Справа № 495/1288/14-к

ВИРОК
09.02.2015 м. Білгород-Дністровський
Колегія суддів Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області у складі : головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю старшого прокурора ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження за обвинуваченням :
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця :
м. Білгород-Дністровський, Одеської області, громадянина України, з
середньою освітою, не одруженого, працюючого за наймом, проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-05.11.2012 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської
області за ч.1 ст.187 КК України до 4-х років позбавлення волі, згідно ст.75, 76, КК України від відбування призначеного покарання звільнений, з випробуванням строком на 2 роки.
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України,
У грудні 2013 року, більш точну дату та час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_9 , попередньо вступивши у злочинну змову із неповнолітнім ОСОБА_12 , (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), діючи за попередньою змовою групою осіб, достовірно знаючи про приїзд ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у м. Білгород-Дністровський, Одеської області з корисливих мотивів, вирішили заволодіти майном останніх та приготували петарду для залякування потерпілих.
Таким чином, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 заволоділи шляхом розбійного нападу майном ОСОБА_10 на загальну суму 4500 гривень та майном ОСОБА_11 на суму 3000 гривень.
Далі, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 з місця вчинення кримінального правопорушення на вищевказаному автомобілі з зазначеним майном яким незаконно заволоділи, зникли, обернувши його на свою користь.
Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні визнав винним себе у повному обсязі та цілком підтвердив обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, пояснив суду, що з вересня по грудень 2013 року працював за наймом у приватній фірмі по шиттю одягу у Мохаммеда і у грудні 2013року він попросив виплатити йому заробітну плату, однак директор фірми Мохаммед і його брат ОСОБА_13 йому відмовили через що він дуже розлютився, так як вони заборгували йому приблизно 7000 гривень заробітної плати. Коли він про це розповів у грудні 2013 року своєму другу ОСОБА_14 , останній запропонував йому залякати їх. За попередньою змовою з ОСОБА_12 , приготували петарду для залякування потерпілих. І дізнавшись від ОСОБА_13 , що його брат ОСОБА_15 приїде 21.12.2013року у м. Білгород-Дністровський за готовим одягом, він 21.12.2013 року ввечері з ОСОБА_12 з метою залякування зупинили автомобіль на якому їхав Мохаммед, розбили скло та він закинув заздалегідь приготовлену петарду у салон автомобілю, чим злякали потерпілих, потім напали на потерпілих, нанесли декілька ударів руками та камінням по різним частинам тіла, вимагав грошові кошти, які він заробив працюючи за приватним наймом у потерпілого ОСОБА_10 , та заволоділи транспортним засобом, мобільним телефоном «Samsung GALAXY Not II», відеореєстратором, курткою, та мобільним телефоном «Samsung GALAXY S III». У скоєному щиро розкаявся, позови визнав, просив враховувати його матеріальний стан, суворо не карати, запевнив, що більше не будуть вчиняти кримінальні правопорушення. Просив розглянути справу відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Крім визнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_9 його вина у вчиненні правопорушень підтверджується й іншими доказами, дослідженими в суді, а саме :
- показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що він виїхав спільно з ОСОБА_11 з міста Одеси в м. Білгород-Дністровський, щоб привезти в швейний цех ООО «Сервіс» матеріал, з якого шиють халати та інші речі, котрі він продає. Між ним та ООО «Сервіс» був заключний контракт. Він безпосередньо не приймав ОСОБА_16 на роботу, бачив його коли привозив матеріал та гроші. Вважає, що з ОСОБА_16 повинні були розраховуватися ті, хто брав його на роботу в ООО «Сервіс». Цех належить не йому, а ООО «Сервіс», він просто був замовником по контракту. Раніше він бачив, що ОСОБА_16 в даному цеху працював помічником розкрійника, приблизно протягом 1 місяця. Його брат ОСОБА_13 працює в цьому цеху розкрійником. Через деякий час він дізнався, що ОСОБА_16 вже не працює в цеху. 21.12.2013року ввечері їхав по пров. Водопровідному в швейний цех, побачив що на дорозі ОСОБА_16 та ОСОБА_17 махають руками. Зупинився, щоб дізнатися, що трапилося. Як тільки зупинився, Косован одразу кинув петарду в його машину і почав бити його кулаком. Він чув як його друг ОСОБА_11 кричав. Потім до нього підійшов ОСОБА_17 і вдарив його каменем по голові. Почав тікати, вони наздоганяли і продовжували його бити. ОСОБА_18 від даного місця знаходився швейний цех. Його брат в цей час вийшов на вулицю покурити, і він почав кликати його на допомогу і побіг до нього. Косован і ОСОБА_17 в цей час бігли за ним, але побачивши брата втекли в зворотну сторону. Сіли в його машину, за кермо сів ОСОБА_16 і почали їхати в їх сторону, коли побачили глухий кут, розвернулися і поїхали у зворотній бік. Косован хотів забрати гроші, які він повинен був віддати за готовий товар. Крім того, пропав його мобільний телефон і відео реєстратор, була пошкоджена машина. Просить стягнути з винних матеріальну та моральну шкоду та покарати за законом.
- показаннями потерпілого ОСОБА_11 про те, що 21.12.2013року подзвонив його друг ОСОБА_19 і запропонував поїхати з ним в м. Білгород-Дністровський. Ніякого відношення до швейного цеху ООО «Сервіс» він не має. Коли приїхали в м. Білгород-Дністровський було вже темно. На дорозі побачили двох хлопців, ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , які махали їм руками зупинитися, але він був проти зупинки. Однак ОСОБА_20 його не послухав та зупинився. Як тільки він зупинився, Косован відразу кинув у машину петарду, яка вибухнула в салоні автомобіля та сталася пожежа. Одразу ОСОБА_17 ударив його каменем по голові. Від удару він упав та отримав вивих ліктьового суглобу. Просить стягнути з обвинуваченого матеріальну та моральну шкоду та покарати за законом.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. За згодою учасників процесу судом визнано недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також їм роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_9 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілих та дослідженням доказів, які характеризують його особистість.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України судом не досліджувались інші докази, подані на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та інших обставин кримінального правопорушення, які ніким не оспорювалися.
Оскільки учасники судового провадження вважають, що фактичні обставини справи підтверджуються доказами, що маються в справі та не потребують дослідження в ході судового розгляду справи, колегія суддів також визнає їх доказаними, а саме - фактичні обставини щодо дати, часу, місця, способу скоєння злочину, форми умислу.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, та роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд, встановивши фактичні обставини справи, дійшов висновку про обсяг доказів, що підлягають дослідженню, порядку їх дослідження та доведеність провини засудженого ОСОБА_9 за ст.ст.187 ч.2, 289 ч.3 УК України.
Оцінюючи докази у сукупності, колегія суддів визнає винним обвинуваченого ОСОБА_9 в інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 187 КК України - як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, а також за ч.3 ст. 289 КК України в незаконному заволодінні транспортним засобом з будь-якою метою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 колегія суддів виходить із встановленої ст. 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.
Відповідно вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення необхідно обрати таке покарання, яке буде необхідне для його виправлення та запобігання нових злочинів.
При цьому суд враховує, визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.
Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_9 колегія суддів, відповідно до ст.ст. 65 - 67 КК України враховує характер і міру громадської небезпеки вчинених злочинів, роль і участь кожного з обвинувачених в їх здійсненні, дані, які характеризують особу винного, обставини, які обтяжують і пом`якшувальні покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме:суспільну небезпеку і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, тяжкість скоєного, посередню характеристику, що скоїв кримінальні правопорушення, які згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких, пом`якшуючі обставини та обтяжуючі обставини, його щире каяття в скоєному, активну участь у розкритті кримінальних правопорушень, думку потерпілих, невідшкодування завданого збитку, що скоїв кримінальні правопорушення у період відбуття іспитового строку покарання, суд вважає за доцільне відбування покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.71 КК України.
З урахуванням обставин, які пом`якшують і обтяжують відповідальність ОСОБА_9 , колегія суддів враховує громадську небезпеку скоєного, дані про особу винного і вважає за можливе виправлення і перевиховання ОСОБА_9 лише в умовах ізоляції від суспільства.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах позовних вимог.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, а докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, й доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Приймаючи до уваги законодавчо врегульовані обов`язки доказування цивільного позову й неможливість обґрунтування його доказів припущеннями, колегія суддів ураховуючи положення ст.ст.22, 1166 ЦК України, за якими майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, виходить з встановленого в судовому засіданні фактичного розміру завданої потерпілим й цивільним позивачам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , матеріальної шкоди протиправними діями обвинуваченого й цивільного відповідача ОСОБА_9 , що підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та наданими ними копіями відповідних документів з визначення вартості викраденого та пошкодженого у позивачів майна, з огляду на що, колегія суддів вважає за доцільне на відшкодування завданої позивачам матеріальної шкоди стягнути з відповідача на користь потерпілого ОСОБА_10 5553,44гривень та ОСОБА_11 932,18 гривень, які узгоджується з висунутим ОСОБА_9 обвинуваченням та є цілком обґрунтованими й доведеними матеріалами кримінального провадження.
Ураховуючи викладене, у задоволенні іншої частини позовних вимог потерпілих й цивільних позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , моральної шкоди до ОСОБА_9 , а саме в частині стягування матеріальної і моральної шкоди, - належить відмовити, з огляду на надмірність й недоведеність матеріалами кримінального провадження заявлених позивачем вимог.
Враховуючи, що інтереси потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 захищав адвокат ОСОБА_7 , який надав квитанцію про сплату потерпілими 5000грн. на правову допомогу, колегія суддів вважає що цивільний позов у цієї частині підлягає задоволенню у повному обсязі.
Речові докази у справі : автомобіль «HYUNDAI H-1», державний номер НОМЕР_1 , карту пам`яті Micro SD 16 Gb повернуті потерпілому ОСОБА_10 - залишити йому. а.с.34
Речові докази у справі : 4 марлевих тампони зі змивами речовини бурого кольору, полімерний пакет, камінь, чоловічу шапку, штани джинсові, футболку передані на зберігання до камери речових доказів при Білгород-Дністровському МВ ГУМВС України - знищити. а.с.33
Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, і на підставі санкцій даних статей призначити покарання :
- за ст. 187 ч.2 КК України 7 ( сім ) років позбавлення волі, із конфіскацією, усього належного йому майна.
- за ст. 289 ч.3 КК України - 7 ( сім ) років 1 місяць позбавлення волі, із конфіскацією усього належного йому майна.
Відповідно ч.1 ст.70 КК України суд призначає покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого виду покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_9 визначити у вигляді 7 ( семи ) років 1 місяця позбавлення волі, із конфіскацією усього належного йому майна.
За ст.71 КК України шляхом часткового приєднання покарання за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.11.2012 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі, визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у вигляді 7 років 2 місяців позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.
Запобіжний захід ОСОБА_9 залишити - тримання під вартою до набрання вироком законної сили, обчислюючи термін відбування покарання з моменту його затримання - з 04.04.2014року.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 22.12.2013 року по 24.12.2013 року.
В порядку ст.128-129 КПК України, ст.ст.3, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, цивільний позов ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , «Про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином», - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь позивача ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 5553,44 грн. та моральну шкоду у сумі 25 000 гривень, на користь позивача ОСОБА_11 , матеріальну шкоду у розмірі 932,18 гривень та моральну шкоду у сумі 25 000 грн. та 5000грн. витрати на правову допомогу захисника.
В іншій частині позовних вимог за цивільним позовом ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , «Про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином», а саме в частині стягування матеріальної і моральної шкоди, - відмовити.
Речові докази у справі : автомобіль «HYUNDAI H-1», державний номер НОМЕР_1 , карту пам`яті Micro SD 16 Gb повернуті потерпілому ОСОБА_10 - залишити йому. а.с.34
Речові докази у справі : 4 марлевих тампони зі змивами речовини бурого кольору, полімерний пакет, камінь, чоловічу шапку, штани джинсові, футболку передані на зберігання до камери речових доказів при Білгород-Дністровському МВ ГУМВС України - знищити. а.с.33
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області, а засудженому ОСОБА_9 який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.
Головуюча :
Судді :