АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 623/2117/13-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1797/14 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:с ч.3 ст.368-3 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі :
Головуючого судді : ОСОБА_2
Суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі : ОСОБА_5
за участю прокурора : ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 зі змінами , захисника ОСОБА_8 з доповненнями та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2014 року,
В С Т А Н О ВИ Л А :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець РФ, громадянин України, маючий повну вищу освіту, працюючий директором Ізюмської технічної школи ТСОУ , одружений,має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судимий, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,-
засуджений :
за ч. 3 ст. 368-3 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 11 900 гривень з позбавленням права обіймати керівні посади на державних підприємствах та органах державної влади на строк 1 /один/ рік.
Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено обраний на досудовому слідстві - заставу у сумі 1200 гривень.
Долю речових доказів вирішено згідно ст. 100 КПК України.
Як встановлено судом, ОСОБА_7 , працюючи директором Ізюмської технічної школи Товариства сприяння обороні України, являючись службовою особою юридичної особи приватного права, маючи надані йому повноваження на укладення договорів оренди нежитлових приміщень між Ізюмською технічною школою товариства сприяння обороні України та приватними особами, створив умови для вимагання незаконних матеріальних винагород від підприємця міста Ізюма Харківської області ОСОБА_10 за сприяння в укладанні договору оренди нежитлових приміщень та надання останньому переваг при визначенні розміру оплати за вказаними договорами, з метою отримання неправомірної вигоди для себе.
15 квітня 2013 року, близько 16-00 години, директор Ізюмської технічної школи Товариства сприяння обороні України ОСОБА_7 згідно своїх посадових обов`язків та відповідно до контракту від 1 жовтня 2012 року уклав договори оренди № 50 та № 52 від 14 травня 2013 року на нежитлові приміщення, розміщені в будівлі навчального корпусу № 2 Ізюмської технічної школи Товариства сприяння обороні України за адресою: АДРЕСА_2 та одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду для себе у формі грошових коштів розміром 8000 гривень за надання в користування приміщень за зниженою орендною платою та на більший термін дії договорів оренди.
В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 просять скасувати вирок районного суду і закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.284 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник та обвинувачений вказали,що суд першої інстанції не мав права постановлювати обвинувальний вирок тому що не довів винуватість ОСОБА_7 у скоєні кримінального правопорушення.
Висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Суд у своєму вироку посилається на докази,які здобуті з порушенням норм процесуального права і є недопустимими доказами.
Прокурор в апеляційній скарзі зі змінами просить вирок міськрайонного суду скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.
Так прокурор вказав,що судом не встановлено форма вини обвинуваченого,мотив та мета його вчинення. Також судом не враховано та не надано оцінку речовим доказам документам що стосуються посадового становища обвинуваченого та його повноважень.
Прокурор також посилається на м`якість призначеного покарання обвинуваченому,яке на думку прокурора, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого,а також що судом не вирішено питання про застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді спеціальної конфіскації.
Заслухав доповідача, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 які підтримали свою апеляційну скаргу з доповненнями, прокурора який також підтримав апеляційну скаргу зі змінами прокурора у кримінальному проваджені,перевіривши матеріали кримінального провадження,та обсудивши доводи викладені в апеляційних скаргах,колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення.
Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи та зроблений обґрунтований висновок про винуватість ОСОБА_7 у скоєному ним правопорушенні.
Цей висновок грунтується на зібраних в установленому порядку доказах вказаних судом.
Так допитаний ОСОБА_10 вказував,що обвинувачений за оренду нежилих приміщень потребував від нього тисячу доларів США. В кабінеті обвинуваченого ОСОБА_10 передав 8000 тисяч гривен ОСОБА_7 ,ця сума той час була еквівалентом тисячі доларів США. Також було оговорено,що дана сума не є орендною платою,а є подякою обвинуваченому.
Показання ОСОБА_10 об`ективно нашли своє підтвердження протоколом обшуку від 15 квітня 2013 року,з якого видно,що в службовому кабінеті Ізюмської технічної школи ТСОУ директору ОСОБА_7 слідча запропонувала видати отримані від ОСОБА_10 грощі.Слідча в ящіку столу вилучила гроші в сумі 8000 грн.,які були помічені фарбою,що світилась під ультрафіолетовим промінням. Така ж краска була на руках і у ОСОБА_7 . Всі дії фіксувались на відеокамеру.Було складено протокол ,ніяких зауважень не було не відкого.
Згідно з висновком експерта №46 від 30.04.2013 року встановлено,що на поверхні грошових купюр 8000 грн., на поверхні ватних тампонів зі змивами з долонь рук ОСОБА_7 на аркуші поперу ,представленого як зразка помітки купюр,присутні нашарування спеціальної хімічної речовини,яка люмінесціює жовто-зеленим кольором і ця речовина на вказаних предметах має спільну родову належність з речовиною на зразках.
Згідно з протоколом огляду ,помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 15 квітня 2013 року видно,що в присутності понятих грошові купюри в сумі 8000 грн. були належним чином помічені,записані їх номери і передані ОСОБА_10 для дачі хабара ОСОБА_7 .
Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтвердили ,що вони як орендатори приміщень,які укладали договори оренти з обвинуваченим ніколи не платили грощі за оренду в кабінеті обвинуваченому,а вносили оплату через касу.
Свідок ОСОБА_16 ,бухгалтер ТСОУ, фактично підтвердила покази вищевказаних свідків.
Аналізуючи викладене,колегія суддів приходить до висновку,що судом першої інстанції було прийняте правильне рішення,про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєному ним злочину і його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.368-3 КК України.
З вказаних підстав,колегія суддів не може погодитися з позицією обвинуваченого і його захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 у скоєному злочину і порушення вимог КПК України,які б могли бути підставою для скасування судового рішення.
Також колегія суддів не може погодитись з позицією прокурора викладеною в апеляційній скарзі,що не встановлена форма вини обвинуваченого, мотив і мета його вчинення.
Так суд в мотивувальній частині вироку,кваліфікуючи дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.368-3 КК України ,вказав що останній одержав неправомірну вигоду для себе за вчинення дій з використанням наданих йому повноважень в інтересах того,хто пропонує чи дає таку вигоду.
Те що ОСОБА_7 працював директором Ізюмської технічної школи Товариства сприяння обороні України,являючись службовою особою юридичної особи приватного права,мав надані йому повноваження на укладення договорів оренди нежитлових приміщень,підтверджується матеріалами кримінального провадження і сам обвинувачений цих обставин не заперечує.
Також, колегія суддів не може погодитись з позицією прокурора в тому,що вирок суду повинен бути скасований з підстав,що судом не вирішено питання про застосування до останнього додаткового покарання у вигляді спеціальної конфіскації, а саме грошів у сумі 8000 грн.
Так, згідно вказаного вироку суду, речові докази 8000 грн.- повернуто власнику ОСОБА_10 і ця позиція прокурора протиречить ст.409 КПК України.
При призначені покарання обвинуваченому суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України,врахував що злочин вчинений ОСОБА_7 відноситься до злочину середньої тяжкості, враховані також обставини передбачені ст.ст.66,67 КК України і призначив покарання в межах санкції обвинувачення.
Враховуючи викладене,колегія суддів не може погодитися з позицією прокурора,що призначене покарання обвинуваченому м`яке.
На думку колегії суддів, покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі яка вчинила даний злочин.
Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України,колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,прокурора у кримінальному провадженні зі змінами залишити без задоволення,а вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2014 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Головуючий : Судді :