Справа № 742/4900/14 провадження № 11-кп/795/423/2015 Категорія - ч.1 ст.121 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2015 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000979 від 24.10.2014 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , і захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2015 року,

про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Прилуки, Чернігівської області, українця, громадянина України, що має середню спеціальну освіту, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого в силу статті 89 КК України, зареєстрованого і проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив змінити вирок в частині призначення покарання, призначивши йому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом і звільнити від відбування покарання з випробовуванням.

Захисник ОСОБА_7 , в своїй апеляційній скарзі порушив питання про скасування вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2015 року з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

В наданих, апеляційному суду Чернігівської області, запереченнях на скарги обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 , старший прокурор Прилуцької міжрайонної прокуратури зазначив, що обґрунтування доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 є безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу, а тому їх слід залишити без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

В поданих запереченнях потерпілий ОСОБА_9 погодився з апеляційними скаргами обвинуваченого і його захисника та просив їх задовольнити.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2015 року визнано винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років і шість місяців.

Час відбування покарання визначено рахувати з моменту взяття під варту, з 02 березня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 1977 грн., 27 коп. на користь місцевого бюджету відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілого.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Запобіжний захід обрано у виді тримання під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що судом першої інстанції, не в повній мірі були взяті до уваги обставини, які є підставами для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом і для звільнення від відбування покарання з випробовуванням.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 вказав на порушення його права на захист під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник ОСОБА_7 послався на недотримання місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого, на його думку, було грубо порушено право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, а також на недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального кодексу України щодо безпосереднього дослідження доказів судом.

Як встановив суд першої інстанції, 27 липня 2014 року, близько 20 години, знаходячись біля банкомату в місті Прилуки на вулиці Костянтинівській, будинок № 124, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між обвинуваченим ОСОБА_6 і потерпілим ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виникла бійка, в ході якої ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 удар ножем, який спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення, що відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги з викладених в них підстав, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що скарга захисника підлягає задоволенню, а скарга обвинуваченого частковому задоволенню.

Місцевим судом під час розгляду кримінального провадження допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які ставлять під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого у провадженні вироку.

Як вбачається з технічного запису судового засідання від 30 січня 2015 року, головуючий суддя ухвалив рішення про приєднання до матеріалів кримінального провадження заяви захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 щодо розірвання договору про надання юридичних послуг від 26.08.2014, після чого захисник ОСОБА_10 , одразу залишив зал судового засідання.

Всупереч вимогам статті 350 КПК України, місцевим судом не була заслухана думка учасників судового провадження щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_10 , і не постановлена відповідна ухвала, яка згідно частині 4 статті 371 КПК України повинна бути занесеною в журнал судового засідання.

За змістом статті 47 КПК України, професійні та моральні вимоги до виконання адвокатського обов`язку не допускають можливості захисника відмовитися після його залучення до участі в кримінальному провадженні від виконання своїх обов`язків.

Така відмова допускається лише у випадках, передбачених частиною 4 статті 47 КПК України, і розширеному тлумаченню не підлягає, отже, така підстава, як несвоєчасна оплата послуг захисника, є незаконною і не обґрунтованою.

Судом першої інстанції належним чином не було роз`яснено обвинуваченому, його права, зокрема і право мати захисника на першу вимогу і на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату, чим були порушені вимоги статті 345 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального-процесуального закону, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За змістом частини 1 статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Слід звернути увагу, що посилання місцевого суду у вироку на протоколи допитів свідків, як докази на підтвердження встановлених судом обставин, є неприпустимим, оскільки цим порушується принцип безпосередності дослідження доказів, який закріплений в статті 23 КПК України.

Також слід зазначити, що суд першої інстанції, в мотивувальній частині вироку, в переліку доказової бази, спирається на особисті пояснення обвинуваченого від 27 липня 2014 року, які за текстом мали знаходитись на 29 (двадцять дев`ятому) аркуші провадження, проте аркуш з таким номером в матеріалах провадження відсутній.

Відповідно до положень статті 409 Кримінального процесуального кодексу України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом статті 412 КПК України, істотними порушеннями кримінального процесуального закону вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, встановити істину, забезпечити права і законні інтереси учасників кримінального провадження й ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на наведене, враховуючи, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вирок підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Під час нового судового розгляду, в разі доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, з метою призначення покарання необхідного й достатнього для виправлення особи та попередження нових злочинів, суду першої інстанції слід врахувати особу обвинуваченого, обставини, які відповідно до статті 66 КК України пом`якшують покарання та статті 69 КК України обтяжують покарання обставини вчинення кримінального правопорушення та думку потерпілого.

Відповідно до статті 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього Кодексу.

Керуючись статтями 405, 407, 409, 412, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2015 року, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2015 року, задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2015 року, щодо ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, скасувати і призначити новий розгляд в Прилуцькому міськрайонному суді Чернігівської області.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 продовжити на строк 30 днів, до 18 червня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4