У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.,

суддів за участю прокурора

Скотаря А.М., Кузьменко О.Т., Кравченко Є.С.,

розглянувши
в судовому засіданні в м.Києві 24 січня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Рівненської області на постановлене
судове рішення щодо засудженої ОСОБА_1,

в с т а н о
в и л а:

Вироком Млинівського
районного суду Рівненської
області від 23 січня 2007 року
засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

раніше
не судиму,

-за ч.2
ст.191 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права обіймати посади,
пов”язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи
адміністративно-господарських обов”язків строком на 1 рік;

-за ч.1
ст.366 КК України до 510 грн. штрафу, а на підставі ст.75 КК України звільнено
від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та
покладено обов”язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційному порядку справа не
розглядалась.

Згідно з вироком ОСОБА_1 засуджено
за те, що працюючи під час підготовки та проведення виборів народних депутатів
України головою дільничої виборчої комісії у с.Владиславівка, будучи службовою
особою, перевищуючи свої повноваження, всупереч “Порядку нарахування і виплати
заробітної плати та одноразової грошової винагороди членам окружних,
територіальних і дільничих виборчих комісій з виборів народних депутатів
України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та
сільських, селищних, міських голів”, яким передбачено, що розмір одноразової
грошової винагороди членам виборчої комісії визначається на засіданні
відповідної виборчої комісії за поданням її голови і залежить від особистого
внеску кожного члена комісії у діяльність виборчої комісії, одноособово
прийняла рішення про виплату цих винагород членам ДВК та подала в ОВК ТВО
подання про виплату одноразових грошових винагород п”яти членам комісії.

18 квітня 2006 року ОСОБА_1 в ОВК
ТВО отримала 1.964,44 грн., однак членам комісії ОСОБА_2. і ОСОБА_3. в розмірі
344,99 грн. кожній та ОСОБА_4. в сумі 312,24 грн. не виплатила, а бюджетними
коштами на загальну суму 982,22 грн. незаконно заволоділа.

Крім того, ОСОБА_1 шляхом
зловживання своїм службовим становищем в графі “Розписка про одержання”
платіжної відомості підробила підписи від імені членів ДВК ОСОБА_4., ОСОБА_5,
ОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_6, чим внесла в офіційні документи завідомо
неправдиві відомості та приховала факт привласнення державних коштів.

У касаційному поданні прокурор,
не оспорюючи доведеність вини і правильність кваліфікації дій засудженої,
просить скасувати вирок і направити справу на новий судовий розгляд у зв”язку
із неправильним застосуванням кримінального закону при призначенні ОСОБА_1
покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора,
який підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню
за таких підстав.

Висновок про доведеність вини
ОСОБА_1 у вчиненні зазначених дій суд у вироку обгрунтував дослідженими у
судовому засіданні доказами, яким дав належну оцінку, і що, по суті, у
касаційному поданні прокурора не оспорюється, як не оспорюється і правильність
кваліфікації дій засудженої.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.61
КК України, обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного
віку, а тому суд неправильно застосував кримінальний закон призначивши
засудженій покарання за ч.2 ст.191 КК України
у виді 1 року обмеження волі, а також порушив вимоги ст.55 КК України та
не вказав строк призначеного додаткового покарання у вигляді позбавлення права
обіймати посади, пов”язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи
адміністративно-господарських функцій.

Крім того, судом не визначено
остаточне покарання ОСОБА_1 за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України
якою передбачено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання
(основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом часткового
складання призначених покарань.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України
та п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року
“Про практику призначення судами кримінального покарання” в тому випадку, коли
за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів,
які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або
займатися певною діяльністю) суд може застосувати принцип поглинення менш
суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного
виконання.

Тому, у зв”язку із неправильним
застосуванням кримінального закону при призначенні ОСОБА_1 покарання, вирок
щодо останньої підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий
розгляд для постановлення рішення, яке б відповідало вимогам закону.

На підставі наведеного, керуючись
ст.394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника
прокурора Рівненської області задовольнити.

Вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 23 січня 2007
року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд
у той же суд.

Cудді:

Коновалов В.М. Скотарь А.М. Кузьменко О.Т.