьому ОСОБА_7 особисто наніс не менше п`яти ударів ногами по тулубу потерпілої. В результаті протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_5 були спричинені легкі тілесні ушкодження.

Постановою суду першої інстанції ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальну справу щодо нього закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені злочину невеликої тяжкості, з дня події злочину сплинуло більше двох років, а тому є підстави для застосування ч. 1 ст. 49 КК України та звільнення особи від кримінальної відповідальності.

В апеляції потерпіла просить постанову суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону. Посилається на порушення судом вимог закону щодо безпосереднього дослідження доказів та обов`язкової участі підсудного. Зазначає, що суд безпідставно звільнив підсудного від кримінальної відповідальності, оскільки останній ухилявся від суду, на неодноразові виклики до суду не з`являвся, а тому суд повинен був керуватися ч. 2 ст. 49 КК України, згідно якої у випадку ухилення підсудного від суду, перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності зупиняється.

Розглянувши апеляцію, вислухавши думку потерпілої, яка підтримала свою апеляцію в повному обсязі, уточнила свої апеляційні вимоги і просила постанову суду скасувати і повернути справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи в межах поданої апеляції, обговоривши доводи, викладені в апеляції та в судовому засіданні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року з наступними протоколами, а саме в пунктах а), b) та c) ст. 6, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України 1960 року підозрюваному, обвинуваченому підсудному забезпечується право на захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КПК України 1960 року суд першої інстанції, при розгляді справи, повинен безпосередньо дослідити докази в справі: допитати підсудних, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи.
Згідно з ч. 1 ст. 262 КПК України 1960 року розгляд справи в засіданні суду першої інстанції відбувається з участю підсудного, явка якого до суду є обов`язковою.
Розгляд справи при відсутності підсудного, відповідно до п.2 ч.2 ст. 262 КПК України, допускається лише у виняткових випадках: коли справу про злочин, за який не може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, підсудний просить розглянути у його відсутності. Проте суд має право і в цьому разі визнати явку підсудного обов`язковою.
Відповідно до ст. 323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції не виконані належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави. (ст. 7-1 КПК України 1960 року).

Проте суд, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, всупереч вимогам закону, у своєму рішенні привів лише пред`явлене потерпілою обвинувачення та не навів обґрунтованих висновків про те, що діяння, яке містить склад злочину мало місце і особа винна в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, рішення щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності ухвалено в судовому засіданні без участі потерпілої ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_7 . Також, як вбачається із протоколу судового засідання /т. 1 а.с. 104/ та довідок /т. 1 а.с. 105-108/, в судове засідання неодноразово викликались потерпіла та підсудний, проте вони не з`являлись і про причини неявки не повідомляли. Матеріали справи також не містять заяви підсудного щодо проведення судового розгляду без його участі, згоду обвинуваченого на закриття справи з нереабілітуючих підстав.

Крім того, із матеріалів кримінальної справи вбачається, що суд першої інстанції не проводив судового слідства, не досліджував обставини кримінальної справи та докази на їх підтвердження, а тому висновки суду щодо наявності діяння, яке поставлено особі за провину, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, є необґрунтованими.

Проведення судового засідання і ухвалення рішення без участі потерпілої, яка в справі даної категорії підтримує обвинувачення та без участі підсудного, якому суд не роз`яснював право на звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи з цієї підстави, наслідки такого звільнення та не отримав ні усну ні письмову згоду від підсудного щодо закриття кримінальної справи з нереабілітуючої підстави, колегія суддів розцінює, як істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та порушення права підсудного на захист.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 370 КПК України 1960 року істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову. Вирок (постанову) в усякому разі належить скасувати, якщо порушено право обвинуваченого на захист.
Окрім того, в силу ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.
Суд першої інстанції не звернув належної уваги також на вищевказані положення кримінального закону. Встановивши, що підсудний протягом тривалого часу фактично ухилявся від суду, не звернув уваги на вимоги ч. 2 ст. 49 КК України, та необґрунтовано прийшов до висновку про можливість звільнення підсудного від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Наведені порушення свідчать про неправильне застосування судом кримінального закону, а саме ст. 49 КК України та істотне порушення вказаних вимог кримінально-процесуального закону, що тягне за собою скасування судового рішення з направленням кримінальної справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
Таким чином, доводи апеляції потерпілої щодо істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Під час нового судового розгляду слід врахувати викладене та з урахуванням інших доводів апеляції потерпілої ухвалити у справі законне та обґрунтоване рішення.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 365, 366, 374 КПК України 1960 року та п.п. 11, 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію потерпілої ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2013 року щодо ОСОБА_6 скасувати і повернути справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Судді:

__________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4